GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעם שומן:
אני חושבת שיחד עם התקנים ועד שנשיג תקנים, ובקצב הזה אני מאד מיואשת מהשיחה הזאת, אז אנחנו גם צריכים לדאוג לביטחון שלנו.
<נעם שומן:
לפני שאנחנו יוצאות לשטח, אני חושבת שאין סיכוי שאנחנו יכולות לצאת לשטח בלי - - -
עאידה תומא סלימאן:
יש לכן הצעות קונקרטיות, נועם?
<נעם שומן:
כן, יש לנו הצעות קונקרטיות.
<נעם שומן:
הראשונה והשנייה קשורות בשיטור עירוני, כמו שדובר פה, כשהראשונה בעצם מציעה שבסבב ובמוקדי הפעילות של השיטור העירוני תהיה עצירה גם ברווחה, על מנת - - -
<קריאה:
זה לא יעזור.
<נעם שומן:
זו ההצעה שאנחנו חשבנו עליה.
<נעם שומן:
גם לא תקציבית, כרגע לא אומרת הרבה דברים, אלא שפשוט שבאמת יהיה ביטחון לעובדות.
<נעם שומן:
ההצעה השנייה קשורה גם היא בשיטור עירוני והיא נוגעת לזה שאנחנו הבנו שבהמון המון רשויות, שהן הרשויות המוחלשות יותר ובפרט הערביות, אין בכלל דבר כזה שיטור עירוני וזה משהו שצריך לפתח ולהקצות אליו תקציבים.
<נעם שומן:
ההצעה השלישית רלבנטית לתקנות התע"ס, שקראנו אותן בעיון וזה מדהים ונשמע נהדר ובפועל אנחנו מרגישות שהן לא מיושמות בשטח במלואן וזה היה הזוי בעינינו.
<נעם שומן:
כי פתאום מצאנו איזה שהוא מסמך שאומר בדיוק איך צריך להתנהל ומה צריך להיות ואנחנו לא ראינו את היישום הזה בשטח.
<נעם שומן:
אני בטוחה שיש חלק מהדברים שמתרחשים, אבל אני גם חוויתי, אפילו בהכשרה שלי בתור סטודנטית, שזה לא תמיד ככה.
<נעם שומן:
הדבר האחרון שרצינו לדבר עליו זה החוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול משנת 2011, שממה שאנחנו הבנו הוא מדבר רק על המוסד ובעצם אין שום התייחסות לרשתות האינטרנט או אפילו לזה שאם יתקפו אותי בבית שלי - - -
<רוני בר לוי:
יש, יש.
<נעם שומן:
יש שם התייחסות?
<צפרא דוויק:
זה שינוי שחבר הכנסת מאיר כהן יזם אותו כשהוא היה שר.
<צפרא דוויק:
יום העובד הסוציאלי הראשון בכנסת.
<נעם שומן:
יפה.
<נעם שומן:
אנחנו לא ידענו את זה.
<נעם שומן:
בשורה האחרונה אני רוצה להגיד שבקצב הזה אף אחד לא יבוא ללמוד עבודה סוציאלית, כי כשיורים עליך, אף אחד לא רוצה וכרגע זה עומד בפני האם הממשלה מוותרת על העובדים הסוציאליים ככלל, כי אני לא רוצה לצאת להיות עובדת סוציאלית - - -
<קריאה:
אף אחד לא ילמד את המקצוע.
<נעם שומן:
נכון.
<נעם שומן:
אנחנו לא רוצות להיות עובדות סוציאליות.
עאידה תומא סלימאן:
סליחה, סליחה.
עאידה תומא סלימאן:
אנחנו קצת בלחץ זמן ויש עדיין אנשים רשומים ואנחנו רוצים לשמוע אותם, חוץ מזה שחברי הכנסת כיבדו אותנו בנוכחותם וצריך לתת להם את זכות הדיבור.
עאידה תומא סלימאן:
יש לי שאלה.
עאידה תומא סלימאן:
יש בין הנוכחים נציג משרד האוצר?
אלי אלאלוף:
רותם?
אלי אלאלוף:
רותם הודיע שיהיה.
<קריאה:
זה לא קשור אליהם.
<קריאה:
מה אכפת להם?
עאידה תומא סלימאן:
אני חייבת לציין שהיה ויכוח די נוקב עם נציגי משרד האוצר כי הם חשבו שהם לא חייבים להגיע לדיון הזה, כי הם חשבו שזה לא רלבנטי אליהם.
עאידה תומא סלימאן:
הם כבר חילקו את הכסף ושכל משרד יסתדר.
עאידה תומא סלימאן:
ואנחנו התעקשנו, צוות הוועדה יתעקש שהם יהיו נוכחים.
עאידה תומא סלימאן:
הם נרשמו ולא הגיעו ועל זה אני אעביר ביקורת מאד חריפה למשרד.
<רוני בר לוי:
בדיון הקודם אתם אמרתם שתפנו אליהם לבקש את הבקשה של ה-40 או ה-50 מיליון.
<רוני בר לוי:
אתם פניתם אליהם?
עאידה תומא סלימאן:
פנינו ולצערי הרב התשובה הייתה הרווחה.
עאידה תומא סלימאן:
ממשרד האוצר לא הייתה תשובה.
עאידה תומא סלימאן:
ממשרד הרווחה הייתה תשובה שהם מבקשים את עזרתנו להשיג את הכסף הזה.
עאידה תומא סלימאן:
חבר הכנסת מסעוד גנאים, ויסלחו לי חברי הכנסת, לפי ששואלים אותי, אנחנו הולכים לפי סדר הכניסה לאולם.
עאידה תומא סלימאן:
אז בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים:
תודה גברתי יושבת הראש ואדוני יושב הראש.
מסעוד גנאים:
אין ספק שזו יוזמה חשובה.
מסעוד גנאים:
לצערנו נדרשנו לעניין האלימות המופנית כלפי העובדים והעובדות הסוציאליים זאת לא פעם ראשונה.
מסעוד גנאים:
אני אישית, כתושב סכנין, לפני כשנתיים או שלוש, עובדת סוציאלית והמשפחה שלה חוותה אלימות והתקפה כלפי הבית שלה ועל הילדים שלה בזמנו.
<צפרא דוויק:
גם שרפו לה את האוטו והעובדים אספו כסף מהכיס שלהם לקנות לה אוטו.
מסעוד גנאים:
כן, נכון, שרפו את האוטו, לצערי.
<צפרא דוויק:
אין אפילו כיסוי לדברים האלה.
עאידה תומא סלימאן:
סליחה, גברת צפרא, אנחנו בדוחק זמן.
עאידה תומא סלימאן:
תאמיני לי, אני מבינה את הכאב אבל אנחנו חייבים להתקדם.
מסעוד גנאים:
לצערי הרב, גברתי יושבת הראש ואדוני יושב הראש, במדינת ישראל, כפי שאני תמיד מזכיר, הכל הפוך.
מסעוד גנאים:
כעומק הצורך שלך, גודל ההזנחה.
מסעוד גנאים:
הכוונה, אם אתה זקוק יותר לתמיכה, לאבטחה, שיגנו עליך, ככה מזניחים אותך יותר.
מסעוד גנאים:
את העובדים הסוציאליים, את עבודת הקודש שהם עושים, את השליחות הנעלה שהם כל יום עושים, לצערי הרב הטרגדיה היא שדווקא האלימות היא מאלה הקורבנות שמטפלים בהם.
מסעוד גנאים:
משום שעובד סוציאלי בסוף הוא שמטפל בתוצאות של העוני, של האבטלה, של האלימות, של הסמים, של כל הדברים האלה ובסוף האלימות מופנית לעובד הזה או לעובדות הזו, מאלה שהיא מנסה לתמוך בהם או לעזור להם.
מסעוד גנאים:
גברתי יושבת הראש, אני חושב שהעובדים הסוציאליים צריכים שלושה דברים.
מסעוד גנאים:
דבר ראשון זה התמיכה, אבל אני לא מדבר עכשיו על התמיכה הרשמית אלא הציבורית.
מסעוד גנאים:
אני חושב שמבחינה חברתית צריך להעלות את המודעות בעשייה, בעבודת הקודש של העובד הסוציאלי.
מסעוד גנאים:
הכוונה שאם עובדת סוציאלית חוותה אלימות, צריך שכל הקהילה, כל החברה, השלטון המקומי, האנשים ברחוב – הכוונה תחילה מעטפת ציבורית לתמיכה בעובד או בעובדת הסוציאלית.
מסעוד גנאים:
שנית, העניין של הידוק האבטחה.
מסעוד גנאים:
אני יודע שבלשכות יש מאבטחים, אבל לצערי הם לא מאבטחים מקצועיים ולא כל היום ואין להם גם סמכויות, כפי שהזכירו, כדי לעצור אנשים.
מסעוד גנאים:
שלישית זה הביטחון החברתי והכלכלי.
מסעוד גנאים:
הכוונה, אם אנחנו צריכים לחזק את העובדת הסוציאלית, צריך לשפר את תנאי עבודתה.
מסעוד גנאים:
שיפור תנאי עבודתם זה את שכרם וזה גם דילול מספר התיקים שהם אמורים לטפל בהם.
עאידה תומא סלימאן:
חבר הכנסת זוהיר בהלול.
זוהיר בהלול:
טוב, אני גם אהיה קצר.
אלי אלאלוף:
תסביר למה עשו אפס אפס איתנו.
אלי אלאלוף:
לא נתנו לנו להמשיך.
אילן גילאון:
זה בגלל שזה היה ספקטקולארי.
נחמן שי:
תוצאה מקדמית.
זוהיר בהלול:
תאשים את מסעוד וקבוצתו גם.
מסעוד גנאים:
קבוצתנו, כן.
נחמן שי:
תן לו הרצאה מגדלורית.
זוהיר בהלול:
חברות וחברים, שתדעו לכם שבישיבה הבאה, מכיוון שאמות הסיפים של החברה בישראל ושל האחראים על המדיניות והתקציבים לא ירעדו.
זוהיר בהלול:
אז בפעם הבאה הישיבה תהיה שוטר לכל עובד סוציאלי.
זוהיר בהלול:
כמו מחשב לכל ילד, שוטר לכל עובד סוציאלי.
זוהיר בהלול:
מכיוון שתקציב מדינה – שתבינו – ה-970 מיליארד שקלים, שלא נותנים מענה לעבודתו של העובד הסוציאלי או לעבודתה של העובדת הסוציאלית, אתם תצטרכו לטפל יותר ויותר בעוני, יותר ויותר במשפחות במצוקה, ויותר ויותר באנשים שנאנקים תחת ליכולת להתקיים.
זוהיר בהלול:
אז בפעם הבאה אנחנו נדבר על כך.
זוהיר בהלול:
אפשר לומר שהישיבה הזאת היא בבחינת עבר זמנו בטל קורבנו.
זוהיר בהלול:
נצא מכאן ללא כלים.
זוהיר בהלול:
לא יאשרו לכם תקציבים נוספים, כי אתם נמצאים בשולי המעמד של עובדי המדינה בישראל.
זוהיר בהלול:
אחותי עבדה המון שנים אז במשרד הסעד ואחרי זה במשרד הרווחה ואני יודע בדיוק איזה בולשיט היא קיבלה בתלוש שלה.
זוהיר בהלול:
משכורת רעב.
זוהיר בהלול:
איך עובד סוציאלי – גברתי יושבת הראש, כבודו - - -
עאידה תומא סלימאן:
אנחנו מקשיבים, אל תדאג.
זוהיר בהלול:
איזה מקשיבים?
עאידה תומא סלימאן:
אתה דיברת על אחותך.
עאידה תומא סלימאן:
אתה רואה המורה, אני מקשיבה.
אלי אלאלוף:
אפילו הצמדת את המילה בולשיט.
<קריאה:
אנחנו הנשים יודעות לעשות שני דברים.
אלי אלאלוף:
גם יושב הראש יודע.
זוהיר בהלול:
אבל דעו לכם, אם זה היה תלוי בהם – שני הטאלנטים האלה – הבעיות שלכם היו נפתרות.
זוהיר בהלול:
בשיא הרצינות.
זוהיר בהלול:
ואני לא חייב לא לאלאלוף ולא לעאידה, אבל שניהם אנשי מקצוע מהדרג הראשון וגם הערכים שבקרבם הם חשובים ולכן הדיון הזה.
זוהיר בהלול:
אבל לצערי הרב, מהדיון הזה לא תצמח שום טובה, מכיוון שאנחנו לא מדברים רק על כך שהם צריכים אבטחה, לחצי מצוקה.
זוהיר בהלול:
אנחנו צריכים לדבר על מעמדו, כדי שהוא יעמוד מול המראה ויאמר – אני חשוב.
זוהיר בהלול:
דיבר חבר הכנסת מאיר כהן.
זוהיר בהלול:
הוא איש מאד ערכי.
זוהיר בהלול:
מאד נאור, אבל אני לא מצטרף לדעתו על כך שאתם צריכים להיאבק.
זוהיר בהלול:
אתם צריכים שמישהו יאבק למענכם.
זוהיר בהלול:
כנסת ישראל צריכה להגן על מעמדכם הנחות.
<צפרא דוויק:
ולכן צריך פה קמפיין הסברה.
זוהיר בהלול:
מדובר פה, אלי ועאידה, באנשים שבקושי מתקיימים.
זוהיר בהלול:
איך הם יכולים להתייצב כאשר אין להם כלים.
זוהיר בהלול:
אין להם תקציבים להתייצב מול העוני המחפיר, מול אנשים שמאבדים צלם אנוש.
זוהיר בהלול:
אנשים אגב לא תוקפים עובדים סוציאליים בשל גחמה של אלימות.
זוהיר בהלול:
כמו שאני מבין בן אדם שלפעמים גונב כדי לאכול, אני מבין אותו.
זוהיר בהלול:
בן אדם שנכנס ולוקח כיכר לחם, הוא לא לקח את כיכר הלחם כי הוא גנב.
זוהיר בהלול:
בלית ברירה הוא לקח את כיכר הלחם, כי הוא רוצה לאכול, להשביע את הרעב שלו.
זוהיר בהלול:
אלה שבאים ותוקפים אתכם הם אנשים שאולי במקור הם לא אלימים, אבל המציאות הופכת אותם לאלימים.
זוהיר בהלול:
אם היו ברשותם עאידה, מספיק תקציבים והיו נותנים מספיק מענה לכל אותם אנשים היו מגיעים אליהם, האלימות הייתה פוחתת ואז מצבכם היה סביר.
<קריאה:
אז מי אחראי?
זוהיר בהלול:
המשרד.
זוהיר בהלול:
מי אחראי?
זוהיר בהלול:
אבל גם משרד האוצר, שהתחמק מלעמוד מולכם ולומר נכשלתי, מכיוון שבמקום לתקצב עוד יותר, אני קיצצתי כמה?
זוהיר בהלול:
27 מיליון שקלים.
זוהיר בהלול:
ממש לעג לרש.
אלי אלאלוף:
נציגת משרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן:
הגברת אהובה.
<אהובה קרקובר:
אני מוכנה לענות.
<אהובה קרקובר:
אהובה קרקובר.
<אהובה קרקובר:
אני מוכנה לענות במכה מישורים.
אלי אלאלוף:
רן, לא שכחנו אותך.
אלי אלאלוף:
השארנו לך את המילה האחרונה.
עאידה תומא סלימאן:
נשמע עוד את אילן ואותך.
זוהיר בהלול:
אהובה קרקובר היא אישה מאד יקרה בעבודה הסוציאלית.
<אהובה קרקובר:
נכון, אחותך עבדה אצלי הרבה שנים.
עאידה תומא סלימאן:
אפשר לגשת לנושא.
<אהובה קרקובר:
כן, בהחלט.
<אהובה קרקובר:
קודם כל אני רוצה לומר ששיתוף הפעולה עם המשטרה הוא באמת יוצא מן הכלל.
<אהובה קרקובר:
גם צד המשטרה וגם צד המשרד ובסוגית התיקים אנחנו באמת היום כבר במצב אחר של אי סגירת תיקים.
<אהובה קרקובר:
אני רוצה להתייחס לדברים שהועלו כאן בבקשת האיגוד המקצועי.
<אהובה קרקובר:
אנחנו לפני שבועיים הוצאנו חוזר מנכ"ל מסודר בנושא לחצן מצוקה לכל עובד בטלפון הסלולארי שלו.
<אהובה קרקובר:
ככה שזה היה בעקבות הבקשה שלכם.
<צפרא דוויק:
לא שמענו על זה.
<אהובה קרקובר:
את כתבת לי אפילו תודה רבה על זה ואפילו ציינת שזה היה החוזר האחרון של המנכ"ל ז"ל.
<אהובה קרקובר:
אז אכן הסדרנו את נושא לחצני המצוקה בסיוע - - -
עאידה תומא סלימאן:
כלומר כל עובד סוציאלי, עובדת סוציאלית במדינה, יקבלו לחצן?
<אהובה קרקובר:
יכול להסדיר לו באופן חינמי את לחצן המצוקה.
<אהובה קרקובר:
בחוזר שאני אעביר לכם גם, יש הסברים מדויקים של אגף הביטחון שלנו, איך מתפעלים את הנושא.
<אהובה קרקובר:
הדבר השני, באשר לפוסט טראומה.
<אהובה קרקובר:
נכון שאנחנו לא נותנים את זה באופן גורף, אבל פה - - -
עאידה תומא סלימאן:
שנייה, סליחה.
עאידה תומא סלימאן:
מתי את מצפה שכל העניין הזה של לחצני המצוקה יוסדר?
<אהובה קרקובר:
כבר בחודש הזה.
<אהובה קרקובר:
כבר בחודש ינואר.
<אהובה קרקובר:
זה כבר עכשיו.
עאידה תומא סלימאן:
ידוע לכם בלשכות הרווחה?
עאידה תומא סלימאן:
פתחיה, קיבלתם את החוזר.
<פתחיה אגבאריה:
קראתי את זה.
עאידה תומא סלימאן:
התחלתם להסדיר את זה?
<פתחיה אגבאריה:
לא.
<פתחיה אגבאריה:
צריך הדרכה.
<קריאה:
מה זה, אפליקציה?
<רוני בר לוי:
אני אסביר.
<אהובה קרקובר:
הכל בכתובים.
<אהובה קרקובר:
לגבי הסיוע לעובדים הסוציאליים, נכון שאין לנו הסדר אוטומטי שבכל מקרה מקבלים סיוע, אבל בכל מקרה נכון.
<אהובה קרקובר:
כשפנו אלינו לא היה מקרה שאנחנו לא אישרנו.
<אהובה קרקובר:
לגבי מתן כלים - - -
אלי אלאלוף:
למי מגיעה הקריאה?
<אהובה קרקובר:
יש לנו ועדות הגנה על העובדים.
<אהובה קרקובר:
זה שינוי מוועדות אל אלימות.
<אהובה קרקובר:
ארבע ועדות, בכל מחוז יש ועדה מסודרת וזה מגיע לוועדה, שם גם יושב נציג המשטרה.
<אהובה קרקובר:
באותם המקרים שיש צורך, שמוצאים לנכון שיש צורך.
<אהובה קרקובר:
זה צוות רב מקצועי.
<אהובה קרקובר:
בוועדה יושבים גם עובדים סוציאליים, גם נציגי האיגוד.
<אהובה קרקובר:
בכל מקרה שצריך לתת סיוע, ניתן סיוע.
אלי אלאלוף:
סליחה, לגבי לחצן החירום – כשמפעילים אותו מי מגיב?
<רוני בר לוי:
אני רציתי להסביר.
<אהובה קרקובר:
הנה, תיכף יסבירו.
<אהובה קרקובר:
רק תנו לי שתי מילים.
עאידה תומא סלימאן:
אני רוצה לשאול כל כמה זמן מתכנסת הוועדה הזו?
<אהובה קרקובר:
קודם כל היא אמורה להתכנס אחת לחודש וחצי, אבל אם יש מקרים שצריכים לדון בהם מידית, דנים בהם מידית.
<אהובה קרקובר:
במקרה עם פתחיה הגיעו למקום.
<אהובה קרקובר:
באים פיזית למקום, בודקים את המקום.
<אהובה קרקובר:
באשר לסדנאות, אנחנו מקיימים סדנאות.
<אהובה קרקובר:
תמיד אפשר לתגבר.
<אהובה קרקובר:
סדנאות לעובדים בתוך המחלקות, מפגשים של שבעה ימים.
<אהובה קרקובר:
חמישה ימים הם מפגשים של הכרת פוטנציאל אלימות, איך להתמודד, ויומיים הגנה פיזית.
<אהובה קרקובר:
אני מסכימה שתמיד אפשר לעשות יותר.
<אהובה קרקובר:
אתמול חתמה ממלאת מקום המנהל הכללי על הוראת התע"ס החדשה, שאת אמרת, אשר בה כל הדברים שאמרתי עכשיו פלוס החקיקה בנושא האינטרנט ועוד דברים.
<אהובה קרקובר:
תיכף ניתן לרוני להשלים עוד משהו.
<אהובה קרקובר:
כל הדברים נמצאים שם בתוך ההוראה.
<אהובה קרקובר:
ההוראה עברה את בדיקת הלשכה המשפטית שלנו, של השלטון המקומי.
<אהובה קרקובר:
הדברים נעשו במשותף.
<אהובה קרקובר:
אני רוצה להגיד משפט אחרון, כדי שרוני באמת יוכל לתת לכם את המענה.
<אהובה קרקובר:
הייתה בישיבה בחודש מרס בקשה של יושבת ראש הוועדה לציין בהוראות באופן מובהק שאנשים יידעו לאן לפנות.
<אהובה קרקובר:
בהוראה החדשה זה מופיע.
<אהובה קרקובר:
הקמנו על פי בקשת העובדים - - -
עאידה תומא סלימאן:
טוב שאנחנו עושים עוד ישיבה כדי לשמוע על העדכונים האלה.
<אהובה קרקובר:
אנחנו פתחנו השנה קהילת ידע לעובדים.
<אהובה קרקובר:
אין עדיין הרבה חברים.
עאידה תומא סלימאן:
אני פניתי, אני ביקשתי.
עאידה תומא סלימאן:
היה מן הראוי לענות לי ולהגיד – קיבלנו את הצעתך.
עאידה תומא סלימאן:
יופי.
<אהובה קרקובר:
פתחנו קהילת ידע לבקשת העובדים.
<אהובה קרקובר:
כל עובד יכול להיכנס לקהילה, שם אנחנו מפרסמים את כל הדברים.
<אהובה קרקובר:
כל השינויים, כל החוזרים, כך הדברים עולים בקהילת הידע.
<אהובה קרקובר:
באשר למבנים פיזיים – אנחנו משקיעים במבנים הפיזיים השקעה מאד גבוהה.
<אהובה קרקובר:
יש גם מי שיכול להעיד מחברי הכנסת שיושבים פה.
<אהובה קרקובר:
יש השקעה, נכון?
<אהובה קרקובר:
משקיעים.
חיים ילין:
מודה באשמה.
אלי אלאלוף:
סוף סוף הוא מודה במשהו.
<אהובה קרקובר:
לפני חודש הייתי בביקור באום אל פאחם, נכון חברים?
<אהובה קרקובר:
קיבלתם אותי מאד יפה וראיתי תופעה מאד מעניינת, שכל המסגרות החוציות של המשרד, יושבות במבנים יפיפיים.
<אהובה קרקובר:
פשוט לקנא.
<אהובה קרקובר:
רציתי אני לעבור, פרט למחלקה.
<אהובה קרקובר:
עשינו שם סיור בפנים.
<אהובה קרקובר:
הצענו כמה חלופות.
<אהובה קרקובר:
פה אני רוצה להגיד, שיתוף הפעולה עם רשות - - -
<פתחיה אגבאריה:
סליחה אהובה, את יודעת למה?
<פתחיה אגבאריה:
כי למדתי איך להתמודד עם הרשות המקומית.
<פתחיה אגבאריה:
אני מתעקשת, משלמים שכירות שנה לפני שמאכלסים.
<פתחיה אגבאריה:
אני לא נכנסת לאף מסגרת אפילו בלי שלט קטן.
<פתחיה אגבאריה:
למדתי איך להתמודד איתם.
<אהובה קרקובר:
אני רוצה להגיד, אנחנו יכולים לנסות לעשות כל אשר לאל ידינו, גם אם יהיה לנו הרבה יותר תקציב.
<אהובה קרקובר:
יש רשויות מקומיות שההתמודדות איתן היא מאד בעייתית.
<אהובה קרקובר:
באום אל פאחם כבר פעמיים שינינו את ההסכם על המבנה ונשנה בפעם השלישית והרביעית, על אף שמשרד האוצר צעק עלינו שאנחנו מעבירים עודפים.
<אהובה קרקובר:
אנחנו יכולים, חייבים לעשות את שיתוף הפעולה עם הרשות המקומית, איפה שזה הולך.
<אהובה קרקובר:
כמו שהלך במקום אחר, נשמח שזה ילך גם אצלכם.
<אהובה קרקובר:
רוני, כמה מילים על הלחצן - - -
עאידה תומא סלימאן:
לא, לא, שנייה.
עאידה תומא סלימאן:
לפני שאת מעבירה את זכות הדיבור, כי זה לא הולך בצורה כזו, אני רציתי להבין דבר אחד.
עאידה תומא סלימאן:
אני שאלתי שאלה בתחילת הדיון, על הכסף, על התקציב שאתם מקצים לאמצעי האבטחה בבניין, שזה מצלמות וכו'.
עאידה תומא סלימאן:
זה כסף שמתחדש כל שנה או חד פעמי לכל בניין?
<אהובה קרקובר:
הוא לא מתחדש כל שנה.
<אהובה קרקובר:
הוא חד פעמי לבניין, כי גם לא צריך לחדש כל שנה.
<אהובה קרקובר:
לא כל שנה עושים דלת עם אינטרקום ולא כל שנה עושים את לחצני המצוקה.
עאידה תומא סלימאן:
אני יודעת גברתי.
<אהובה קרקובר:
אז זה לא מתחדש כל שנה.
עאידה תומא סלימאן:
אני יודעת.
עאידה תומא סלימאן:
אתם מקצים 21 - - -
<אהובה קרקובר:
21,000 שקלים לבניין.
אלי אלאלוף:
על פי דרישה.
עאידה תומא סלימאן:
על פי דרישה ובזמנו - - -
<אהובה קרקובר:
בממוצע.
<אהובה קרקובר:
זה יכול להיות פחות.
עאידה תומא סלימאן:
בזמנו באום אל פאחם, אני זוכרת טוב מאד שלא ידעתם על התקציב הזה או לא ידעתם - - -
<פתחיה אגבאריה:
לא, לא, אנחנו קיבלנו.
<פתחיה אגבאריה:
לצורך העניין, אנחנו קיבלנו 38,000 שקלים לאבטחה, לא 21,000 שקלים.
<פתחיה אגבאריה:
אנחנו קיבלנו מענק 900,000 שקלים לבנייה ולשיפוץ.
<פתחיה אגבאריה:
פשוט העניין הוא איך שמתנהלת הרשות המקומית.
<פתחיה אגבאריה:
מצטערת מאד.
<פתחיה אגבאריה:
זה לא התנהלות של רשות מקומית.
עאידה תומא סלימאן:
אוקיי, זה לא לוועדה פה, אבל אני חושבת שכל הדגש שלי היה בעניין של ה-21,000 שקלים, שהיו טענות שלא כל הלשכות יודעות ולא כל הלשכות מנצלות ונתבקשתם להפיץ עוד חוזר לכלל ה - - -
<אהובה קרקובר:
נכון, זה ייצא השבוע.
<אהובה קרקובר:
השבוע, שבוע הבא.
עאידה תומא סלימאן:
ממרס זה ייצא השבוע.
<אהובה קרקובר:
כן, כי אנחנו רצינו להוציא חוזר שיהיו בו את כל השינויים שנכנסו בשנה האחרונה, וכמו שאת יודעת הם היו רבים.
עאידה תומא סלימאן:
אוקיי.
עאידה תומא סלימאן:
אני לא ידעתי עד עכשיו.
<קריאה:
הסכום הוא עלוב.
עאידה תומא סלימאן:
אני מבקשת, סליחה.
עאידה תומא סלימאן:
אנחנו מנסים להתכנס לקראת הסוף.
עאידה תומא סלימאן:
אז אני מבקשת ותרשמו את זה, שתי הוועדות מבקשות להעביר אליהן את כל ההוראות החדשות, כולל כל השינויים שישנם.
<אהובה קרקובר:
בסדר.
<קריאה:
לא, והפירוט של מה עושים עם הכסף.
עאידה תומא סלימאן:
סליחה.
עאידה תומא סלימאן:
אני נותנת לחבר הכנסת אילן גילאון.
אילן גילאון:
תודה גברתי.
אילן גילאון:
קודם כל הערכה על היכולת שלך לשמוע גם את חבר הכנסת זוהיר בהלול וגם לשוחח באותו זמן.
עאידה תומא סלימאן:
אני אישה, חבר הכנסת.
אילן גילאון:
אשתי תמיד אומרת לי שאישה מסוגלת לעשות שני דברים בבת אחת, גבר רק אחד והיא אומרת ואתה אפילו אחד לא.
אילן גילאון:
תראו, ברור שזה עוד דיון הזוי, הרי הוא נוגע למציאות שבה אנחנו נמצאים.
אילן גילאון:
הפקרות.
אילן גילאון:
חוסר אחריות.
אילן גילאון:
הרי עובדים סוציאליים הם הסוכנים הראשונים של מדינת רווחה, אבל זה לא קיים הדבר הזה ולכן העובדים הסוציאליים הם השעיר לעזאזל.
אילן גילאון:
מדינת ישראל עובדת באמצעות שעירים לעזאזל.
אילן גילאון:
הם ילכו ויתמעטו ככל שיהיה בהם יותר צורך וזה ברור לגמרי.
אילן גילאון:
יש יותר עניים, העניים יותר כבדים, יותר עמוקים ובסופו של דבר איש לא צריך לעשות את הדבר הזה, כי אם מאיר כהן דיבר מקודם על כמה זמן לקח לעצור את אלה שהפגינו ליד הבית של רוסק-עמינח, המציאות במדינת ישראל היא שעובדת סוציאלית תעבוד 15 שנים כדי לקבל מה שרוסק-עמינח מקבלת בחודש אחד.
אילן גילאון:
ומכאן מתחיל כל הסיפור.
אילן גילאון:
למה הסיפור הזה הוא הזוי?
אילן גילאון:
הרי זה יעלה על הדעת, אם היו שולחים שוטר או חייל לכל מקום אחר והיו מתנקמים בו ואנשים מכלים את זעמם על החיים המחורבנים שלהם בשליח, זה ברור לגמרי.
אילן גילאון:
ככה זה קורה תמיד.
אילן גילאון:
לכן הדיון הזה הוא דיון הזוי לגמרי.
אילן גילאון:
אנחנו חייבים, גברתי, לעסוק רק בפרקטיקה של הנושא הזה, כי סופרלטיבים, באמת, אנחנו יכולים להגיד את זה כל פעם, כמה העובדים הסוציאליים ואיך הם עושים את הדבר הזה ואיך האימהות מרשות לילדים שלהן להיות עובדים סוציאליים וכל הדברים האלה, בסיכון הזה, בזלזול הזה, בכל הדברים האלה.
אילן גילאון:
אבל כאן מדובר, באמת, אם זה הצבא של המדינה, לשום חייל לא היו מאפשרים, כשהוא מגן על איזה פיסטין באיזה חור, כדי שיקרה לו משהו מהסוג הזה ושום שערה לא הייתה נפגעת משערות ראשו.
אילן גילאון:
אז על מה אנחנו בעצם מקיימים דיון?
אילן גילאון:
על זה שצריך להגן על האנשים שעובדים כאן?
אילן גילאון:
זה פשוט הזוי, לא ברור לאיזו דרגת נחיתות הגענו בעניין הזה.
אילן גילאון:
לכן העניין הוא קודם כל הדף הזה, שיש בו פתרונות שהם מיידים, כי זה מה שצריך לטווח המידי.
אילן גילאון:
זה הנושא של לחצן, הנושא של מאבטחים, הנושא של כל הדברים האלה.
אילן גילאון:
תקציב שהיה בקדנציה הקודמת ואיננו כרגע, זה צריך לעבור מיד, אחרת - - -
<קריאה:
אילן, הסברה, הסברה.
אילן גילאון:
מה?
עאידה תומא סלימאן:
אוקי, תודה אילן.
אילן גילאון:
זה במסגרת החוק שאנשים הם בני אדם.
עאידה תומא סלימאן:
חברה כנסת חיים ילין.
אילן גילאון:
תציע משהו, אולי נלך על זה.
חיים ילין:
לא, אבל הבעיה היא לא להציע, כי יש פה תכנית לטווח ארוך, שכנראה כולנו קטנים פה על התכנית הזאת, כי זאת תפיסה חברתית בתוך מדינה ישראל ולכן אני רוצה להגיע יותר לצד לא של המדינה, אלא יותר לצד של השלטון המקומי.
חיים ילין:
אני חושב שברוב העיריות ורוב המועצות, ראשי ערים וראשי מועצות מבינים מה המשמעות של עובדים סוציאליים ויודעים בדיוק מה העבודה שלהם.
חיים ילין:
ומי שלא, אני מקווה מאד שיעשה סוויץ', או שיבחרו מישהו אחר.
חיים ילין:
ואני אומר את זה ממש ממש בגסות אפילו.
חיים ילין:
אם ראש רשות, שהוא המעסיק – ואני רוצה להסביר את זה – כי כולם חושבים פה שמשרד הרווחה הוא המעסיק.
חיים ילין:
מי שמעסיק ומקבלים את התקנים זה הרשות המקומית.
חיים ילין:
הם מקבלים.
חיים ילין:
הם אלה גם שמוסיפים את השעות הנוספות ואת השעות ובעצם בסופו של דבר מקבלים 60-65% – למרות שזה תקן מלא של משרד הרווחה – והיתר בעצם השלטון המקומי נותן.
חיים ילין:
לכן זה מאד דומה למה שנקרא מורים על חשבון הבעלות, אבל בבית ספר ובגנים יש תקן והתקן הזה של שמירה הוא קיים.
חיים ילין:
למה לא באגף של עבודה סוציאלית בתוך העירייה זה לא קיים?
חיים ילין:
זה לא ברור.
חיים ילין:
למה משרד ביטחון - - -
אילן גילאון:
כי כאן צריך כמו רשות הכבאות הארצית, צריך לעשות רשות העובדים הסוציאליים הארצית.
אילן גילאון:
ככה זה צריך להיות.
אילן גילאון:
זה כבאות ממש.
חיים ילין:
למה המשרד לביטחון פנים מתקצב את כל השומרים בבתי הספר?
חיים ילין:
זה לא משרד החינוך?
חיים ילין:
אל תתבלבלו.
חיים ילין:
זה שם, זה מונח אצלכם.
חיים ילין:
אני לא בא אליכם בטענות, אני אומר איפה המקור התקציבי שצריך בסופו של דבר לשים את השומר.
חיים ילין:
אני חושב שצריך, אם רוצים להיות מאד תכליתיים, צריך שיהיה דיבור אמיתי וכנה מול השלטון המקומי.
חיים ילין:
עזבו כרגע את המשרדים.
חיים ילין:
הלחץ צריך לבוא בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי מול המשרדים הרלבנטיים, זה אחד.
חיים ילין:
שניים, צריך שעל כל אירוע אלימות השלטון המקומי מושבת.
חיים ילין:
אין מצב.
חיים ילין:
אין לכם דרך אחרת, כולל בתי ספר, אחרת האלימות תמשיך.
חיים ילין:
זה קודם כל בשביל לנסות להבהיר מה המשמעות של אם לא יהיו עובדים סוציאליים במדינת ישראל.
חיים ילין:
המקצוע הזה לא ייבחר.
חיים ילין:
קודם כל אני רואה אתכם, אז אני כבר שקט יותר.
חיים ילין:
אני כאילו יותר רגוע, שבעשור הקרוב עוד יהיה.
חיים ילין:
אבל עדיין צריך להילחם על זה שתהיה עבודה סוציאלית.
<צפרא דוויק:
יש בעלי תואר.
<צפרא דוויק:
זה לא אומר שהם יעבדו בשדה.
חיים ילין:
לסיכום, אני אומר את שני הדברים האלה.
חיים ילין:
לגבי כפתורי מצוקה, אם הם מחוברים בתוך עיר לתחנה המשטרתית, זה עובד.
חיים ילין:
אם הם מחוברים בתוך מוקד של מועצה אזורית, כי המרחקים מאד גדולים, גם יעבוד.
חיים ילין:
עדיין הם לא תחליף לזה שצריך להיות מישהו בשער שבודק מי נכנס, מי יוצא, ובכל אירוע הוא יכול להגן.
חיים ילין:
עדיין מי שירצה לירות ולשרוף רכב, הוא יוכל לעשות, אבל לפחות במקום שהוא צריך לטפל – העובד הסוציאלי, העובדת הסוציאלית – צריכים לטפל.
חיים ילין:
שם במקום הזה לפחות יהיה את תחושת הביטחון ואת הביטחון שם ששום דבר לא יקרה.
חיים ילין:
בסופו של דבר תראו, אני אומר את זה הכי כנה שיש.
חיים ילין:
ביום שישי הייתה תכנית על הומלסים בערוץ 2.
חיים ילין:
ראיתי את הבחור שמטפל בהומלסים וראיתי את העובדת הסוציאלית ואני מודיע לכם חגיגית שבאיזה שהוא שלב אמרתי מה אני עושה כחבר כנסת.
חיים ילין:
איך אנחנו יכולים לעזור?
חיים ילין:
כי אם אנחנו כחברי כנסת לא מסוגלים להציל נפש כמו שהעובד הסוציאלי מציל, אז אנחנו כולנו – אני אומר עכשיו לא פוליטית – נכשלנו.
חיים ילין:
נכשלנו בתפקידנו, כי אנחנו צריכים בעצם להיות למען העם.
חיים ילין:
חלק מהעם נמצא פה אתנו ואנחנו לא מסוגלים להגן עליכם.
חיים ילין:
למה?
חיים ילין:
כי במקום הזה שנקרא הכנסת, הכל פוליטיקה.
חיים ילין:
הכל פוליטיקה ואין פה ניהול.
חיים ילין:
בצער רב אני אומר את הדברים האלה.
חיים ילין:
אני חלק מהדבר הזה, זה מתסכל, אבל יש לנו תפקיד אחד, לפחות שבקטע הזה קואליציה ואופוזיציה נהיה ביחד, כי את האלימות הזאת אנחנו צריכים למגר.
עאידה תומא סלימאן:
חיים, אתה חייב לשמוע את הסיפור הזה, למרות שאנחנו בדוחק זמן, אבל - - -
חיים ילין:
את רוצה שיפטרו אותי מיש עתיד?
חיים ילין:
יש לי סיעה.
עאידה תומא סלימאן:
גם לנו יש סיעות, אבל תשמע.
עאידה תומא סלימאן:
פעם מישהו עבר ליד נהר וראה מישהו טובע והוא קפץ לנהר והוציא אותו וברגע שהוא הוציא אותו הוא ראה שעוד אדם טובע בתור הנהר.
עאידה תומא סלימאן:
בסוף כל פעם הוא קפץ לנהר והוציא אותי והציל אותו, ואז באיזה שהוא רגע הוא התחיל ללכת לכיוון השני.
עאידה תומא סלימאן:
ואז שאלו אותו לאן אתה הולך, הוא אמר להם אני הולך לחפש את אלה שזורקים את האנשים לתוך הנהר.
עאידה תומא סלימאן:
אז בעצם זה מה שעשיתי.
עאידה תומא סלימאן:
אני הצלתי הרבה לפני שהגעתי.
עאידה תומא סלימאן:
הגעתי לכנסת כדי לראות מי הם אלה שזורקים את האנשים לנהר.
עאידה תומא סלימאן:
אפרופו.
עאידה תומא סלימאן:
אני מכירה אותם, השאלה איך לעצור אותם, זאת השאלה.
יוסף ג'בארין:
איך להביא אותם בדרך.
עאידה תומא סלימאן:
יש לנו ממש דקה.
חיים ילין:
שימי רשת ביטחון ואז הם יפלו ברשת.
עאידה תומא סלימאן:
סמאח סליימה ואחרי רן, ואני מאד מבקשת דקה.
<סמאח סלאימה:
טוב.
<סמאח סלאימה:
אני בדרך כלל מופיעה על תקן סמאח, מנהלת נע"מ – נשים ערביות במרכז.
<סמאח סלאימה:
אני רוצה להתוודות שאני עובדת סוציאלית גאה כבר - - -
<צפרא דוויק:
אנחנו יודעים.
<צפרא דוויק:
אנחנו גאים בך.
<סמאח סלאימה:
תודה.
<סמאח סלאימה:
ב-21 שנה האחרונות.
<סמאח סלאימה:
אני באתי לכאן עם שתי סטודנטיות לעבודה סוציאלית, כדי ללמוד וחשבתי שנגיע לדיון שיכניס בהן אנרגיה להמשיך.
<סמאח סלאימה:
ישבה פה הסטודנטית ואמרה לי – מלמדים אותנו שכדי לשנות מדיניות רווחה צריך להגיע לכנסת ואני יצאתי מפה מיואשת.
<סמאח סלאימה:
אתם כאילו מחבלים לי בעבודה שאני מנסה לעשות כעובדת סוציאלית, כמדריכה את הדור הבא.
<סמאח סלאימה:
חבל לשמוע חבר כנסת שאומר שמי שיורה על עובדת סוציאלית או על רכב של עובדת סוציאלית – אני יכול להבין אותו, אני יכול לקבל אותו.
<סמאח סלאימה:
תודה על כל הניתוחים ששמענו כאן בכנסת, אנחנו רוצימם ואני מצפה לעשייה ואני מצפה לחקיקה.
<סמאח סלאימה:
אנחנו לא רוצים עוד מישהו שיבכה איתנו, אוקיי?
<סמאח סלאימה:
ולא רוצים שתגידו לנו תעשו הפגנות כדי שאנחנו נצטלם בהן, תודה.
<סמאח סלאימה:
אני יודעת שאתם עושים את זה טוב מאד.
<סמאח סלאימה:
מה שאני רוצה להגיד גם בתור עובדת סוציאלית שעובדת בעמותה, שלא נאמרה פה מילה - - -
עאידה תומא סלימאן:
זה כאב בדיוק כמו שכאבה ההערה של חבר הכנסת.
<סמאח סלאימה:
נכון.