GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי הוכמן:
החברה הוקמה ב-1901 יחד עם קרן קיימת לישראל.
<אבי הוכמן:
היא חברה דנית ולא חברה ישראלית.
<אבי הוכמן:
לכן היא נקראת ISS.
<אבי הוכמן:
היא מחזיקה מעמד מ-1901.
<אבי הוכמן:
חברה שנותנת שירותים שמחזיקה כל כך הרבה זמן מעמד בעולם, זה כבר אומר משהו.
שולי מועלם-רפאלי:
זאת אמירה.
<אבי הוכמן:
כן.
<אבי הוכמן:
זאת אמירה.
<אבי הוכמן:
אנחנו מסעידים מדי יום למעלה ממאה אלף סועדים במדינת ישראל.
<אבי הוכמן:
אנחנו תורמים מדי יום כאלפיים ארוחות.
שולי מועלם-רפאלי:
איפה אתם מסעידים למעלה ממאה אלף סועדים?
<אבי הוכמן:
אני יכול לתת לך רשימה.
שולי מועלם-רפאלי:
רק את המקומות הגדולים.
שולי מועלם-רפאלי:
זה מעניין אותי.
<אבי הוכמן:
אינטל, HP, חברת החשמל, תנובה.
שולי מועלם-רפאלי:
זהו.
שולי מועלם-רפאלי:
אתה יכול לעצור.
<אבי הוכמן:
לא חסרים לקוחות.
שולי מועלם-רפאלי:
זה היה נראה גם לי וגם לעבדאללה מספר מרשים.
<אבי הוכמן:
לכן אמרתי שאנחנו חברת ההסעדה הגדולה בישראל.
<אבי הוכמן:
סך התרומות היומיות שלנו, ואנחנו עושים את זה באהבה, ללקט ישראל הוא סדר גודל של אלפיים ארוחות ביום.
<אבי הוכמן:
זה מעט מאוד.
<אבי הוכמן:
אנחנו יכולים לתרום יותר.
<אבי הוכמן:
לכן אני מחזק את העניין של הצורך בחקיקה ומתן המטריה המשפטית.
<אבי הוכמן:
אני גם במידה רבה שגריר אצל המתחרים שלנו, שגם נותנים שירותי הסעדה, שיבואו ויתרמו ללקט ישראל כי זאת מטרה חשובה, כפי שגם את אמרת בתחילת דבריך.
<אבי הוכמן:
אני חושב שיש חשיבות ודחיפות בקידום החוק.
<אבי הוכמן:
אני אגיד יותר מזה.
<אבי הוכמן:
בגלל שאני בקשר עם הרבה גופים, אם אלה גופים ממשלתיים, אם אלה ציבוריים ואם אלה פרטיים, הנושא של חובת הצלת המזון לגופים ממשלתיים הוא דבר שלדעתי אפשר לעשות אותו מהר מאוד ולא בהכרח קשור לחקיקה כזו או אחרת.
<אבי הוכמן:
אני אומר את זה כי בעברי אני יוצא הממשלה.
<אבי הוכמן:
אני הייתי מנכ"ל חברת דואר ישראל, הייתי בבזק ואני מכיר איך המערכות עובדות.
<אבי הוכמן:
כאן, בהנחיות שיכולות לבוא ממשרד האוצר, אפילו במסגרת מכרזים.
<אבי הוכמן:
לדוגמא, משרד הביטחון החליט לאחרונה שהוא הולך להוציא את כל שירותי ההסעדה למיקור חוץ.
<אבי הוכמן:
סעיף קטן בתוך כל מכרז כזה שאומר שחברה יכולה להיבחר במידה והיא תורמת ללקט ישראל או לכל עמותה אחרת לצורך העניין – אלה פעולות שהיו מקדמות את השימוש במזון העודף.
<אבי הוכמן:
אני מסכים לחלוטין עם דבריך.
<אבי הוכמן:
זה לא האוכל שעל השולחנות.
<אבי הוכמן:
כשאני מסתובב במטבחים אצלנו ובחדרי האוכל ואני רואה את כמויות האוכל שנמצא מאחורי הפרגוד, פשוט כואב הלב.
שולי מועלם-רפאלי:
למה אתה תורם רק 2,400 ארוחות ביום?
<אבי הוכמן:
כי זה עניין של מיקום, מרחק ההובלה, סוג ההובלה.
<אבי הוכמן:
אם הייתה לי מטריה יותר רחבה, הייתי יכול לתרום יותר.
שולי מועלם-רפאלי:
רחבה יותר מבחינה משפטית.
<אבי הוכמן:
דרך אגב, אסור לנו על פי הכללים של משרד הבריאות למחזר אוכל מהיום למחר, אז הכול הול להשמדה כאשר זה היה יכול ללכת ולתת תשובה להרבה אנשים נזקקים במדינת ישראל.
<אבי הוכמן:
תודה רבה.
שולי מועלם-רפאלי:
אילנית, בבקשה.
<אילנית רפאלי:
שלום.
<אילנית רפאלי:
אני נציגת בית ספר אורט בית הערבה בירושלים, בית ספר שמונה כמאתיים תלמידים, נוער בסיכון.
<אילנית רפאלי:
כשאני אומרת נוער בסיכון, הכוונה היא שרוב התלמידים נפלטו מהמערכת הרגילה.
<אילנית רפאלי:
זה בית ספר מקצועי, כיתה ט' עד י"ב.
<אילנית רפאלי:
אנחנו מזה כמה חודשים מקבלים מלקט ישראל בכל יום לפני הצהרים ארוחת צהרים חמה לתלמידים.
<אילנית רפאלי:
אני רוצה קודם כל להתחיל מהסוף ולומר מה זה עשה בבית הספר.
<אילנית רפאלי:
רוגע.
<אילנית רפאלי:
שקט.
<אילנית רפאלי:
נחת.
<אילנית רפאלי:
הילדים יכולים להמשיך ללמוד לאחר השעה 12:00 בצהרים.
<אילנית רפאלי:
לרוב הילדים אין ארוחה חמה בכל יום בבית אלא אולי פעם בכמה ימים.
<אילנית רפאלי:
הילדים יכולים להמשיך ללמוד.
<אילנית רפאלי:
הם יכולים להמשיך את היום.
<אילנית רפאלי:
בשיח מנהלת שהיה, הילדים אפילו התבטאו ואמרו שההרגשה בחדר האוכל של בית הספר – ואגב, אין לנו חדר אוכל מסודר אלא יש לנו מעין מועדון תלמידים שהכשרנו אותו לקבלת ארוחה בצורה מסודרת – זה מזכיר להם קידוש אצל סבתא בשבת משום שיושבים עם המורים ואוכלים בנחת ומרגיעים את הבטן.
<אילנית רפאלי:
אנחנו יודעים כולנו שאי אפשר ללמוד על בטן ריקה.
<אילנית רפאלי:
זה עשה המון.
שולי מועלם-רפאלי:
מה זה דרש מבית הספר?
<אילנית רפאלי:
זה דרש להכשיר איזשהו חדר גדול יחסית שיש לו ברז.
<אילנית רפאלי:
עשינו מטבחון בצורה מסודרת.
<אילנית רפאלי:
קנינו פס חימום.
<אילנית רפאלי:
האוכל מגיע כמו שעון, בצורה מאוד מסודרת, עם משאית, עם צידניות ששומרות על החום.
<אילנית רפאלי:
אנחנו מיד מביאים את זה למקום.
<אילנית רפאלי:
רבע שעה לפני שהתלמידים נכנסים אנחנו שמים את זה בפס החימום שהדלקנו כבר בבוקר.
שולי מועלם-רפאלי:
לאנשים פשוטים, פס חימום הוא כמו פלטה?
<אילנית רפאלי:
כמו פלטה על מים.
<אילנית רפאלי:
לקט ישראל נתנו לנו מד-חום מיוחד כך שאנחנו יכולים לבדוק כל תבנית ותבנית וזה צריך להגיע למעלה מסוימת.
<אילנית רפאלי:
אם זה נמוך מדי במקרה, אנחנו נאלצים לזרוק את כל התבנית לאשפה כי זה מסוכן ולא בריא.
<אילנית רפאלי:
מאוד מאוד מסודר.
<אילנית רפאלי:
אנחנו רושמים הכול ומסדרים הכול.
<אילנית רפאלי:
יש כמובן מבחר.
<אילנית רפאלי:
חשוב לי עוד לציין את האווירה ולומר שהאוכל מאוד בריא.
<אילנית רפאלי:
החינוך לבריאות הוא מאוד משמעותי.
<אילנית רפאלי:
בהתחלה התלמידים – הבנתם פחות או יותר מהיכן הם מגיעים – חיפשו את הלחם לטבול עם הרוטב ואת התרכיז כי מה זה לאכול בלי לשתות מיץ?
<אילנית רפאלי:
או את המלח.
<אילנית רפאלי:
הסברנו להם שאנחנו בחינוך לאוכל בריא.
<אילנית רפאלי:
הם התרגלו לרעיון ואפילו הגדילו לעשות כמה תלמידים שסיפרו שהתרכיז ירד גם מהשולחן בבית.
<אילנית רפאלי:
זאת אומרת, על ידי מתן הארוחות אנחנו עונים כאן על כמה צרכים.
<אילנית רפאלי:
זה דורש קצת.
<אילנית רפאלי:
אני לא אומר שלא.
<אילנית רפאלי:
אנחנו לא בית ספר עם מסגרת פנימייתית.
<אילנית רפאלי:
אין לנו אם בית או חדר אוכל מסודר אבל הרווח שאנחנו מקבלים מארוחות הצהרים הוא עולה על המאמץ שאנחנו משקיעים, שזה באמת מאוד מאוד משמעותי.
<אילנית רפאלי:
בית הספר נראה משהו אחר.
<אילנית רפאלי:
הוא משהו אחר מאז אנחנו מקבלים את ארוחת הצהרים המוכנה.
שולי מועלם-רפאלי:
תודה רבה .
שולי מועלם-רפאלי:
חבר הכנסת עבדאללה אבו מעריף.
<אבי הוכמן:
תוספת קטנה למה שאמרה אילנית.
<אבי הוכמן:
המזון שהיא מדברת עליו הוא מזון שהוצל.
<אבי הוכמן:
זה צריך להיות ברור.
<אבי הוכמן:
זה לא מזון שנקנה אלא מזון שהיה לפני כן באינטל בירושלים.
<אילנית רפאלי:
אינטל, משטרה ובתי מלון.
<גידי כרוך:
הדבר המשמעותי כאן הוא שמזון שהיה נזרק לפח, לא מגיע לאותם 220 ילדים אלמלא פעילות הצלת מזון.
<גידי כרוך:
זה פיילוט שאנחנו מריצים בשבעה בתי ספר בכל הארץ.
עבדאללה אבו מערוף:
אני מצטרף לברכות למובילי היום הזה, לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וחברי כנסת אחרים.
עבדאללה אבו מערוף:
אני מברך את לקט ישראל שבשנה שעברה הייתי מעורב ובין המובילים ביום הזה וקיימנו דיון בוועדת הפנים והתקבלו המלצות.
עבדאללה אבו מערוף:
אני הייתי רוצה שלא יהיה רק יום אחד בכנסת אלא שאכן ניתן מסר לא רק מבחינה כלכלית.
עבדאללה אבו מערוף:
אכן מבחינה כלכלית יש את העניין של הצלת עודפי המזון וצמצום הפערים בביטחון התזונתי וזה טוב.
עבדאללה אבו מערוף:
נניח שאנחנו גם במצב טוב וברוך השם אין פער ולא צריכים שלושה מיליארד שקלים כדי לצמצם את הפערים בביטחון התזונתי אבל יש בזה עניין רב וזו משימה לאומית שמשליכה בהרבה תחומים בחיים כמו על איכות הסביבה, על התקציב, על ההתנהגות.
עבדאללה אבו מערוף:
אם אנחנו ככנסת ניתן את המסר החינוכי התרבותי איך להתייחס לחיים ולהצלת המזון, זה מסר מאוד חשוב.
עבדאללה אבו מערוף:
מהמבט הזה הייתי רוצה לדבר על הנושא ולכן הערתי קודם את ההערה שאולי היא הייתה צינית לגבי החוק ושאלתי האם הוא אכן כלי לעשות משהו ולשפר.
עבדאללה אבו מערוף:
אני מכיר מדינות שלפני שלושים שנים התייחסו לאורח חיים, להצלת המזון בצורה הנכונה ועשו זאת בלי חוקים.
עבדאללה אבו מערוף:
זה מסר חינוכי תרבותי, גם בבתי הספר.
עבדאללה אבו מערוף:
לצערי אצלנו אנחנו דורכים במקום.
עבדאללה אבו מערוף:
יש הצעת חוק מאוד טובה ומאוד מבורכת, אבל יש כל מיני חסמים של משרד המשפטים, משרד הבריאות.
עבדאללה אבו מערוף:
יכול להיות שיש לנו משהו מיוחד במדינת ישראל מבחינת החקיקה אבל אני מקווה שהחוק הזה יעבור כמה שאפשר מהר והוא ישמש כלי ולא רק מבחינה חוקית להציל את המזון אלא גם יהיו שם מרכיבים תרבותיים חינוכיים איך כחברה צריך להתייחס לעצמנו ולמזון והערך הטוב והחשוב ביותר בחיים.
עבדאללה אבו מערוף:
התכנית המומלצת, אני חושב שהוועדה תקבל אותה כהמלצה ותמשיך בתכנית הזאת וזה לא יהיה רק יום אחד אחרי שנחכה שנה שלמה.
עבדאללה אבו מערוף:
אני מכהן בכנסת שנה שנייה ובשנה הראשונה הייתי מעורב ואני מקווה שנמשיך בעשייה לא רק בכנסת אלא בכלל וכי ההמלצות אכן יצאו לפועל ולא רק החוק.
שולי מועלם-רפאלי:
חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
אוסאמה סעדי:
גברתי היושבת ראש, אני מצטרף לדברים שלך בעניין החשיבות של היום הזה.
אוסאמה סעדי:
גם לי, כמו לחברי דוקטור עבדאללה אבו מערוף, זו השנה השנייה בכנסת.
אוסאמה סעדי:
אנחנו חברי כנסת חדשים.
אוסאמה סעדי:
גם בשנה שעברה השתתפנו ביום הזה.
אוסאמה סעדי:
.
אוסאמה סעדי:
אני חושב שאלה אותם מספרים ונדמה לי שהעתקתם אותם.
אוסאמה סעדי:
הם קצת עלו.
אוסאמה סעדי:
אני זוכר את המספרים האלה ובאותו יום גם דיברתי.
אוסאמה סעדי:
אני מברך על היום הזה בכנסת בו אנחנו מציינים את היום הזה.
אוסאמה סעדי:
מבחינה חברתית אני חושב שזה חשוב מאוד.
אוסאמה סעדי:
עד עכשיו אנחנו מדברים על מספר עניים, כמעט מיליון ו-700 אלף מתחת לקו העוני, מאות אלפי משפחות מתחת לקו העוני, כל ילד שלישי מתחת לקו העוני, שני שלישים מהילדים הם מתחת לקו העוני ואלה מספרים מדהימים, במיוחד שאנחנו מדברים על מה זה עוני.
אוסאמה סעדי:
אם זאת משפחה שמשתכרת 5,000, 6,000 שקלים בחודש, היא מתחת לקו העוני, אז בוודאי שחשוב מאוד לדבר על השכבות האלה, על השכבות החלשות בכל המדינה אבל במיוחד כשאנחנו מייצגים חברה שאנחנו באים ממנה שחמישים אחוזים ממנה, אפילו 53 אחוזים מהחברה הערבית, הם מתחת לקו העוני.
אוסאמה סעדי:
אחרי כן מגיע המגזר החרדי שהוא בערך חמישים אחוזים מתחת לקו העוני.
אוסאמה סעדי:
בוודאי שהמספרים האלה מקבלים משמעות אחרת כאשר אנחנו מדברים על כמה אפשר לחסוך.
אוסאמה סעדי:
אנחנו רואים אנשים שבאמת משוועים למזון ולארוחה חמה.
אוסאמה סעדי:
כל הכבוד ואנחנו מברכים את כל הארגונים האזרחיים והעמותות שעושים עבודת קודש בעניין הזה, בין אם זה בחגים, בין אם זה במועדים, ומחלקים אוכל.
אוסאמה סעדי:
אני רואה את התורים, גם בחורף עת מחלקים להם תנורים ושמיכות.
אוסאמה סעדי:
אין מלים לתאר את העבודה שלכם.
אוסאמה סעדי:
זה צריך להיות באחריות המדינה ולא באחריות ארגוני חברה אזרחית אבל הואיל והמדינה לא עושה מספיק ולא עושה די, כל הכבוד לארגונים שעושים עבודת קודש.
אוסאמה סעדי:
אני רואה שבחברה הערבית באולמות שמחה ובחלק מבתי המלון יש טונות של אוכל ששופכים על השולחנות.
אוסאמה סעדי:
אני רואה ששם יש יוזמה מקומית ויוזמה פרטית כשלוקחים את הכמויות האלה ומחלקים לבתי יתומים ולילדים עניים.
אוסאמה סעדי:
כל הכבוד לכם.
אוסאמה סעדי:
אנחנו אתכם ואנחנו נמשיך לעמוד לצדכם בכל מה שיידרש מאתנו.
אוסאמה סעדי:
תודה רבה לכם.
שולי מועלם-רפאלי:
תודה חברים.
שולי מועלם-רפאלי:
אני מבקשת עכשיו מרותם אסף מהתאחדות התעשיינים.
<רותם אסף:
תודה.
<רותם אסף:
אני נציגת איגוד תעשיית המזון בהתאחדות התעשיינים בישראל.
<רותם אסף:
האיגוד מוביל מזה כשנתיים מיזם להצלת מזון בשיתוף פעולה עם ארגון לתת.
<רותם אסף:
התעשיינים נרתמים לנושא הזה ובעצם בהתייעלות בפס הייצור להגיע לכמה שפחות מזון שצריך לתרום אותו אבל המזון שמגיע למצב הזה, הם גם תורמים אותו.
<רותם אסף:
הצטרפו אלינו למעלה מעשרים חברות שונות שהצטרפו לחברות שכבר תורמות מזון.
<רותם אסף:
התוצאות הן מאוד מרשימות.
<רותם אסף:
יחד עם זאת צריך לראות איך ניתן לקדם תמריץ חיובי לאותן חברות כדי שימשיכו לתרום מזון ושתהיה גם חקיקה שתגן עליהן ושתוכל לתת להן להמשיך ולתרום מזון בצורה טובה.
שולי מועלם-רפאלי:
שיתוף הפעולה הזה עם ארגון לתת הוא במשך כל השנה או בפיקים של חגים?
<רותם אסף:
במשך כל השנה.
<מיכל דלין פרימרמן:
אני מארגון לתת.
<מיכל דלין פרימרמן:
לפני שאני אספר קצת יותר על פורום הצלת מזון שפועל כל השנה, כל יום יש מזון שמוצל מחברות המזון, אני רוצה להיות משביתת שמחות ולומר שבעיני שנת 2016 הייתה שנה של פספוס בתחום של הצלת מזון.
<מיכל דלין פרימרמן:
בתחילת שנת 2016 מנכ"ל משרד הרווחה דאז אליעזר יבלון זכרונו לברכה הקים צוות שכפי שהוא אמר, הצוות יפעל לקידום מיזם לאומי לביטחון תזונתי המבוסס על הצלת מזון.
<מיכל דלין פרימרמן:
אותו צוות הקים צוות משנה בראשות יושב ראש המועצה הארצית לביטחון תזונתי, פרופסור דב טשרניחובסקי, שאמר שהוא יגבש תכנית עבודה שתתייחס לטווח קצר וארוך בהיבטים של הצלת מזון.
<מיכל דלין פרימרמן:
בסופו של דבר פרופסור טשרניחובסקי גיבש והגיש את ההצעות אבל המיזם שמבוסס על הצלת מזון הוכשל על ידי משרד הרווחה בראשות השר ובמקומו יצאו למיזם שמבוסס על כרטיסים מגנטיים.
<מיכל דלין פרימרמן:
במצב שלפי דוחות המוסד לביטוח לאומי יש 243 אלף משפחות שחיות באי ביטחון תזונתי ניכר, לעשות מיזם שמבוסס על כרטיסים מגנטיים ל-10,000 משפחות בלבד, זה מצב שהוא בלתי מתקבל על הדעת מכמה היבטים.
<מיכל דלין פרימרמן:
האחד, הוא מצב שהוא לא יעיל תקציבית בעליל.
<מיכל דלין פרימרמן:
בניגוד למינוף שאפשר להשיג בהצלת מזון, כפי שגם גידי אמר על הצלת מזון, בין אם זה מזון מהתעשייה או מזון מהחקלאות או מזון מבושל שהמינוף, אתם דיברתם על אחד לארבע, אצלנו, אנחנו יכולים להעיד על מינוף של אחד לשמונה ואחד לתשע בהצלת מזון ארוז – זה פשוט לא יעיל תקציבית ואפשר כמובן כך לעזור להרבה פחות משפחות.
<מיכל דלין פרימרמן:
מיותר לציין שזה לא יעיל סביבתית בגלל שהמזון עדיין ממשיך להיזרק מהתעשייה.
<מיכל דלין פרימרמן:
גם לגבי הנושא של תמהיל המוצרים והאם הוא אכן מקדם או לא מקדם את צמצום הביטחון התזונתי, רק אתמול התפרסם בדה-מרקר מחקר אמריקאי חדש שדיבר על מה קונים 43 מיליון אמריקאים עניים בתלושי המזון והתשובה היא מזעזעת.
<מיכל דלין פרימרמן:
הוא דיבר על הצריכה, ויש גם מחקרים.
<מיכל דלין פרימרמן:
זה מחקר של אוניברסיטת ניו יורק ויש מחקרים נוספים של אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל שמדברים על הרחבת הנגישות למזון אבל לא הגדלת הביטחון התזונתי של הצורכים.
<מיכל דלין פרימרמן:
אני רוצה לומר שלמרות הפספוס, אנחנו בארגון לתת ממשיכים בכל הכוח לפעול בנושא הצלת המזון, בין אם זה על ידי פורום הצלת המזון שיש לנו עם התאחדות התעשיינים, עם איגוד המזון בהתאחדות התעשיינים.
<מיכל דלין פרימרמן:
הצלת המזון הזאת פועלת כל השנה ומניבה הצלת מזון בשווי של עשרות רבות של מיליוני שקלים בשנה.
שולי מועלם-רפאלי:
מה עושים עם זה?
<מיכל דלין פרימרמן:
מה שקורה זה שכל יום מתקבלות אלינו בארגון לתת פניות של חבות מזון, בין אם גדולות ובין אם לא גדולות - - -
שולי מועלם-רפאלי:
את זה הבנתי.
שולי מועלם-רפאלי:
איך זה מגיע לאנשים?
<מיכל דלין פרימרמן:
זה מגיע לאנשים בין אם החברות מביאות את המזון למרכזים הלוגיסטיים של לתת ומפזרים אותו ובין אם ארגון לתת מגיע אל החברות עצמן ומבקש לקבל.
שולי מועלם-רפאלי:
לא ענית לי על השאלה.
שולי מועלם-רפאלי:
איך מהמחסנים הלוגיסטיים של לתת מגיע המזון לאנשים.
שולי מועלם-רפאלי:
למי זה מגיע?
<מיכל דלין פרימרמן:
זה מגיע ל-180 עמותות מזון מקומיות שאנחנו ארגון הגג שלהן.
<מיכל דלין פרימרמן:
עמותות המזון מספקות את המזון לאנשים שהרבה פעמים הם אנשים שהופנו על ידי משרד הרווחה ורשויות הרווחה המקומיות.
שולי מועלם-רפאלי:
צריך להגיד בכאב גדול שמערך הרווחה במדינת ישראל בסוף נוגע בהרבה מאוד אנשים אבל אנחנו לומדים להכיר אותם מהרווחה בבתי הספר, מהרווחה בעיריות ומהרווחה במקומות אחרים.
<מיכל דלין פרימרמן:
מיזם נוסף שהתחלנו בו כפיילוט ב-2016 וכיום הוא מתרחב יותר ויותר, זה מיזם הצלת מזון עם הרשת הקמעונאית הגדולה בישראל, שופרסל.
<מיכל דלין פרימרמן:
בעצם לוקחים את עודפי המזון שמצטברים בכל הרשת, בכל חנות, בכל סופרמרקט בכל יום, ומשדכים אותו.
שולי מועלם-רפאלי:
כי עבר להם תאריך התפוגה?
<מיכל דלין פרימרמן:
כי יש מאפים, יש ירקות ופירות, יש מוצרים מקוררים שמבחינת היצרן כבר לא יציגו אותם לשיווק.
<מיכל דלין פרימרמן:
אנחנו בעצם הנפקנו לכל העמותות המקומיות כרטיסים שאתם הן באות לסופרמרקטים האלה ומקבלים את כל העודפים ומחלקים אותם לנזקקים.
<מיכל דלין פרימרמן:
למרות שלצערנו המדינה לא הרימה את הכפפה ולא יצאה למיזם הצלת מזון, אנחנו ממשיכים לעשות את זה.
<מיכל דלין פרימרמן:
אנחנו כן מצטרפים לבקשה לקדם את החוק לעידוד הצלת מזון כדי שלא יחששו לתרום למרות שלשמחתנו תורמים הרבה גם כך.
<מיכל דלין פרימרמן:
אנחנו מצטרפים גם לבקשה של איגוד המזון להעביר חקיקה שבזמנה כבר הייתה בכל מיני הליכים לעידוד חברות מזון, גם מבחינת זיכויים במס ומבחינת הטבות נוספות אחרות.
שולי מועלם-רפאלי:
אני חייבת לעצור אותך כאן ולהגיד שאנחנו מאוד מאוד שומרים, כל חברי הכנסת שמובילים את היום הזה ומובילים את החקיקה, ואנחנו מאוד רוצים להישמר מליפול לבור הזה בו החוק נחסם כי הוא עולה כסף למדינה.
<מיכל דלין פרימרמן:
אלה שני דברים שונים.
שולי מועלם-רפאלי:
אנחנו מאוד מאוד מנסים לדחוף את השלב הראשון שבו באמת המדינה רק תשמח מהחקיקה הזאת, המדינה ואזרחיה ומי שעושה את המעשה הטוב הזה.
שולי מועלם-רפאלי:
בשלב הבא אני מסכימה אתך שיש מקום לתמרוץ חיובי אבל אנחנו גם בסור מרע וגם בעשה טוב וגם את זה צריך לדרג בפוליטיקה ובבית הזה שלנו, של כולנו.
<מיכל דלין פרימרמן:
אנחנו מקווים שמכם חברי הכנסת תצא הבשורה כלפי משרדי הממשלה, במיוחד כלפי משרד הרווחה, כן לקדם את הנושא של מיזם לביטחון תזונתי שמבוסס על הצלת מזון, כן להרחיב למשפחות רבות שכיום נתמכות ונאלצות להישען רק על המגזר השלישי ללא תקצוב ממשלתי.
שולי מועלם-רפאלי:
מה חי אלבז.
<חי אלבז:
אני מנכ"ל פיד ישראל.
<חי אלבז:
מדובר בעמותה שעוזרת בשני מישורים, גם במישור הנקודתי לטפל ברעב וגם במישור המיזמי כאשר אנחנו עושים פרויקטים וסדנאות לסגירת מעגל העוני.
<חי אלבז:
אני רוצה להתייחס למה שאילנית אמרה קודם לכן, שהיא נמצאת בבית ספר לנוער בסיכון.
<חי אלבז:
אני חושב שיש כאן היבט נוסף ביעילות של החוק הזה שיעלה כהצעת חוק.
<חי אלבז:
בעצם לא רק זה שאנחנו מצילים את המזון.
<חי אלבז:
זאת אומרת, העמותות ירוויחו כאן גם הצלת מזון שבאופן תיאורטי – החוק הזה עדיין לא עבר – אנחנו צריכים לענות לעשות פניות שמגיעות אלינו כדי לאפשר לאנשים את האוכל.
<חי אלבז:
ברגע שהחוק הזה יעבור, הוא בעצם חוסך אלפי או מאות שקלים, תלוי בגודל של הארגון, והוא חוסך את האוכל הזה לעמותות ובעצם מאפשר לנו להפנות את התקציב למיזם שהוא יציאה ממעגל העוני.
<חי אלבז:
אני באמת חושב שיש כאן
<חי אלבז:
הצעת חוק מבורכת ואני חושב שכדאי מאוד לתמוך בה.
שולי מועלם-רפאלי:
האם יש עוד מישהו שרוצה להתייחס לפני שאני סוגרת את הדיון?
שולי מועלם-רפאלי:
אני רוצה להודות מאוד לכל העמותות.
שולי מועלם-רפאלי:
אני רוצה להודות לעמותת לקט ישראל שמובילה את היום הזה ואותנו חברי הכנסת להתקדם בתהליך.
שולי מועלם-רפאלי:
כמו שאמרתי, אני חושבת שבסיס החיים שלנו כאן הוא ערבות הדדית והצלת מזון היא נקודת אור מאוד מאוד גדולה.
שולי מועלם-רפאלי:
אני מודעת לזה שכמו שאמרה מנהלת הוועדה הצעת החוק שלנו להצלת מזון עברה כבר לפני חצי שנה ועדת שרים.
שולי מועלם-רפאלי:
התקדמנו בה יפה עם משרד הבריאות, עם כל הרגולציה שהמשרד חשב שצריך לעשות וכרגע אנחנו עומדים ולא מתקדמים ואני אומרת את זה בכאב גדול כי בסוף שרת המשפטים היא שרה מהמפלגה שלי וחברה טובה ופעילה מאוד בהרבה דברים.
שולי מועלם-רפאלי:
אנחנו לא מצליחים להתקדם באופן שבו אנחנו מאמינים שנכון היה להתקדם ולסיים עם משרד המשפטים.
שולי מועלם-רפאלי:
אנחנו לא מתייאשים.
שולי מועלם-רפאלי:
אני מקבלת כאן גם את האמירה של מיכל מארגון לתת.
שולי מועלם-רפאלי:
בסוף שלושת האנשים – גם גידי, גם את, גם מר חי אלבז – שדיברו כעמותות, כמי שמובילים את המהלכים האלה, הדבר המרכזי ששלושת
שולי מועלם-רפאלי:
כם אמרתם הוא שמדינת ישראל צריכה לקבל החלטה לגבי מה המדיניות שלה.
שולי מועלם-רפאלי:
זה הרבה פחות דרמטי משאלת מה אנחנו עושים ביהודה ושומרון.
שולי מועלם-רפאלי:
הרבה פחות דרמטי משאלות רבות נוספות.
שולי מועלם-רפאלי:
אני חושבת שהיינו כבר מזמן אמורים להיות במקום הזה.
שולי מועלם-רפאלי:
יש אנשים רבים וטובים שעוסקים בשאלת הביטחון התזונתי או אי הביטחון התזונתי שרבים ורבות במדינת ישראל נמצאים בתוך המעגל שלו.
שולי מועלם-רפאלי:
אני מאמינה שיש חשיבות ליום הזה, יש חשיבות גדולה לקשר עם העמותות, עם בתי הספר, עם הרשויות המקומיות ובעיקר בעיקר אני רואה זכות גדולה לברך את אנשי העסקים הפרטיים.
שולי מועלם-רפאלי:
הרבה פעמים בבית הזה, יגידו כאן הנציגים שלהם מהתאחדויות התעשיינים למיניהן, יש נטייה לחבוט באנשי עסקים, לבדוק איזה עוד רגולציה אפשר לשים להם על הראש.
שולי מועלם-רפאלי:
גם אני חוטאת או לא חוטאת בחטא הזה.
שולי מועלם-רפאלי:
תמיד אני טורחת להגיד שבניגוד אלי יכולה לתת מקסימום שלושה מקומות עבודה לשלושת העוזרים הפרלמנטריים שלי, התעשיינים הם אלה שמגלגלים באמת את הכלכלה ואת הצמיחה של מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי:
היום אני חושבת ששוב ושוב אנחנו נחשפים למעורבות של תעשיינים גדולים וקטנים כאחד בפרויקט הלאומי הזה למרות שהמדינה עוד לא החליטה שהוא לאומי.
שולי מועלם-רפאלי:
אנחנו, בעיקר אתם, העמותות שמובילות את זה, יוצרות אותו במקום הזה.
שולי מועלם-רפאלי:
אני רוצה להודות גם לתעשיינים על כל הרצף שבוחרים שוב ושוב לחלוק את הערבות ההדדית הזאת.
שולי מועלם-רפאלי:
אני מזמינה את כולכם להצטרף אלינו לכנס המרכזי של היום הזה באולם ירושלים.
אלי אלאלוף:
בוקר טוב חברים.
אלי אלאלוף:
היום ה-16 בינואר 2017, י"ח בטבת התשע"ז, השעה 9:05 ואני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף:
ברוך הבא מנכ"ל משרד הבריאות ידידי משה בר סימן טוב.
אלי אלאלוף:
אנחנו היום מקיימים דיון דחוף על בתי החולים הפסיכיאטרים ביוזמת חברי הכנסת דב חנין, מאיר כהן, אין בן ראובן ושולי מועלם-רפאלי.
אלי אלאלוף:
משתתף בדיון אתנו גם חבר הכנסת דוקטור עבדאללה אבו מערוף.
אלי אלאלוף:
נושא בתי החולים הפסיכיאטרים, בזכות תקשורת לוחמנית רצינית, איך שרוצים להגדיר אותה, הוא נושא שממשיך להעסיק אותנו.
אלי אלאלוף:
למרות כל המאמצים, נמשיך ונגיד, כמו שאומרים בדיונים אחרים, צריך עוד להיאבק כדי שיהיה טוב יותר כי אין מערכת שהיא טובה לעד אלא כל מערכת חייבת המשכיות בעקומת השיפור שלה.
אלי אלאלוף:
היות וההצעה היא בזכות חברי הכנסת, רשות הדיבור לראשון ברשימה חבר הכנסת מאיר כהן.
מאיר כהן:
שלום, בוקר טוב לכולם.
מאיר כהן:
אדוני היושב ראש, מנכ"לנו היקר.
מאיר כהן:
אכן זה באמת בזכות לא מבוטלת של עיתונאים.
אלי אלאלוף:
הוא נמצא כאן.
מאיר כהן:
נכון.
מאיר כהן:
הייתה כתבת מערכת של Ynet אבל זכות לא פחותה מזה אלה פניות של אנשים ולרבות אנשים שחיים אתנו בתוך הקהילה, משפחות ואנשים שפוגשים אותנו כאנשי ציבור ומספרים לנו סיפורי זוועה.
מאיר כהן:
אני מצטער שזה נשמע כך בומבסטי, אבל מבחינתם.
מאיר כהן:
הרי כל אחד שפוגש סומך על סיפור הזוועה, היכן בן המשפחה או בת המשפחה שלו נמצאים.
מאיר כהן:
אדוני היושב ראש, אני לא רוצה שזה יהיה דיון עקר שבסופו של דבר אנחנו נבוא לעוד חצי שנה.
מאיר כהן:
אני סומך עליך ועל הגינותך הגדולה ומה שמפעם בליבך, ואני מכיר אותך, שבאמת השיח הזה יגרור אחריו מפגש הרבה יותר משמעותי עם השר עצמו.
מאיר כהן:
לא שאני מזלזל חלילה במנכ"ל, אבל היות והייתי שר בממשלת ישראל, צריכה לפעמים להתקבל החלטה של רוח המפקד.
מאיר כהן:
צריך לשמוע את השר אומר שהוא הולך לעשות משהו דרמטי בשאלת בתי החולים הפסיכיאטרים.
מאיר כהן:
נכון שהתחילה רפורמה מסוימת, אבל עד שנראה את פירותיה או את תוצאותיה, ייקח עוד הרבה זמן.
מאיר כהן:
אני לא רואה איזה שינוי דרמטי, לא שומע, לא מהקופות ולא מהמטופלים ולא מהרופאים.
מאיר כהן:
אני אספתי נתונים ואני רוצה להודות לכל מי שנמצא כאן ושלח נתונים.
מאיר כהן:
חשוב מאוד שהנתונים האלה יגיעו אלינו כי הם מאירים את עינינו מהזווית של תיאומים הרבה יותר מקצועיים ושל תמונה הרבה יותר בהירה.
מאיר כהן:
אבל נראה שזה התחום היחיד בו הוקמה ועדה ב-1990, קראו לה ועדת נתניהו, והיא החליטה על שלושה דברים אבל קרה, כמו שקורה בכל מקום שמקימים ועדה, ובסופה של הוועדה כל אחד חוזר לפינה שלו.
מאיר כהן:
במשך 25 שנים, עד 2015, בעצם כמעט ולא קרה כלום.
מאיר כהן:
לא קרה כלום כי כשאני ביקרתי לפני עשר ו-15 שנים בבתי החולים, ראיתי מרחבים שלא ראויים למגורי אדם, וכשביקרתי ב-2014 כשר הרווחה ראיתי בדיוק את אותם מבנים שלא ראויים למגורי אדם.
מאיר כהן:
כשביקרתי לפני עשר ו-15 שנים שמעתי על המצוקה ברופאים, מצוקה בעובדים סוציאליים, מצוקה בעובדים קרימינולוגיים, מצוקה באנשי סיעוד ובמיטות אשפוז כמובן וכשבאתי 15 שנים לאחר מכן או עשר שנים אחרי – המנגינה נשמעה בדיוק אותה מנגינה עם אותם זמירות.
מאיר כהן:
זה באמת אומר שיש כשל מתמשך בסוגיה הזאת.
מאיר כהן:
אני רוצה לומר גם לך אדוני.
מאיר כהן:
אתה היית הרפרנט של משרד הרווחה.
מאיר כהן:
אתה יודע איזה שיחות היו לנו כי באנו ואמרנו שאנחנו לוקחים א', ב', ג' וכאן אנחנו נכנסים להתערבות דרמטית.
מאיר כהן:
אי אפשר לתקן דברים תוך כדי – כפי שאמרנו בצבא – תנועה ואש.
מאיר כהן:
צריכה להתקבל החלטה קצת יותר דרמטית ולבוא ולהגיד שאנחנו עושים תיקון.
מאיר כהן:
קרנו של המקצוע, זה הפך להיות למשהו כמו גריאטריה.
מאיר כהן:
סליחה, אני מאוד מכבד אתכם.
<צבי פישל:
אנחנו מכבדים את הגריאטרים.
מאיר כהן:
גם את הגריאטרים, אבל אני סיפרתי לך שאני נפגש עם מנהלי מחלקות גריאטריות, אנשים נהדרים שאומרים לי שהם לא מצליחים לשכנע סטודנטים לבוא להתמחות והמקצוע הזה הולך ונעלם ואף אחד לא מתייחס לזה שהאוכלוסייה מתבגרת אבל יש פחות ופחות רופאים גריאטרים.
מאיר כהן:
זה בדיוק בסוגיה שלנו כי לעבוד במרחבי עבודה שהם איומים ונוראים, בחוסר תמידי, כשאין לך מרחב סביבה נוח ותמיד חסרים עובדים, אנשים לא יבואו לשם.
מאיר כהן:
מה עוד שאני לא יודע אם השכר אפילו מצדיק את זה.
מאיר כהן:
הרופאים הצעירים שלנו רוצים להיות כירורגים ופלסטיקאים.
מאיר כהן:
לכן המדינה צריכה, זה האינטרס שלנו, לדחוף ובבריאות הנפש באמת לקחת את הרפורמה הזאת ולקחת עליה אחריות.
מאיר כהן:
זה שמעבירים רפורמה לקופות החולים, זה כלום.
מאיר כהן:
אם אתה לא נשאר מפקח עם אבני דרך, עם מערך בקרה, עם אמירה שבשנים אלה ואלה אתה שם משהו מאוד דרמטי תקציבית, אתה מעביר את משקל הכובד, ואם זה לא יקרה – אנחנו נמשיך להתבוסס בתוך המצב הזה.
מאיר כהן:
בכל מיטה יש בן אדם ובכל מחלקה יש אנשים.
מאיר כהן:
עליהם אנחנו צריכים לחשוב אדוני היושב ראש.
מאיר כהן:
אנחנו יושבים כאן אבל זה תמיד מרחף כאן.
מאיר כהן:
אני תמיד אומר שמחלות למיניהן, בין אם אלה מחלות פיזיות או מחלות נפש, מרחפות תמיד מעלינו, זה לא איזה משהו שהוא רק שלהם אלא זה יכול להיות שלנו, של בני המשפחה שלנו.
מאיר כהן:
ככל אנחנו נדאג לדברים האלה, אנחנו בראש ובראשונה ניטיב עם עצמנו ועם החברה הישראלית שלא ראוי שהחצר האחורית שלה הם בתי החולים הפסיכיאטרים.
אלי אלאלוף:
הצטרף אלינו חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.
אלי אלאלוף:
בבקשה, חבר הכנסת איל בן ראובן.
איל בן ראובן:
בוקר טוב.
איל בן ראובן:
אני לא מומחה בנושא בריאות נפש.
איל בן ראובן:
אני נחשפתי לנושא הזה דרך חייל שהיה בטנק הראשון בגדוד שאני הובלתי ב-1982 במלחמת לבנון הראשונה.
איל בן ראובן:
הטנק הזה נפגע, החייל והמפקד שלו, מפקד מחלקה, נפצעו קשה.
איל בן ראובן:
הם הגיעו לבית חולים אחרי כמעט עשרים שעות וזה קרה כי המסוק שהיה בדרך לפנות אותם, נפגע והופל.
איל בן ראובן:
מי שזוכר, דוקטור לנצט מרמב"ם נהרג.
איל בן ראובן:
הייתה שם פגיעה מאוד רצינית.
איל בן ראובן:
החייל הזה איבד עין, איבד יד אבל הבעיה הקשה ביותר היא שהוא נכנס למעגל של פגיעה נפשית שעד היום הוא לא יצא ממנה.
אלי אלאלוף:
הצטרף אלינו חבר הכנסת דב חנין.
איל בן ראובן:
עד היום אני מדי פעם נקרא לביקור או לטיפול, כל פעם בטלפון באמצע הלילה כאשר הוא אושפז.
איל בן ראובן:
עד היום אני המפקד שלו והוא קורא לו שאבוא להציל אותו ואני מגיע כל פעם למקום בו הוא מאושפז באותה נקודת זמן.
איל בן ראובן:
התמונה באמת קשה.