GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי:
אולי שווה לשקול את זה, כי זה חברה גדולים וזה מבנה גדול מאד וזה מבנה שכבר יש בו את המיטות.
מירב בן ארי:
הוא שימש למגורים.
<אריה דרזי:
יש נכסים לעיריית חיפה ששווה לבחון אותם לפני שלוקחים שכירויות.
<אריה דרזי:
את זה אני אומר ואני מול מחלקת נכסים בודק בהדרגה עכשיו - - -
מירב בן ארי:
אוקיי, אז בוא תבחן את זה.
<אריה דרזי:
מבנה, מבנה, יחד עם מירי, יחד עם המפקחת, ואני מניח שאנחנו נמצא מקום.
<אריה דרזי:
אנחנו צריכים קצת סבלנות כדי שלא נתחרט אחר כך.
מירב בן ארי:
כן, כן, אין בעיה.
מירב בן ארי:
בוא תסכם כי אנחנו חייבים להתקדם.
מירב בן ארי:
נראה לי שעברנו על הכל בחיפה, כי במקרה אתמול אני סגרתי גם.
<אריה דרזי:
דיווח לגבי ערים בלילה אני חושב שעמית יכול לתת ולגבי הבית ברחוב חיים - - -
מירב בן ארי:
הבית ברחוב חיים נפתח היום במרכז הכרמל?
<אלון ברמי:
תהיה פתיחה רשמית כמובן.
<אלון ברמי:
נציין את זה.
<אלון ברמי:
פשוט הנערים נכנסו לבית במבנה החדש.
מירב בן ארי:
גיא רוצה לגזור את הסרט שלכם.
<אלון ברמי:
ברור, בלי זה לא ייפתח.
מירב בן ארי:
כאורח הכבוד.
מירב בן ארי:
עמית, אתה רוצה להוסיף משהו?
<עמית פרלסון:
אנחנו עוד עובדים על מרכז יום לצעירים, מעבר ללינה, מה שהיית בדירה מתחת לבית ברחוב חיים, שכרגע אנחנו בבעיה כי הם עזבו, אז אנחנו שם לבד עד שהיזם - - -
מירב בן ארי:
יחליט מה לעשות עם המבנה.
מירב בן ארי:
אני רוצה שהוא ישקול מה לעשות עם המבנה.
<ציפי נחשון גליק:
אבל בהלנת חירום זה פתוח 24/7.
<עמית פרלסון:
אבל זה לא יכול להיות מרכז יום.
<ציפי נחשון גליק:
למה לא?
<עמית פרלסון:
אז אנחנו קצת בשיחות על זה אם זה מתאים או לא והאם יכול לשהות שם מישהו שלא היה בלילה.
<עמית פרלסון:
עכשיו הצוות הוא עוד חלקי, הוא רק מחמש בערב.
<ציפי נחשון גליק:
לא, הצוות של הלנת חירום.
<ציפי נחשון גליק:
בתקציב של הלנת חירום יש לך צוות שעובד 24 שעות ביממה.
<עמית פרלסון:
שמעת, אבי?
<עמית פרלסון:
אם זה ייפתח - - -
מירב בן ארי:
כן, 24/7 זה אין לך בית.
מירב בן ארי:
החברה כבר נמצאים שם.
מירב בן ארי:
אתה לא צריך מרכז בנפרד.
<אריה דרזי:
אני התחלתי לפני שלושה חודשים משעה 10 בערב עד שש בבוקר.
<אריה דרזי:
הגעתי היום מהשעה חמש עד השעה תשע בבוקר עם צוות מלווה.
<אריה דרזי:
אז אני אומר, אנחנו מתקדמים בהדרגה, זה עוד לא מוגדר גם מבחינת הסעיפים התקציביים שאנחנו עובדים היום מול מריה, אנחנו מדברים על שלטר, אנחנו לא מדברים על 24/7.
<ציפי נחשון גליק:
אני לא מדברת על המכורים, אני מדברת על הלנת חירום.
<ציפי נחשון גליק:
אם אתה פותח לצעירים בגילאים 18-25, במקום שמתפנה, שזה לא הכתומים וזה לא נורא אם זה יהיה מקום הזה בשנתיים הראשונות.
<ציפי נחשון גליק:
שלטר, זה פתוח 24/7.
<ציפי נחשון גליק:
הלינה, אתה פותח את המיטות משבע בערב עד תשע בבוקר, אבל יש לך צוות שנמצא שם כל היום.
<עמית פרלסון:
מעולה.
מירב בן ארי:
זה מה שאנחנו רוצים.
<אריה דרזי:
אתה תמיד מסתכל על עלויות ונזהר.
מירב בן ארי:
טוב, בואו נתקדם.
מירב בן ארי:
תודה לחיפה.
<ציפי נחשון גליק:
זה 200,000 שקלים.
<ציפי נחשון גליק:
זה מאה אחוז מדינה.
מירב בן ארי:
כן, זה כמו השלטרים בתל אביב.
מירב בן ארי:
זה 100% מימון מדינה, כולל הפרויקטים.
מירב בן ארי:
יש לנו פה נציגות של באר שבע, נכון?
מירב בן ארי:
אז זו פעם ראשונה.
מירב בן ארי:
בבקשה, ניתן לך כמה דקות רק שתציגי את עצמך.
<עינת זרגריאן:
שלום, לי קוראים עינת ואני אחראית אגף נוצץ באגף הרווחה.
מירב בן ארי:
מה זה נוצץ?
<ציפי נחשון גליק:
נוער נוצץ, זה השירות שלנו.
מירב בן ארי:
אה, בגלל זה את נוצצת כל הזמן, ציפי.
<ציפי נחשון גליק:
בדיוק.
מירב בן ארי:
סליחה, זו הייתה טעות שלי.
מירב בן ארי:
נוצץ זה משהו חדש לוועדה.
<עינת זרגריאן:
בדיוק, הבוסית שלי פה.
<עינת זרגריאן:
אז ככה, באמת אחרי שתל אביב, חיפה וירושלים מדברים, אז אנחנו מרגישים את המטרופולין מבחינתי של השירות שלנו למחוז דרום.
<עינת זרגריאן:
אני אתן סקירה כללית מה יש לנו כיום בעיר באר שבע מבחינת שירות שהוא באמת נותן שירות מחוזי.
<עינת זרגריאן:
יש לנו את דירת המעבר לצעירות שהיא פועלת כבר הרבה שנים בעיר באר שבע.
<עינת זרגריאן:
יש לנו שתי דירות, אחת של בוגרי חסות הנוער, אחת של בוגרי פנימיות.
<עינת זרגריאן:
יש לנו את קורת הגג בראשית, ששם אנחנו מקבלים מענה לצעירים שלנו עד גיל 19 ובמקרים חריגים אנחנו יכולים לפעמים לשים שם עד גיל 20.
מירב בן ארי:
יש לכם את העוגן?
<עינת זרגריאן:
כן, את העוגן הקהילתי שזה קומפלקס.
מירב בן ארי:
כן, הייתי שם.
מירב בן ארי:
גם שם יש מין קורת גג כזאת.
<עינת זרגריאן:
זהו, אז זה בראשית.
מירב בן ארי:
אה, בראשית נכנס בעוגן.
<עינת זרגריאן:
בראשית נמצא בעוגן.
<עינת זרגריאן:
כרגע הוא עבר שיפוץ מאד גדול.
<עינת זרגריאן:
הרחיבו שם את האגפים וקצת עשו הפרדה שם.
<עינת זרגריאן:
יש לנו את הבית לדרי רחוב, שאנחנו ביחידה פחות עובדים איתו, כי זה - - -
מירב בן ארי:
כן, זה יותר חברה מבוגרים.
<עינת זרגריאן:
בדיוק.
<עינת זרגריאן:
יש לנו כרגע ממש בחצי השנה האחרונה התפתחנו עם המון פרויקטים חדשים, ציפי נתנה לנו את פרויקט הדיורית.
מירב בן ארי:
כן, איפה זה עומד הדיורית שלכם?
<עינת זרגריאן:
הדיורית, בשעה טובה ומוצלחת, נפתחה בשבוע שעבר.
<עינת זרגריאן:
דיורית באוניברסיטת בן גוריון, במעונות ד'.
<עינת זרגריאן:
קיבלנו את הקומה השנייה.
<עינת זרגריאן:
חצי מהקומה היא לטובת הצעירות הללו.
מירב בן ארי:
זה חייב להיות באוניברסיטה.
<עינת זרגריאן:
נקלטה עובדת שכבר התחילה.
<עינת זרגריאן:
כבר בשבוע הבא יש לנו ראיונות למלגאיות, לצעירות שכבר מביעות עניין.
<עינת זרגריאן:
פונים אלינו מכל מחוז דרום.
מירב בן ארי:
איך הן מגיעות?
מירב בן ארי:
העובדות הסוציאליות מפנות אותן לדיורית?
<עינת זרגריאן:
כן, כן.
<עינת זרגריאן:
נוצר קשר - - -
מירב בן ארי:
כמה מיטות יש לך שם?
<עינת זרגריאן:
קיבלנו מקום ל-16 וחדר אחד שהוא בעצם למלגאיות וחדר אחד הוא לצוות, לעובדת הסוציאלית ולמדריכה בעצם.
<עינת זרגריאן:
זה קצת בירוקרטית לקח לנו קצת זמן עם כל הבירוקרטיה בחוזים, בהסכמים.
מירב בן ארי:
לפחות זה נפתח.
<עינת זרגריאן:
בסוף זה נפתח, כן.
<עינת זרגריאן:
היום קיבלתי אישור תקציבי, ציפי, להצטיידות ואנחנו הולכים מה שנקרא להתפרע.
<עינת זרגריאן:
דבר נוסף שייפתח בעזרת השם זה הנושא של הלב, שזה בעצם המענה לכל הצעירות בקצה הרצף עם הלנת חירום.
<עינת זרגריאן:
אני חייבת לציין שאצלנו בבאר שבע - - -
מירב בן ארי:
כן, מה המצב אצלכם ברחוב נגיד.
<עינת זרגריאן:
זהו, בשנה האחרונה, אני אתן לכם דוגמא, שני צעירים שפנו ליחידה וביקשו עזרה בנושא של הלנת חירום ואיך שהוא הצלחנו להתארגן איתם דרך חברים וכאלה.
<עינת זרגריאן:
אין לנו איזו שהיא הצפה של צעירים.
מירב בן ארי:
אין לכם זולות וכאלה.
<עינת זרגריאן:
לא, לא.
<עינת זרגריאן:
זה לא משהו שאנחנו מכירים ופוגשים.
<עינת זרגריאן:
יש לנו ניידת איתור שמסתובבת בלילות של אגף הרווחה.
<ציפי נחשון גליק:
זו העיר היחידה שיש לה ניידת משלה.
מירב בן ארי:
לא של על"ם.
<עינת זרגריאן:
לא, זה לא של על"ם, זה שלנו, של הרשות.
<ציפי נחשון גליק:
ג'מילה קוראים לזה.
מירב בן ארי:
אני התחלתי את דרכי בג'מילה.
<עינת זרגריאן:
לא, חוץ מהג'מילה יש לנו ניידת נוספת של קשב לנוער, שיוצאת לאיתור ובעצם כל פעם אנחנו מקבלים את הנתונים על בני הנוער שלנו ומטפלים.
<עינת זרגריאן:
זאת אומרת אין תופעה של חברה שלנים אצלנו ברחובות.
<עינת זרגריאן:
המוקד גם פועל 24/7.
<עינת זרגריאן:
זאת אומרת יש תורנים של אגף הרווחה, כך שאם יש מקרה של צעיר או צעירה, אנחנו יודעים עליהם גם בזמן אמת.
<עינת זרגריאן:
זאת אומרת יוצרים איתי קשר, אומרים לי תקשיבי, יש צעירה כך וכך.
<עינת זרגריאן:
יש לנו גם את המקלט הארצי לנערות וצעירות שבעצם נותן פתרון עד גיל 24-25.
<עינת זרגריאן:
גם אם יש לי מקרה כזה של צעירה שכרגע אין לי מענה לתת לה, כי בקורת הגג היא גדולה מדי, אז יש לי.
<עינת זרגריאן:
זאת אומרת גם אין פה תורי המתנה.
<עינת זרגריאן:
אם בדירת המעבר יש מקום, אז המענה הוא מיידי.
<עינת זרגריאן:
מיד אני מחברת אותה לעובדת שנפגשת איתה.
<עינת זרגריאן:
אז מבחינתנו העניינים די - - -
מירב בן ארי:
בשליטה.
<עינת זרגריאן:
כן.
<עינת זרגריאן:
כרגע כן.
מירב בן ארי:
זה נראה ככה.
מירב בן ארי:
קודם כל אני מאד מודה לך שבאת לוועדה, בטח שבאת עם בשורות על דיורית, שהדיורית פה כמו את רואה זה בשביל כולנו.
מירב בן ארי:
אני גם אשמח לבוא, תזמיני אותי.
מירב בן ארי:
אני לוקחת איתי בדרך כלל את ציפי, שתדעי.
מירב בן ארי:
אנחנו באות ביחד.
<עינת זרגריאן:
בכיף.
<עינת זרגריאן:
בשמחה רבה.
מירב בן ארי:
אז נבוא לראות את הדיורית אחרי שתסיימו להתפרע עם הקניות.
מירב בן ארי:
זה מצוין.
<קריאה:
באיקאה באר שבע.
מירב בן ארי:
לא, לא, אין רשימת המתנה.
מירב בן ארי:
אז אולי תשלחו לבאר שבע.
מירב בן ארי:
נראה לך?
מירב בן ארי:
הם לא רוצים ללכת לחוף דפנה, הם יבואו לבאר שבע?
<מור הרפז:
יש לנו אחד שמסתובב בבאר שבע וטוב לדעת.
מירב בן ארי:
הנה, מור, את יכולה לעשות נט-וורקינג עם עינת.
<מור הרפז:
אחד שאנחנו יודעים עליו, שלנו.
מירב בן ארי:
אנחנו נבוא גם לסיור.
מירב בן ארי:
אני מודה לך.
מירב בן ארי:
כן, בבקשה, ממש שתי דקות בקצרה, כי אנחנו חייבים לעבור למחקר.
מירב בן ארי:
תציגי את עצמך.
<אפרת לוי:
שמי אפרת לוי, לשעבר דיירת רחוב.
<אפרת לוי:
היום אני גרה בערים בלילה, שזה באלפסי 15, בלב.
מירב בן ארי:
בלב.
מירב בן ארי:
היינו שם.
<אפרת לוי:
רציתי להגיד שבאמת יש הרבה נערים ונערות, או יותר נערות, שלא עובדות בזנות ואין להן איפה לישון.
<אפרת לוי:
אין להן איפה להיות.
מירב בן ארי:
כמה זמן את בלב?
<אפרת לוי:
אני בתל אביב כבר קרוב ל-8 שנים.
<מור הרפז:
אבל כמה זמן את בלב 24?
<אפרת לוי:
שנה.
מירב בן ארי:
בת כמה את?
<אפרת לוי:
25.
<קריאה:
עוד שמונה ימים.
<אפרת לוי:
עוד שמונה ימים.
מירב בן ארי:
מזל טוב.
מירב בן ארי:
את נראית בת 18.
<ציפי נחשון גליק:
כן, נכון.
<אפרת לוי:
תודה.
מירב בן ארי:
איך בלב?
מירב בן ארי:
תספרי לו קצת.
<אפרת לוי:
כיף.
<אפרת לוי:
קשה.
<אפרת לוי:
אבל כן, רוב הנערים שם מסתדרים מהכספים של הביטוח הלאומי ועוזרים לנו שם בכל מה שצריכים, חוץ מתרופות שהם אומרים שזה לא על אחריותם, שזה אנחנו בעצמנו, אז הם עוזרים לנו בהכל.
<אפרת לוי:
בגדים, אוכל, מה שאנחנו צריכים מביאים לנו.
מירב בן ארי:
ואת כבר שנה שם?
<אפרת לוי:
כן.
מירב בן ארי:
ומה את רוצה לעשות?
מירב בן ארי:
את רוצה לצאת משם או שאת?
<אפרת לוי:
אני בינתיים בתהליך קצת מורכב, אבל יש הרבה נערים, חברים שלי, שאין להם איפה להיות וזה יכול להיות אישה שההורים שלה העיפו אותה מהבית ואין לה איפה להיות ובערים בלילה, בגלל שהיא לא עובדת בזנות, אז היא לא יכולה להיכנס לשם.
מירב בן ארי:
כן, זו הבעיה הכי גדולה שלנו בתל אביב.
מירב בן ארי:
אנחנו מנסים לפתור את המצב שבו את לא צריכה לעסוק בזנות ושעדיין יהיה לך מקום לישון בו ושלטר.
<אפרת לוי:
לצערנו בארלוזורוב אני לא מכירה את מה שהוא דיבר עליו, על המקלט הזה.
מירב בן ארי:
לא, אבל לך יש מקום מסודר, מקסים.
מירב בן ארי:
ראינו.
<אפרת לוי:
עכשיו היו שם שיפוצים.
מירב בן ארי:
איפה?
<אפרת לוי:
במרחב עצמו.
<אפרת לוי:
עושים קודם את הקומה השנייה, אבל גם, כשיתחילו בעצם את המרחב עצמו אז לא יהיה לנו בדיוק איפה להיות, אז יש לנו את האפשרות השנייה שזה מישהו לרוץ איתו.
מירב בן ארי:
מה זאת אומרת, כשיש שיפוצים בלב?
<מור הרפז:
לא נראה לי.
<מור הרפז:
זה לא בסדר גודל כזה.
מירב בן ארי:
בסדר, לא צריכה להיות בעיה.
מירב בן ארי:
זה גם מקום ענק, זה לא בעיה.
מירב בן ארי:
יופי.
מירב בן ארי:
אני שמחה שבאת.
מירב בן ארי:
אני רוצה לעבור עכשיו לאודי, בבקשה.
מירב בן ארי:
קצת על ירושלים, תל אביב, תן לחברה בעלי המקצוע כי אין כאן מספיק לכולם.
מירב בן ארי:
החיילות שם, רציתן לומר משהו?
מירב בן ארי:
אוקיי, אז תרגישו בנוח.
מירב בן ארי:
אודי, בוא נדבר על המחקר הזה שיש כאן.
<אהוד משה בקר:
אהוד בקר, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<אהוד משה בקר:
אני אקח ארבע דקות להציג את המחקר עצמו ואז אני אעבור על כמה רעיונות שעלו מסקירת מדינות שונות, שיכולים אולי לשמש בארץ, אולי לעזור לקדם את הטיפול.
<אהוד משה בקר:
בכל מקרה, ה מסמך שמחולק לפניכם עכשיו, מציג סקירה של הטיפול שניתן לחסרי בית במדינות שונות.
<אהוד משה בקר:
הסתכלנו על 10 מדינות החברות ב-OECD ועל מה שמתנהל בהן.
<אהוד משה בקר:
בפרט הסתכלנו על חסרי בית צעירים ככל שניתן.
<אהוד משה בקר:
אני אקדים ואומר שברוב המדינות שהסתכלנו עליהן לא היה טיפול ספציפי שמצאנו לחסרי בית צעירים, אלא לקטינים ולבוגרים, כשהצעירים הם קצת - - -
מירב בן ארי:
כן, אנחנו מקדימים אותם.
<אהוד משה בקר:
כן.
<אהוד משה בקר:
בכל מדינה בדקנו האם יש תכנית לאומית לטיפול בחסרי בית, מה חלוקת הסמכויות בין הממשל המרכזי והממשל המקומי והאם יש צעדים מיוחדים, שוב, ספציפית גם לנושא של צעירים.
<אהוד משה בקר:
הסתכלנו גם על ההמלצות של האו"ם, ה-OECD והאיחוד האירופי בנושא של טיפול בחסרי בית.
<אהוד משה בקר:
עלו כמה נקודות חשובות בסקירה ואני אציג אותן עכשיו בקצרה.
<אהוד משה בקר:
דבר ראשון, הגישה הרווחת במרבית המדינות בטיפול כמו שבישראל, היא נושא הרצף הטיפולי - continuum of care, כשאנחנו רואים שבחלק מהמדינות יש תמיכה בדיור תחילה.
מירב בן ארי:
כן, ה-Housing first, דיברנו על זה.
<אהוד משה בקר:
כן, ה-Housing first.
<אהוד משה בקר:
ובחלק יש מדיניות מוצהרת של העדפת מניעה וחינוך.
<אהוד משה בקר:
לא ראיתי מדינות שבהן הייתה תמיכה מוצהרת ברצף הטיפולי על חשבון האחרות.
<אהוד משה בקר:
צריך לציין בזה שעדיין זאת הגישה הרווחת בכל המדינות שהסתכלתי עליהן.
מירב בן ארי:
רוב המדינות הן בעצם אנחנו כמו רוב המדינות או רוב המדינות כמונו, עוסקות ברצף טיפולי.
<אהוד משה בקר:
כל המדינות, השירות הרווח בהן הוא הרצף הטיפולי, כשיש מדינות שמציעות או כתכנית פיילוט או כמשהו מוגבל בהקיפו פרויקטים של Housing First, של דיור תחילה ובמקביל כמובן גם מניעה – חינוך.
<אהוד משה בקר:
אחד מ הדברים החשובים, שזה גם אחת מההמלצות של הארגונים הבינלאומיים, זה מה שכל הארגונים הסכימו עליו, זה שיש חשיבות מאד גדולה ביצירת רשת ביטחון למי שעלולים להפוך לחסרי בית בהמשך ואני מקדים את עצמי.
<אהוד משה בקר:
אני אחזור רגע אחורה.
<אהוד משה בקר:
בנוגע לדיור תחילה, אני רק אגיד ששאלנו את משרד הרווחה על זה ולפי מה שנאמר לנו - - -
מירב בן ארי:
יש לציין שאצל מהרטה בתל אביב יש פרויקט ראשוני בנושא דיור תחילה.
מירב בן ארי:
יואב, זה שלך.
<יואב בן ארצי:
זה שלי, אבל אני באמת לא יכול להגיב.
מירב בן ארי:
שהוא דומה?
מירב בן ארי:
יש לך את המגבלות שלך בכניסה, שבניגוד לדיור תחילה - - -
<יואב בן ארצי:
לא, לא, באמת, אני לא רוצה לחתור למקום, כי המקור-.
<יואב בן ארצי:
אני רוצה לומר משהו על דיור תחילה.
<יואב בן ארצי:
דרך אגב, עבורך, מירב ואת יודעת לעבוד ויש לך את המוטיבציות, זה היעד הבא – ייעוד תחילה.
מירב בן ארי:
זה הדבר הבא בעולם חסרי הבית.
<יואב בן ארצי:
לגמרי.
<יואב בן ארצי:
אם את רוצה לאתגר, בבקשה.
<יואב בן ארצי:
אין ספק שבזה הביוקר יהיה בזול.
<יואב בן ארצי:
זאת אומרת העלויות הן גבוהות, אבל זו מעטפת טיפולית שמאפשרת להביא כל אחד מהמקום המאד נמוך שהוא נמצא או עלול להימצא בהמשך, לכדי תפקוד תקין וזה גם ימנע רצידיביזם.
<יואב בן ארצי:
זאת אומרת כל הסיפור של הדלת המסתובבת יהיה בהיקפים הרבה יותר מצומצמים ולכן אני אומר הביוקר יהיה בזול.
מירב בן ארי:
דרך אגב, יש פה ממש סקירה.
מירב בן ארי:
אני מניחה שאתה מכיר את זה היטב, אבל יש פה ממש סקירה טובה.
<יואב בן ארצי:
אני מכיר את זה היטב.
<יואב בן ארצי:
יש לי את הסקירה משמוליק.
<יואב בן ארצי:
תראי, זה בדיוק העניין שדיברתי עליו.
<יואב בן ארצי:
נשארתי קורא וזהו.
<יואב בן ארצי:
לא מעבר לזה.
מירב בן ארי:
אבל לבוא ולהכניס חברה שהם מכורים, כי אתה מדבר על טיפול, אבל - - -
<יואב בן ארצי:
אני מדבר על שני פלחי האוכלוסייה.
<יואב בן ארצי:
אני מדבר על צעירים ועל מבוגרים.
<יואב בן ארצי:
צעירים זה מאסט.
<יואב בן ארצי:
דיור תחילה בקרב צעירים פשוט זה מאסט.
<יואב בן ארצי:
זה פשוט מונע את ה - - -
<מהרטה ברוך:
הסיכוי להציל אותם הוא הרבה יותר גדול.
<יואב בן ארצי:
הוא הרבה יותר גבוה וזה מונע את ההידרדרות לרחוב ולפתח בהם תהליך של דרות רחוב עם כל ההשלכות שקיימות.
<יואב בן ארצי:
היום גם למבוגרים עדיין ניתן להציע את זה.
<יואב בן ארצי:
זה ימנע רצידיביזם משני הכיוונים, משני פלחי האוכלוסייה.
<יואב בן ארצי:
אני אומר עוד פעם, מה שאנחנו מקימים עכשיו זה 10 מטופלים, זה מעט מאד, זה לשנה.
<יואב בן ארצי:
זה ממש רחוק מ - - -
מירב בן ארי:
ממש קטן, כן.
<אהוד משה בקר:
אגב, אני אגיד למי שלא מכיר את הנושא, ש-Housing first – דיור תחילה, זה מציע, להבדיל מהרצף הטיפולי, שמתחיל עם מסגרות יותר זמניות – דיור תחילה מתחיל להבטיח מגורים קבועים לאורך זמן ואז רק מגיעים לנושא הטיפולי מסביב, אבל כן יוצאים בנוסף עם חבילה טיפולית של שירותים.
<אהוד משה בקר:
אבל הדבר הראשון זה להתחיל ממקום בטוח, שהוא שלך, של דיור, לטווח של שנים.
<ציפי נחשון גליק:
לאיזה גילאים אתה קראת?
<אהוד משה בקר:
יש כמה פיילוטים שרצו.
<אהוד משה בקר:
הפיילוט הכי גדול שעליו גם רציתי להגיד מילה עכשיו, למעשה היה בקנדה, שהסתכל על טווח גילאים מאד גדול, מצעירים עד מבוגרים, ושם דווקא האוכלוסייה שזיהו בקנדה, זה היה פיילוט שרץ בין השנים 2008 ל-2013, ודווקא על אוכלוסייה שזכתה לתמורה הכי גדולה מבחינה חברתית, הייתה אלה שסובלים מתחלואה כפולה ואלה שהם יותר יקרים לטיפול בגישות המסורתיות, אלה שיותר מגיעים לחדרי המיון או למחלקות לבריאות הנפש.
<אהוד משה בקר:
אז דווקא במקרה שלהם היה חיסכון גדול יותר.
מירב בן ארי:
כן, העלות שלהם היא מאד גבוהה.
<ציפי נחשון גליק:
דרך אגב, גם המדינה שוכרת מבנים ונותנת להם לגור בהם.
<יואב בן ארצי:
לא רק.
<יואב בן ארצי:
יש שם מעטפת טיפולית של 10 מטופלים לעובד.
<ציפי נחשון גליק:
אבל איפה הם גרים.
<ציפי נחשון גליק:
אני לא מבינה.
<ציפי נחשון גליק:
מי שוכר את המבנים?
מירב בן ארי:
בדירות.
מירב בן ארי:
יש לך פה ממש הסבר על הסיפור הזה של ה-Housing first.
<הדס גול:
יש כמה מודלים לזה, אבל בכל מקרה המדינה מממנת אותם.
<הדס גול:
זה יכול להיות בבניינים שמוגדרים לחסרי בית או יש מדינות שזה מפוזר והם גרים ממש בקהילה, אבל זה במימון של הקהילה.
<יואב בן ארצי:
זה אמור להיות בשיתוף עם משרד הבינוי והשיכון.
<יואב בן ארצי:
חייבים להיות עם שולחן בין משרדי עם זה.
<אהוד משה בקר:
אז כאמור יש במסמך עצמו כמה דוגמאות.
מירב בן ארי:
כן, כן, זה השלב הבא.
<אהוד משה בקר:
אני חושב שיש משהו כמו 8 עמודים של מקורות גם על דיור תחילה, שאת יכולה לראות שם כולל דוגמאות ספציפיות.
<אהוד משה בקר:
השתדלנו לא להכביד יותר מדי.
מירב בן ארי:
יש את שמוליק שי?
מירב בן ארי:
הוא היה פה גם כמה פעמים ודיבר על זה.
מירב בן ארי:
הוא ממכללת ספיר.
מירב בן ארי:
הוא עושה על זה עבודה מאד מאד רצינית.
מירב בן ארי:
הוא היה אצלי כבר פעמיים.
<אהוד משה בקר:
אז אני אגיד בהקשר הזה שלהבנתנו כיום בארץ אין דיור תחילה באופן מלא.
<אהוד משה בקר:
בתשובת משרד הרווחה כתבו לנו שהמשרד בשנתיים האחרונות – אני אצטט – מאמץ באופן חלקי את התפיסה של דיור חלקי לדרי רחוב שמצבם הרפואי מאפשר זאת.
<אהוד משה בקר:
ביקשתי הבהרה, עדיין לא קיבלתי אותה.
מירב בן ארי:
כן, בסדר, אנחנו מודעים פה כולם למצב של דיור תחילה בארץ.
<איילה קדמי חקלאי:
אני חושבת שצריך לעשות הבחנה איכותית בין מחוסרי בית או דרי רחוב צעירים למבוגרים יותר, שמתוך ההבחנה הזאת נגזרות ההתערבויות, כולל התועלת שבדיור תחילה, במדור תחילה.
<יואב בן ארצי:
התועלת קיימת בשתי האוכלוסיות.
<מור הרפז:
שאגב בעולם זה דווקא התחיל מהמבוגרים ואחר כך זה עבר לצעירים.
מירב בן ארי:
נכון, היא צודקת.
מירב בן ארי:
זה התחיל אצל חברה מבוגרים.
<ציפי נחשון גליק:
בשבוע שעבר אני הייתי בדיון בוועדת עלייה וקליטה ולדעתי מי שיתחיל הראשון במדינה זה משרד הביטחון, שסיפרו ששר הביטחון החדש לקח קרקעות של בסיס צבאי ברמת אביב ומנכס אותם.
מירב בן ארי:
כן, הוא הולך להפוך אותם.
<ציפי נחשון גליק:
הוא הולך לבנות 100 דירות, שבכל דירה קטנה יהיו שני חיילים בודדים משוחררים, שכאילו יגורו שם חיילים בודדים בשנה-שנתיים הראשונות.
מירב בן ארי:
כן, הוא דיבר על זה.
<קריאה:
קרה לו משהו מאז שהוא נכנס למשרד הזה.
<ציפי נחשון גליק:
הקרקע תהיה של המדינה, אבל אמרו שהבנייה תהיה מתרומות.
מירב בן ארי:
כן, תדע לך שהוא דווקא מאד מאד בעניין של חיילים בודדים.
<ציפי נחשון גליק:
100 דירות ברמת אביב.
<ציפי נחשון גליק:
יפה.
מירב בן ארי:
כן, מאד בעניין של חיילים בודדים.
מירב בן ארי:
הוא מדבר על זה כל הזמן.
מירב בן ארי:
בואו ניתן לאודי להמשיך, כי הזמן שלנו קצר.
מירב בן ארי:
אולי תגיד לו שזה Housing first לחיילים בודדים.
<ציפי נחשון גליק:
לא, מהדיורית הם יוכלו לשדרג לגור בדירת שני חדרים.
<ציפי נחשון גליק:
דירת חדר לשניים.
<אהוד משה בקר:
אם אפשר, אני אגיד כמה דברים שהם גם רלבנטיים לנושאים שעלו כאן בינתיים.
<אהוד משה בקר:
כשמסתכלים על המדינות השונות, אז באמת יש בעיה של הגדרת חסר בית בכל מדינה.
<אהוד משה בקר:
לנו יש את ההגדרות שלנו במדינה.
<אהוד משה בקר:
במדינות אחרות זה משתנה ממקום למקום.
<אהוד משה בקר:
זה מאד מקשה גם על האומדן של כמה חסרי בית יש יחסית לאוכלוסייה.
<אהוד משה בקר:
זה קשה במיוחד בחסרי בית צעירים ולמשל באיחוד האירופי אמרו שזאת בעיה קשה במיוחד, כי לצעירים יותר קל למצוא דיור זמני אצל קרובים.
מירב בן ארי:
אצל קרובים או חברים.
<אהוד משה בקר:
ויש אפילו מדינות שבהן יש איזו שהיא קבלה תרבותית של זה שצעירים בגילאים הללו תרים להם במדינה, אז לא יודעים איפה בדיוק לכלול אותם.
<אהוד משה בקר:
מה שכן, באיחוד האירופאי למשל - - -
<יואב בן ארצי:
גם בארץ יש משהו תרבותי, החברה הפנקיסטים שהולכים בדיזנגוף.
<יואב בן ארצי:
יש גם דברים שהם תרבותיים ולאו דווקא מקום של חסרי הבית הצעירים, שזה - - -
<אהוד משה בקר:
אבל למשל באיחוד האירופי כן הגדירו את אוכלוסיית הצעירים כמועדת במיוחד היום להפוך להיות חסרת בית, מכיוון שהמשבר הכלכלי שעבר על אירופה בשנים האחרונות פגע במיוחד בצעירים ושהאחוז שלהם בקרב חסרי בית ביבשת, עלה מ-27% בשנת 2007, ל-32% בשנת 2010.
מירב בן ארי:
שגם אצלנו דרך אגב, בעיקר בתל אביב יש גם באמת, ראיתי אותם גם במישהו שיש מבקשי מקלט, שהם גם נוספו כאן בארץ, שאין להם ליווי משפחתי.
<אהוד משה בקר:
אגב, למרות מה שאמרתי עכשיו על האיחוד האירופאי, אין להם כל כך מדיניות מיוחדת על צעירים.
<אהוד משה בקר:
כן הזכרתי כבר את הנושא של המלצה על צורך בזיהוי מוקדם ומניעה.
<אהוד משה בקר:
גם הייתה המלצה שהייתה רחבה, גם של האו"ם, ה-OECD והאיחוד האירופי על כינון מדיניות לאומית בנושא של טיפול בדרי רחוב ובחסרי בית.
<אהוד משה בקר:
עכשיו אני אגיד כמה מילים על המדינות עצמן.
<אהוד משה בקר:
בשבע מתוך העשר שסקרנו הייתה תכנית לאומית לטיפול בחסרי בית.
<אהוד משה בקר:
זה שיש תכנית לאומית זה לאו דווקא אומר שהטיפול הוא טוב.
<אהוד משה בקר:
אני אתן דוגמא את ספרד.
<אהוד משה בקר:
שם יש תכנית לאומית שיושמה בשנת 2015.
<אהוד משה בקר:
השירותים שלהם עדיין די מוגבלים.
<אהוד משה בקר:
בגרמניה אין תכנית לאומית, יש שירותים שנחשבים די טובים ברמה האירופית.
<אהוד משה בקר:
באופן כללי הטיפול הוא בידי הרשויות המקומיות, גם של צעירים, בדומה לארץ.
<אהוד משה בקר:
זה הסקירה הרחבה.
<אהוד משה בקר:
אני אעלה עכשיו, אם אפשר, שלושה רעיונות שעלו בכמה מדינות אחרות, שיכולים לסייע, אם לחסרי בית באופן כללי ואם לאוכלוסייה ספציפית של צעירים.
<אהוד משה בקר:
דבר ראשון, אז כמו שהוזכר כאן אגב על משרד הביטחון, אז בקנדה ובארצות הברית יש שימוש במבנים פדראליים שכבר אין שימוש כרגע.
<אהוד משה בקר:
נעשתה בהם הסבה לצרכים חברתיים.
<אהוד משה בקר:
בקנדה זה ספציפית לחסרי בית.
<אהוד משה בקר:
בארצות הברית זה גם לחסרי בית אבל גם למטרות אחרות, כשגופים של שלטון מקומי או עמותות יכולים לקבל מבנים מהממשל המרכזי בחינם ואז מקבלים עוד תמיכה על כך שהם מחזיקים את המקום ומפעילים אותו.
<אהוד משה בקר:
מי שירצה להסתכל, יש הסבר יותר מפורט קצת בתוך המסמך, יחד עם לינקים.
<אהוד משה בקר:
בארצות הברית אין תמיכה נוספת, יש רק את מתן המבנה.
<אהוד משה בקר:
היום בארצות הברית אני חושב שיש 30 מבנים בכל ארצות הברית שמחכים שאיזו שהיא עמותה תיקח אותם.
<אהוד משה בקר:
בקנדה מספר נמוך יותר, אבל זה כן מוקדש לעמותות שיכולות לפנות.
<אהוד משה בקר:
באוסטרליה ובבריטניה יש שמומש במה שנקרא Social impact bonds - אגרות חוב חברתיות, אם אתם מכירים כבר את המונח הזה בארץ.
<יואב בן ארצי:
יש לנו את זה.
מירב בן ארי:
יש לנו את זה?
<יואב בן ארצי:
כן, יש לנו את זה.
<יואב בן ארצי:
אני הגשתי בקשה.
<ציפי נחשון גליק:
לגבי החיילים יש את זה.
<יואב בן ארצי:
יש עבריינים, יש בריאות, יש כל מיני תחומים.
<יואב בן ארצי:
אני הגשתי בקשה בעיריית תל אביב לגבי אג"ח בנושא של תעסוקה לדרי רחוב מבוגרים ועשו לי חישובים כלכליים וראו שמה שאני מבקש/מציע לא רווחי כדי להיכלל באג"ח.
<ציפי נחשון גליק:
הם בוחרים אוכלוסיות - - -
<יואב בן ארצי:
לא, לא, הם נתנו את האופציה.
<ציפי נחשון גליק:
אני יודעת שהם התחילו עם אסירים משוחררים.
<יואב בן ארצי:
נכון, נכון.
<ציפי נחשון גליק:
הרעיון הוא שהמשקיע בא ואומר למדינה, למי שאחראי על האוכלוסייה, נגיד שעולה לכם לשקם צעיר 80,000 שקלים בשנה, אני מוכן לקחת את הצעיר הזה, לשקם אותו.
<ציפי נחשון גליק:
אם אני הצלחתי, המדינה תחזיר לי את ההשקעה שלי.
<ציפי נחשון גליק:
אם לא הצלחתי, אל תחזירו לי.
<יואב בן ארצי:
אבל בעלות שהיא לא גבוהה מזה.
<ציפי נחשון גליק:
עלות גבוהה.
מירב בן ארי:
אבל בעצם מה, הוא עובד שלו?
<ציפי נחשון גליק:
הוא לא.
<ציפי נחשון גליק:
עכשיו זה עובד.
<ציפי נחשון גליק:
אני יודעת שיש.
<ציפי נחשון גליק:
אני ניסיתי לעשות תכנית לצעירות שעברו התעללות מינית ויש להן המון הפסדים של ימי עבודה וחשבתי שיכול להיות שם חיסכון אם הם יעזרו.
<ציפי נחשון גליק:
הם בחרו אסירים משוחררים והם בעצם אומרים אנחנו ניקח X אסירים משוחררים, אנחנו נשקם אותם לפי דרכים שאתם אומרים ובתקציב שאתם חושבים שצריך לשקם אותו.
<ציפי נחשון גליק:
המדינה לא תיתן שקל.
<ציפי נחשון גליק:
אני כיזם משקיע בהם ועל כל אחד שאני מצליח לשקם המדינה משלמת לי אז.
<יואב בן ארצי:
יש מודל אמריקאי על זה.
<אהוד משה בקר:
כן, זה המודל.
<ציפי נחשון גליק:
זה המודל הבריטי.
<יואב בן ארצי:
אני ביקשתי לעשות מאסט לדרי רחוב, כאילו מפעל שיקומי תעסוקתי.
<ציפי נחשון גליק:
הם עשו כבר משהו עם אנשים שהם חולי סוכרת, בתכנית מאד ייחודית שמשרד הבריאות לא יכול היה להיכנס אליה כי היא הייתה מאד יקרה.
<יואב בן ארצי:
חולים או מועדים לחלות בסוכרת.
<ציפי נחשון גליק:
כן, אבל שכבר יש להם סממנים.
<יואב בן ארצי:
כן, כן.
<ציפי נחשון גליק:
והם לקחו אותם ובעצם עשו להם טיפולים של מניעה, שזה עלה להם הרבה כסף ורק אחרי שבעצם הוכרעה האפקטיביות של ההתערבות, משרד הבריאות החזיר להם את ההשקעה שלהם.
מירב בן ארי:
זה מעניין.
מירב בן ארי:
לא הכרתי את האג"ח הזה.
<אהוד משה בקר:
אני אתן רגע פרטים.
<אהוד משה בקר:
אני דיברתי ספציפית גם על מה שקיים בחלק מהמדינות באוסטרליה דווקא, אם אנחנו מסתכלים קצת יותר דרומה, ששם המדינה מוציאה מכרז בהיבט הזה לגופים פרטיים, חברות שלא למטרות רווח למשל, שהן יכולות אחר כך להציע אג"ח למשקיעים.
<אהוד משה בקר:
הם קונים את האג"ח, מממנים בעצם את הפרויקט ואז המדינה מחזירה את הכסף פלוס איזו השיא תשואה מסוימת למשקיעים, אם הם עומדים ביעדים שהוגדרו מראש.
<אהוד משה בקר:
המדינה יכולה בהיבט הזה גם לכסות חלק מהסיכון.
<אהוד משה בקר:
היא יכולה לעזור במימון, אבל זה רעיון שראינו אותו גם בבריטניה, שהוא משמש לזה גם באוסטרליה.
<אהוד משה בקר:
אפשר לממש את זה בכל מיני דרכים, אבל זו דוגמא למה שאפשר לעשות.
<ציפי נחשון גליק:
דווקא ראש הממשלה רוצה לקדם תכניות כאלה.
מירב בן ארי:
טוב, זה מ עניין.
מירב בן ארי:
אנחנו נבזוק גם את זה.
<אהוד משה בקר:
דבר אחד אחרון, שהוא דווקא ספציפית גם היה לצעירים שראינו בפינלנד.
<אהוד משה בקר:
יש שם ארגון מיוחד שמיועד לכל אוכלוסיית הצעירים, 18-29.
<אהוד משה בקר:
גם לחסרי בית, אבל הוא מיועד לכאורה לכל הצעירים, לעזור להם להסתגל לחיים עצמאים.
<אהוד משה בקר:
ואז הארגון, שהוא אגב ממומן כולו מרווחי הימורים של מכונות מזל - - -
מירב בן ארי:
שיצאו בדיוק עכשיו.
<אהוד משה בקר:
נכון, אז בפינלנד זה דווקא משיא הרבה רווחים וחלק מזה הולך למטרות חברתיות.