GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון:
כאשר המשכורת הזאת כבר לא תיראה לאף אחד והפיצוי לא יהיה הולם, למה לא לייבא עובדים זרים?
אילן גילאון:
למה שנציגי ישראל לא יהיו אנשים מהודו או ממקומות אחרים, כי הם יהיו הרבה-הרבה יותר זולים, על-פי העיקרון הזה?
אלי אלאלוף:
יש להם אנגלית טובה.
<קריאה:
באתי להגיד שהם כבר יודעים את השפה המקומית.
אילן גילאון:
כן, למשל.
אילן גילאון:
אני, שוב, אומר, ואני אומר את זה עד שמכחילות לי הידיים: מי שחושב שהמדינה היא ביזנס, שינסה למכור את המפעל הציוני במחיר שהושקע בו ונראה מי יקנה אותו.
אילן גילאון:
היות וזו שטות מוחלטת וזו דרך למקום לא ראוי ולא נכון, ההחלטה הזאת כמובן צריכה להשתנות יחד עם ההחלטה שאין פרוקסי – אין עובדים שהם עובדי יד שלישית, כי אין לגביהם שום סמכות; מי יכול לתת להם בכלל הוראות?
אילן גילאון:
קל וחומר כאשר מדובר בסוגיה הזאת.
אילן גילאון:
לכן, אל"ף, העובדים האלה באופן אינטגרלי צריכים להיכנס ולהיות בדיוק עובדי משרד החוץ בהתאם לכל מקביליהם על-פי התארים, הרף והתנאים האחרים שיש לכולם, ולא לעשות שום דבר אחר בתחום הזה, ולא לחכות שאנשים אולי מאוד ירצו כי הם חושבים שאולי יהיה להם עתיד מזהיר בהוליווד ואז הם רוצים להגיע בתור נספחים תרבותיים לשגרירות ארצות-הברית.
אלי אלאלוף:
חבר-הכנסת חיים ילין, בבקשה.
אלי אלאלוף:
אחריו האחרון, אבל ראשון המציעים, חבר-הכנסת יואל חסון.
חיים ילין:
אנחנו, תקופה מאוד ארוכה, כבר במגמה שאין אבא למשרד החוץ.
חיים ילין:
ברגע שאין אבא למשרד החוץ, שזה אחת הזרועות החשובות ביותר במדיניות של כל ממשלה, משהו דפוק מהיסוד.
חיים ילין:
יש שתי זרועות שאין אותם לשלטון המקומי: מדיניות חוץ ודיפלומטיה, וביטחון.
חיים ילין:
אלה שתי זרועות שרק לממלכה פה, במדינת ישראל וירושלים, יש, וצריך להשתמש בהן בתבונה.
חיים ילין:
למה אני אומר?
חיים ילין:
כי בסוף-בסוף את המלחמות ואת ההסברים אנחנו צריכים לנצח בדיפלומטיה ולא בשום מקום אחר.
חיים ילין:
אבל, מה לעשות?
חיים ילין:
אם מביאים קבלנים למשרד החוץ, אולי נתחיל להביא גם למשרד הביטחון.
חיים ילין:
הרי זה היגיון.
חיים ילין:
אני לא מדבר על הנספחות של משרד הביטחון בחוץ-לארץ, שחצי מהם באמת קבלנים.
חיים ילין:
לא על זה אני מדבר.
חיים ילין:
אנחנו יכולים ללכת לכל כתובת ולהסתכל על זה ולהבין שצריך שבסופו של דבר יהיה פה היגיון שהוא לא פוליטי בלבד – היגיון של מישהו שמגן על מדינת ישראל לא בנשק אלא בדיבור ובהסבר.
חיים ילין:
לוקחים את אותם צעירים, או לא-צעירים, שמגיעים והופכים אותם לקבלן.
חיים ילין:
אני אומר שאם זה מבצע אד-הוק לתקופה של חצי שנה, אני יכול להבין.
חיים ילין:
אתם יודעים מה?
חיים ילין:
אני מוכן אפילו לקבל את זה.
חיים ילין:
אבל ברגע שזה שנה פלוס – ורובם זה בין שנה לחמש שנים – אני לא מצליח להבין למה הם עובדי קבלן והם לא עובדים לכל דבר.
חיים ילין:
קודם כל, זה זילות של משרד החוץ.
חיים ילין:
ככה מתייחסים אליו, כולל האוצר וכולל כל מי שצריך להגן על זה.
חיים ילין:
שנית, זה זילות גם של אותם עובדים.
חיים ילין:
שלישית, אם בסוף הדיפלומטיה שלנו תהיה רק על-ידי קבלנים, כך אנחנו נראים כמדינה.
חיים ילין:
אני מאוד עצוב מהדיון הזה, כי זה מראה על הערכים של מדינת ישראל ואיך אנחנו מתייחסים לבני-אדם.
חיים ילין:
לכן, כבוד היושב-ראש, אני חושב שאחת הבעיות שלי היא לא הדיון הזה, אלא מה עושים אתו?
חיים ילין:
כמי שבא מהשלטון המקומי, אני יודע שדיבורים-דיבורים אבל בסוף צריך לעשות משהו.
חיים ילין:
אני מציע שיהיה באמת שולחן אדום – עגול שבעצם תיסגר כל הפינה הזאת.
אלי אלאלוף:
זה יכול להיות גם אדום.
חיים ילין:
אי לכך שגם יש לנו כלניות וגם צבע אדום, כל מה שאתה רוצה באדום, אין לי שום בעיה שהוא גם יהיה באדום.
חיים ילין:
אבל אני תמיד מודאג מהדיונים האלה ולאן זה מוביל.
חיים ילין:
הרי זו לא חקיקה.
חיים ילין:
אנחנו לא דנים על חקיקה אלא איך סוגרים את הפינה הזאת כך שבאמת לא יהיה עוד דיון ועוד פעם כותרת ואיך נהפוך את זה למשהו ממשי.
חיים ילין:
ההצעה שלי מאוד ברורה, ואני אומר את זה פה לאוצר: כל עובד שחתום על מעבר לשנה לא יהיה קבלן.
חיים ילין:
נקודה.
חיים ילין:
עכשיו, תעשו מה שאתם רוצים.
חיים ילין:
תביאו את התקציבים שאתם רוצים, תעשו את כל מה שאתם רוצים, אבל בסוף תביאו תקציב.
חיים ילין:
אם קיבלתי נכון את הנתון, זה 23 מיליון שקל.
חיים ילין:
תגידו, אתם לא מתביישים, אם זה התקציב?
חיים ילין:
אני באמת אומר.
חיים ילין:
הזרוע שצריכה להגן על מדינת ישראל מקבלת 23 מיליון שקל?
חיים ילין:
הזרוע שמבצעת את הפעילות הצבאית מקבלת 60 מיליארד שקל.
חיים ילין:
אתם מבינים את הפרופורציה שאנחנו מדברים עליה?
חיים ילין:
בסוף, לא יעזור כלום, חבר'ה, את הדבר הזה שנקרא הטיל האחרון לעזה וכל הסכם יעשו פוליטיקאים יחד עם מדינה ולא עם קבלנים, ואת זה צריך להבין.
חיים ילין:
זה מה שכואב לי בסופו של דבר – ההתייחסות אליהם.
חיים ילין:
יש לי המון כבוד לעובדי קבלן, אבל פה, לדעתי, אנחנו צעד אחד יותר מדי רחוק.
חיים ילין:
אני מציע לאוצר ולשר האוצר ולשר החוץ להתחיל להתייחס למשרד החוץ כמו שצריך ולהפוך את כל עובדי הקבלן לעובדים מן המניין.
חיים ילין:
תודה רבה.
אלי אלאלוף:
חבר-הכנסת יואל חסון, בבקשה.
יואל חסון:
אדוני היושב-ראש, קודם כל, אני מתנצל על האיחור.
יואל חסון:
הייתה אי-הבנה שלי ביומן, ואני מתנצל על כך שלא הגעתי בזמן.
יואל חסון:
אני עוקב אחרי הנושא הזה הרבה מאוד שנים ובעיקר בחודשים האחרונים.
יואל חסון:
שמענו עכשיו, אחרי אותו תחקיר נורא בערוץ 2 על בית-האבות המסוים, שכנראה גם מתנהל בחלק מהמקומות - - -
<קריאה:
הוא לא היחיד.
יואל חסון:
בדיוק, הוא לא היחיד.
יואל חסון:
דיברו היום – שמעתי בחדשות אתמול והיום – על זה שאנשים לא רוצים להיות עובדי סיעוד, ושלכן אנשים נאלצים לקבל כל מיני אנשים שלא תמיד עומדים בסטנדרט.
יואל חסון:
אתם יודעים מה?
יואל חסון:
עובד סיעוד בבית-אבות מרוויח הרבה יותר מרוב עובדי עמ"י של משרד החוץ, ובכל זאת הם רוצים לעבוד בעבודה הזאת.
יואל חסון:
למה הם רוצים לעבוד בעבודה הזאת?
יואל חסון:
כי בעבודה הזאת יש באמת סוג של עטיפה, צלופן, מאוד סקסית ומעניינת, ובוודאי אולי זה מעניין וסקסי בחלק מהמקומות.
יואל חסון:
לכן העובדה שהמעמד שלהם נמצא במקום הזה – אני רואה בזה לא פחות מניצול של משרד החוץ ושל מדינת ישראל את האנשים האלה.
יואל חסון:
זה לא פחות מניצול.
יואל חסון:
כשאתה נכנס לעומק הדברים, אתה מגלה אנשים שחיים בתנאים בלתי-אפשריים ונמצאים שם או באמת מציונות גדולה, רובם, או פשוט מאהבה למקצוע ומחלומות ומרצונות להתקדם ולהגיע למקומות האלו, והם מוכנים לשלם מחירים יקרים, לפעמים המון-המון שנים – וכולם, רואים וכולם שומעים וכולם מתעלמים.
יואל חסון:
בעולם הזוהר הזה של משרד החוץ, מקיפים אותם שגרירים ודיפלומטים, וכולם מתעלמים, ואף אחד לא יכול להגיד מילה.
יואל חסון:
עוד פעם, אני מכליל.
יואל חסון:
רוב האנשים הם עובדים מסורים ומדהימים והתרומה שלהם אדירה הרבה מעבר למה שהם עולים, אבל זה כאילו איזה מין סוד שאף אחד לא מדבר עליו.
יואל חסון:
אף אחד לא מדבר איתם על חוסר היכולת שלהם לעבוד ולתפקד לקיים את עצמם.
יואל חסון:
אני אומר לכם שבדקתי וחקרתי, דיברתי עם עשרות והייתי בקשר עם המון, וגם ראיתי את זה גם בביקוריי השונים בעולם: אנשים שחיים ממש מהיד לפה, וזה הג'וק שלהם, החיידק שלהם.
יואל חסון:
הם אוהבים את זה, ומנצלים אותם.
יואל חסון:
פשוט מנצלים אותם.
יואל חסון:
יש מנוצלים אחרי מנוצלים, כי רובם לא שורדים ורובם קורסים.
יואל חסון:
יש לי פה את כל הנתונים על שחיקת השכר.
יואל חסון:
אני לא אגיד את זה, כי כולם יודעים את האמת.
יואל חסון:
צריך אחת ולתמיד – נכון שזו לא חקיקה ולא שום דבר, וגם אל תפנו אותי לאוצר.
יואל חסון:
מפנים פה לאוצר.
יואל חסון:
כל דבר מפנים לאוצר.
יואל חסון:
אז, קודם כל, אם מפנים לאוצר, בואו נלך ביחד לאוצר, ובואו ושמשרד החוץ ייקח את זה כסדר עדיפות.
יואל חסון:
זה ניצול, במובן הפשוט ביותר של המילה בלי הרבה תחכום, של אנשים שאוהבים את זה ושזה החיידק שלהם.
יואל חסון:
הם נמשכים לזה, והם לא שורדים בזה.
יואל חסון:
לא רק הם לא שורדים.
יואל חסון:
שמשרד החוץ יגיד לנו כמה אנשים, דיפלומטים, בחמש השנים האחרונות פרשו משירות החוץ – טובים ומצוינים.
<חנן גודר:
60 עובדים פרשו.
יואל חסון:
יפה.
יואל חסון:
אני יודע.
יואל חסון:
הכמויות אדירות.
יואל חסון:
אלה אנשים טובים ומצוינים שפשוט לא עומדים בזה.
יואל חסון:
מדינת ישראל – ואני מסכם – קבעה לא מזמן, לדוגמה, שלכל מיני עובדי מדינה בתחומים מסוימים יש עדיפויות, ובעיקר רובם באים מתחום הביטחון.
יואל חסון:
יש להם כל מיני תוספות על תוספות כדי שלא ישבתו וכדי שהמערכות אף פעם לא יהיו בסכנה של חוסר תפקוד.
יואל חסון:
את משרד החוץ לא הכניסו בדבר הזה.
יואל חסון:
אני חושב שהגיע הזמן שיכניסו את משרד החוץ לדבר הזה כמו את עובדי משרד הביטחון וכמו עובדים בגופים אחרים.
יואל חסון:
גם עובדי משרד החוץ הם חיוניים מאוד – הם עצמם, הדיפלומטים, בוודאי, ועובדי עמ"י.
יואל חסון:
מילה אחרונה על מודל ההעסקה הזה בכלל – מודל ההעסקה הזה מלכתחילה, בוודאי כשהוא נכשל בצורה כל כך מובהקת, לא מקובל עלי.
יואל חסון:
זה מודל העסקה, שאגב, אצלנו, בישראל, משתדלים להימנע ממנו ונלחמים נגדו.
יואל חסון:
זה של סוג של עבודת קבלן קצת יותר אלגנטית.
איילת נחמיאס ורבין:
היא רק יותר זוהרת, והיא אפילו לא - - -
יואל חסון:
אוקיי, קצת יותר זוהרת.
יואל חסון:
אני בא ואומר בסוף, ואדוני היושב-הראש, אני חושב שזה הכי סיבה לוועדה לדון בזה ולעקוב אחרי ולהציב דרישות.
יואל חסון:
אגב, אני מתקיף את משרד החוץ מכל הכיוונים בהקשר הזה.
יואל חסון:
אבל אני חושב שבאמת הדיון הזה הוא יוזמה כדי לעורר אותו ולא להוריד אותו מהשולחן.
אלי אלאלוף:
תרשו לי לומר הערה אישית קצרה מאוד.
אלי אלאלוף:
הבעיה של משרד החוץ היא לא העובדים – - -
חיים ילין:
ברור.
אלי אלאלוף:
- - זו המדיניות של הממשלה.
אלי אלאלוף:
כל השאר - - -
איילת נחמיאס ורבין:
ממש ככה.
חיים ילין:
אבל אם אני אומר את זה, אני אופוזיציה.
חיים ילין:
כשאתה אומר את זה, זה נשמע הרבה יותר אלגנטי.
אילן גילאון:
אנחנו נגן עליך בגופנו.
איילת נחמיאס ורבין:
הוא פשוט יודע שזה התחיל אפילו לפני שהם היו שותפים בממשלה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין:
זה הרבה-הרבה-הרבה אחורה.
אלי אלאלוף:
היות ואני בעצמי – זה נושא מסוים, ומותר לי לדבר על כל השאשר - - -
חיים ילין:
אני אתך.
חיים ילין:
להפך.
אילן גילאון:
אלי, שומרים עליך.
חיים ילין:
אלי, אני מחזק אותך.
אלי אלאלוף:
אני חייב להגיד לכם שיש לי הרגשה שאין משרד החוץ.
אלי אלאלוף:
זאת ההרגשה של כל אזרח במדינה.
אלי אלאלוף:
חוסר הטיפול השיטתי בדיפלומטיה – הדיפלומטיה היא לא דבר שנולד במקרה.
אלי אלאלוף:
לא במקרה יש כאלה שעשו את זה מאז ומעולם כמקצוע אדיר שחייבים לחזק ולבנות אותו.
אלי אלאלוף:
אני חושב שלצערנו בעשור האחרון המשרד הזה חטף את כל המכות האפשריות.
אלי אלאלוף:
פה אנחנו מקיימים דיון על תעסוקה כי זו הוועדה שלנו.
אלי אלאלוף:
אני חושב שוועדת החוץ והביטחון הייתה צריכה לדון בנושא הזה.
אלי אלאלוף:
אני, באופן אישי, פניתי לסגנית השר, ואמרתי לה.
אלי אלאלוף:
זה לא עניין אותה.
אלי אלאלוף:
היא לא באה.
אלי אלאלוף:
הזמנו אותה באופן מסודר.
אלי אלאלוף:
לא קרה לנו דבר כזה.
איילת נחמיאס ורבין:
לדיון הזה?
איילת נחמיאס ורבין:
לדיון הזה ביקשת שהיא תבוא, והיא לא הסכימה?
אלי אלאלוף:
כן, ודאי.
אלי אלאלוף:
זה נושא של משרד החוץ.
<קריאה:
למה לא?
אלי אלאלוף:
כשאני דן בנושא הבריאות, הופיע אין-סוף פעמים שר הבריאות, וכך גם אין-סוף פעמים – שר הרווחה, ולפי הצורך – גם שר האוצר וכו'.
אלי אלאלוף:
פה אני אומר לכם שההידרדרות היא לא רק בזה.
אלי אלאלוף:
זה ביטוי שהולכים לערבית שלי: "חאט' וח'סר" – לחלק הנמוך ביותר במערכת ועולים עליו כדי לפתור בעיה.
אלי אלאלוף:
הבעיה היא למעלה, וזה מה שאנחנו צריכים לעשות.
אלי אלאלוף:
זה כולנו, ולא חשוב אם זה אופוזיציה או קואליציה.
אלי אלאלוף:
המדינה זקוקה לדיפלומטיה חזקה ורצינית, וכל מי שמשרת אותה, צריכים לחזק אותו.
חיים ילין:
יש עכשיו משלחת מפרגוואי.
חיים ילין:
- -
אילן גילאון:
אפילו שיש הבטחה אלוהית.
חיים ילין:
- - לא שר החוץ, לא הסגנית, ואף שר לא מתייחס.
חיים ילין:
כבר הגיעו אלי שאני אבוא לארח אותם, אבל אני פה בדיון.
חיים ילין:
זה באותה שעה, עכשיו בשעה 13:00.
אלי אלאלוף:
מנצלים רק אחד מיוחד.
חיים ילין:
כך זה נראה.
אלי אלאלוף:
מנצלים את הספרדית שלך, כמו שאצלי מנצלים את הצרפתית שלי.
חיים ילין:
אבל אנחנו הופכים להיות קבלנים של השרים, שצריכים לעשות את העבודה ואנחנו – לא.
אלי אלאלוף:
תרשו לי לתת את רשות הדיבור לכמה נציגים של משרד החוץ, ואחר כך נחזור אליכם.
אלי אלאלוף:
זה בסדר?
אלי אלאלוף:
זה מקובל?
שלי יחימוביץ':
אני רוצה רק לעדכן על התכתבות שלי עם נציב שירות המדינה והתקדמות מסוימת בעניין הזה.
אלי אלאלוף:
את רוצה לפני?
שלי יחימוביץ':
כן, אני אשמח.
שלי יחימוביץ':
אני אדבר בקצרה.
שלי יחימוביץ':
חנן, סליחה.
שלי יחימוביץ':
קודם כל, מדובר באמת במצב חרדתי.
שלי יחימוביץ':
מגיעים אלי סיפורים מבחורה מוכשרת, שעובדת בתפקיד בכיר וזוהר ביותר שמספרת לי איך היא עומדת בסופר בוושינגטון ומסתכלת על תפוח ותוהה אם לקנות תפוח אחד או לא.
אמיר אוחנה:
זה בגלל יוקר המחייה בוושינגטון.
שלי יחימוביץ':
זה לא סיפור מכמיר לב ויוצא דופן.
שלי יחימוביץ':
מדובר ברעב ממש, כיון שהשכר שהם משתכרים לא מספיק להם למחיה.
שלי יחימוביץ':
הם צריכים בנים למשפחות מאוד-מאוד עשירות, שמממנות את השהות שלהם, את העונג המפוקפק הזה לעבוד בשירות החוץ של מדינת ישראל, או ממש לרעוב.
שלי יחימוביץ':
יש כאלה שממש רעבים ללחם, כי זה תת-מחיה.
שלי יחימוביץ':
אי-אפשר לחיות מהסכום הזה.
שלי יחימוביץ':
מדובר גם באבסורדים.
שלי יחימוביץ':
קודם כל, זה חצי משירות החוץ.
שלי יחימוביץ':
זה הפך כבר למגיפה.
שלי יחימוביץ':
זה התחיל כהעסקה לבני זוג או בואו נאמר את הדברים מפורשות: לבנות זוג, שאמורות ממילא, על-פי הקונצפציה שבה זה התחיל, להרוויח פחות – מין סידור זמני בזמן שהשליח בחו"ל – וזה הפך, כאש בשדה קוצים, למשהו נורא נוח עבור המדינה.
שלי יחימוביץ':
זה סוג העסקה שאפשר פשוט להעסיק בפרוטות אנשים, והיום 80% מעובדי עמ"י הם כבר לא בני זוג; הם עובדי עמ"י בזכות עצמם.
שלי יחימוביץ':
הם מממנים את הטיסות שלהם מחשבונם, כאילו הם נוסעים לחופשה ולא כאילו הם נוסעים לעבודה.
שלי יחימוביץ':
זה דבר מטורף.
שלי יחימוביץ':
זה מעמד מיוחד במינו שלא קיים, אגב, בשום מקום אחר.
שלי יחימוביץ':
יש הרבה המצאות לשיטות תעסוקה נצלניות, אבל כאן באמת כבר הוגדשה הסאה.
שלי יחימוביץ':
פניתי בעניין לנציב שירות המדינה בספטמבר אשתקד ופירטתי לו את מה שהוא כבר ידע מן הסתם, וזה אחרי שהבנתי שיש ניסיון לייצר איזה שהוא תהליך הסדרה של תקנים ותנאים לעמ"י, כי קודם פשוט עבדו בלי תקנים, וצריך כאן סוג של פרופסיה ושל מעבר לתקנים של משרד החוץ.
שלי יחימוביץ':
נציב שירות המדינה ענה לי בספטמבר: "על-פי המצב המשפטי מזה עשרות בשנים, עובדי עמ"י מוחרגים מחוק שירות המדינה (מינויים).
שלי יחימוביץ':
מכך, הם אינם נתונים לאחריות או לסמכות הנציבות".
שלי יחימוביץ':
כלומר, הם לא נתונים בכלל לאחריות ולסמכות נציבות שירות המדינה.
שלי יחימוביץ':
הם מין חיות נפרדות כאלה שאין להן מעמד.
שלי יחימוביץ':
"והגם שכך", אומר נציב שירות המדינה, "קיבלתי החלטה ליזום טיפול מעמיק ומערכתי בנושא, ונעשתה עבודה מקיפה ומורכבת בקשר לכך.
שלי יחימוביץ':
העבודה נעשית במלוא השקידה הראויה תוך תיאום מורכב עם גורמים רבים, ואני מקווה שבקרוב תגובש הצעה להחלטת הממשלה".
שלי יחימוביץ':
אז אני מאוד אשמח לשמוע כאן מנציגי נציב שירות המדינה אם יש כבר הצעת "מחליטים" ואם היא קיימת וגם לשתף אותנו בטיוטה שלה.
אלי אלאלוף:
בכל זאת, נאפשר לנציגי משרד החוץ להתבטא בעניין הזה, ואחר כך נגיע לנציבות שירות המדינה.
<אבישי עזריאל:
שמי אבישי עזריאל, ואני עורך-דין ומייצג את העובדים המקומיים הישראליים.
<אבישי עזריאל:
עד לפני כשבוע הועסקתי כעובד מקומי ישראלי במשלחת ישראל ל-OECD.
שלי יחימוביץ':
או מה שמכונה: עבד מקומי ישראלי.
<אבישי עזריאל:
בדיוק.
<אבישי עזריאל:
אני מוביל את המאבק הזה כבר חמש שנים יחד עם חברים טובים מכל רחבי העולם.
<אבישי עזריאל:
זו ההתאגדות הראשונה בישראל שקרתה בזכות הפייסבוק, שאפשרה לנו להתקרב יחד ולהוביל את המהלך הזה.
<אבישי עזריאל:
אחרי 50 או 60 שנה של העסקת עמ"י בתנאים מחפירים ללא הסכם מסודר, שלא ככל יתר עובדי המדינה, אנחנו כרגע בעיצומו של תהליך רפורמה, שאני מאוד מקווה שהוא יושלם בקרוב.
<אבישי עזריאל:
לצערי הרב, הדברים נגררים, כמו שדברים, לצערי, במדינה נגררים.
<אבישי עזריאל:
כבר ניתן היה לסיים את זה מזמן.
<אבישי עזריאל:
אנחנו בתהליך הזה כבר ארבע שנים, ועדיין לא רואים את האור בקצה המנהרה.
<אבישי עזריאל:
עמ"י הם 1,200 עובדים, וכמו שאמרתם, 50% מכוח-האדם בנציגויות.
<אבישי עזריאל:
העובדים האלה ממלאים כל תפקיד אפשרי בנציגויות.
<אבישי עזריאל:
העובדים הללו נמצאים כרגע מחוץ לנציגויות בקור, שומרים על הנציגויות בגופם.
<אבישי עזריאל:
העובדים האלה הם, לפעמים, עובדים של שירותי הביטחון ומשרד ראש הממשלה.
<אבישי עזריאל:
הם עושים תפקידים מדיניים.
אלי אלאלוף:
באותם תנאים כמו עובדי משרד החוץ?
<אבישי עזריאל:
כל העמ"י עובדים בדיוק באותם תנאים.
אלי אלאלוף:
אלה שהם במשרד ראש הממשלה?
<אבישי עזריאל:
הם עובדים בדיוק על אותו חוזה קיקיוני, שלא עודכן כבר מאז שנות ה-50.
<אבישי עזריאל:
למה?
<אבישי עזריאל:
כי לאף אחד לא אכפת.
<אבישי עזריאל:
לאף אחד במערכת לא היה אכפת לתקן את העוול הזה.
שלי יחימוביץ':
זה לא רק זה.
שלי יחימוביץ':
זה נוח למערכת.
<אבישי עזריאל:
נכון, כי זה זול.
<אבישי עזריאל:
דו"ח מבקר המדינה מ-2008 בדק את נציגות ניו-יורק ומצא שעלות העסקת עמ"י היא עשירית מעלות העסקת שליח.
<אבישי עזריאל:
השליחים, חברינו, נאבקים כבר תקופה ארוכה על שיפור תנאי ההעסקה שלהם, ואם בארזים נפלה שלהבת – מה יגיעו אזובי הקיר?
<אבישי עזריאל:
עשינו סקר: 60% מעמ"י נשענים על הכנסה נוספת בתקופת ההעסקה שלהם, כדי לממן את המחיה שלהם בחו"ל.
<אבישי עזריאל:
הם עובדים כבייביסיטרים בערבים, הם עובדים בסופי שבוע בשיפוצים, והם מסבלטים את הדירה שלהם כמה ימים בחודש והולכים לישון אצל חברים, כדי להצליח לשלם שכר דירה.
אלי אלאלוף:
מה המושג הזה "מסבלטים"?
<אבישי עזריאל:
עושים שכירות משנה.
<קריאה:
לא "סתבלט" אלא "סבלט".
<קריאה:
כן, הוא הבין.
איילת נחמיאס ורבין:
זה פשוט מדהים.
<אבישי עזריאל:
הולכים לישון בשק שינה בסלון של חברים.
<אבישי עזריאל:
- -
אלי אלאלוף:
אפילו בשירות הלאומי לא אפשרנו את זה.
מירב בן ארי:
שכירות משנה.
<אבישי עזריאל:
- - כדי שמה יוכלו לעשות?
<אבישי עזריאל:
לשרת את המדינה בחו"ל.
<אבישי עזריאל:
כן, יש לתפקיד הזה יוקרה, והרבה אנשים רוצים להגיע.
<אבישי עזריאל:
אבל, בסופו של דבר, מגיעים ועומדים בפני שוקת שבורה.
<אבישי עזריאל:
מה התוצאה של זה?
<אבישי עזריאל:
בדיוק מה שהכרתי מהנציגות בפריז.
<אבישי עזריאל:
50% מהעובדים בפריז הם עמ"י, והוותק הממוצע הוא שנה וארבעה חודשים בסך-הכל.
<אבישי עזריאל:
איך אדם מקצועי יכול לשמש בתפקידו, אם אחרי שנה וארבעה חודשים הוא מתחלף?
<אבישי עזריאל:
זה לוקח בסביבות – חנן יכול לתקן אותי, אם אני טועה – שישה-שבעה חודשים לגייס עובד עמ"י מחדש מישראל, עד שהוא יעבור את תהליכי התחקור הביטחוני, עד שהוא יוציא ויזה, עד שימצאו מישהו מתאים.
איילת נחמיאס ורבין:
אבל, עזוב.
איילת נחמיאס ורבין:
זה זול למדינה.
איילת נחמיאס ורבין:
מה חשבו?
איילת נחמיאס ורבין:
מה?
<אבישי עזריאל:
בדיוק, אם זה עשירית מהעלות.
מירב בן ארי:
אתה יכול להגיד מה תהליך ההכשרה של עובד עמ"י?
<אבישי עזריאל:
אין תהליך הכשרה.
<אבישי עזריאל:
במקרים מאוד בודדים, עושים להם איזה שהוא קורס בסיסי, אם הם צריכים לעבוד בקונסוליות, מי שמנפיק את הויזות.
<אבישי עזריאל:
אני, למשל, עבדתי במשלחת ל-OECD עם חברה נוספת כאן מהמשלחת.
שלי יחימוביץ':
ראינו מודעת "דרושים" ל-OECD עם הכישורים הנרחבים ביותר בעולם.
<אבישי עזריאל:
זה תפקיד מדיני לכל דבר ועניין.
מירב בן ארי:
הוא אומר שאפילו לא צריך - - -
שלי יחימוביץ':
הדרישות מהם מאוד גבוהות.
שלי יחימוביץ':
הם נורא איכותיים.
<אבישי עזריאל:
זה תפקיד מקצועי.
<אבישי עזריאל:
יש אצלנו, במשלחת ל-OECD, חמישה עובדים שהם עם תארים שניים ודוקטורית אחת, והשכר שהם מקבלים הוא 6,500 שקל בחודש, חברים.
<אבישי עזריאל:
איך הם יכולים להתקיים כך?
<אבישי עזריאל:
ואיך המערכת יכולה להתקיים כך, כשכל שנה וארבעה חודשים העובדים מתחלפים והם צריכים ללכת ולגייס עובדים חדשים?
<אבישי עזריאל:
כן, זה נשמע זוהר, - - -
אלי אלאלוף:
אתה יכול טיפה להקדיש למשא ומתן?
<קריאה:
היו"ר, גם אני רוצה להרחיב בהמשך.
אלי אלאלוף:
אני יודע שההסתדרות שם.
<אבישי עזריאל:
המשא ומתן מתנהל בשני מישורים שונים: אחד – מול נציבות שירות המדינה במסגרת ההעסקה הכוללת, האם יהיו עובדי מדינה או לא יהיו עובדי מדינה, זכויות סוציאליות כאלה ואחרות ואיך מקבלים אותם לעבודה ואיך מפטרים אותם.
<אבישי עזריאל:
הרי היום זה מפה לאוזן.
<אבישי עזריאל:
1,200 עובדים, שמשרתים אותנו בחו"ל, ואין מכרז מסודר.
<אבישי עזריאל:
נציבות שירות המדינה לא מפרסמת את המשרות הללו.
אלי אלאלוף:
ומפטרים אתכם תוך חודש.
<אבישי עזריאל:
ככה מפטרים אותנו.
<אבישי עזריאל:
עובד שמעביר את מרכז החיים שלו לחו"ל, על המשמעויות הנפשיות, החברתיות והמשפחתיות שנובעות מזה, בהתראה של חודש אפשר לפטר אותו.
אלי אלאלוף:
כל זה נכנס למשא ומתן?
<אבישי עזריאל:
נכנס למשא ומתן.
<אבישי עזריאל:
האמת היא שנושא פיטורין הוא הסוגיה היחידה שעדיין עומדת במחלוקת מול נציבות שירות המדינה.
<אבישי עזריאל:
כל מה שאנחנו מבקשים - - -
אלי אלאלוף:
יש עוד סוגיה.
<קריאה:
עלות השכר.
<אבישי עזריאל:
בסדר.
<אבישי עזריאל:
זה מול האוצר.
<אבישי עזריאל:
זה החלק השני.
אלי אלאלוף:
אתם עובדים מול שני צוותים?
איילת נחמיאס ורבין:
גם זה לא ממש הגיוני.
אלי אלאלוף:
ודאי.
איילת נחמיאס ורבין:
פרט שולי...
יואל חסון:
כמה זמן המשא ומתן הזה מתנהל?
<אבישי עזריאל:
כבר שלוש שנים שהמשא ומתן הזה מתנהל.
יואל חסון:
אני מכיר את זה.
יואל חסון:
יש איזה שהוא דד-ליין לדבר הזה?
חיים ילין:
הבעיה היא שהקבלנים במשא ומתן התחלפו.
<אבישי עזריאל:
חברים כאן ממשרד האוצר ומהנציבות.
<אבישי עזריאל:
מבחינת הנציבות, עד כמה שאני מבין, יש איזו שהיא התגבשות לפתרון.
אלי אלאלוף:
אבישי, ברשותך.
אלי אלאלוף:
מישהו יכול לתת לנו תמונה איפה עומד המשא ומתן מטעם הממשלה?
אלי אלאלוף:
הבוקר הייתה לי שיחה עם עופר מרגלית, ובעיניו, הוא אומר: תוך שבועיים הכל...
אלי אלאלוף:
למה מקיימים בכלל דיון?
אלי אלאלוף:
אולי תתנו לי – מי שמייצג – - - -
איילת נחמיאס ורבין:
כשאומרים לנו שזה "שבועיים", בדרך כלל - - -
<קריאה:
תוך שבועיים מסדרים - - -
<קריאה:
- - -שהוא אמר - - -
<קריאה:
פשוט בזמן הזה לפני שנתיים - - -
יואל חסון:
זה יהיר מצדו לומר דבר כזה ליושב-ראש ועדה.
איילת נחמיאס ורבין:
אלי, היה שר בממשלה שאמר "בעוד שלושה שבועות", הוא התכוון: לא בשבועות הזה, לא בשבועות הבא אלא בשבועות שאחרי זה.
אלי אלאלוף:
אני שוב שואל: יש פה את נציגי האוצר?
אלי אלאלוף:
נציגי נציבות שירות המדינה?
אלי אלאלוף:
איפה עומד המשא ומתן?
<איילת קדוש:
אני אילת קדוש מנציבות שירות המדינה.
<איילת קדוש:
לעניין ההעסקה של עמ"י בשנת 2015, הנציב ביקש לעשות הסדרה בכל מיני מנגנונים שקשורים בהעסקה שלהם.
אילן גילאון:
עוד פעם הסדרה.
<איילת קדוש:
סליחה?
איילת נחמיאס ורבין:
פרטית.
אמיר אוחנה:
יש להם פריחה מהמילה "הסדרה".
אמיר אוחנה:
..
שלי יחימוביץ':
מה שמך?
<איילת קדוש:
איילת קדוש, ואני סגנית הממונה על מערכת הביטחון והחוץ.
<איילת קדוש:
במסגרת הזו, הוקם איזה שהוא צוות בין-משרדי, ובמהלך העבודה התברר שלנציבות, כמו שחברת-הכנסת יחימוביץ ציינה, אין סמכות לגבי העובדים האלה בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 59', - -
חיים ילין:
1959.
<איילת קדוש:
כן.
<איילת קדוש:
- - שקבעה שחוק שירות המדינה (מינויים) לא חל על העסקת עמ"י.
<איילת קדוש:
בעקבות זאת, לפני מעט יותר מחצי שנה, הנציב קיבל החלטה שאנחנו נקבל הצעת "מחליטים" שמשנה את כל המנגנון ומשנה את מעמד העובדים, ובעצם מחילים עליהם את חוק שירות המדינה והם כן יוגדרו כעובדי מדינה.
<איילת קדוש:
לצד זאת, המשכנו לעבוד בשיתוף - - -
אלי אלאלוף:
הצעת "מחליטים" הוגשה לממשלה?
<איילת קדוש:
אני כבר אפרט.
<איילת קדוש:
אנחנו עבדנו בצוות בין-משרדי שהורכב מנציגי משרד החוץ, משרד האוצר, משרד ראש הממשלה, משרד הכלכלה, משרד התיירות וכל המשרדים הרלוונטיים, ורצינו ביחד עם הצעת ה"מחליטים" להעביר כבר איזה שהוא מנגנון שמסדיר את כל ההיבטים שקשורים להעסקה, כי ברור שלצד זה שהם עובדי מדינה יש תנאי העסקה ייחודיים שנובעים מתנאי ההעסקה שלהם בחו"ל.
שלי יחימוביץ':
ה"מחליטים" קיים?
שלי יחימוביץ':
הטיוטה?
<איילת קדוש:
הצעת ה"מחליטים" קיימת, וגם נכון לאתמול הגענו להבנות - - -
אילן גילאון:
מהי הייחודיות שלהם לעומת כל אחד אחר שהוא עובד משרד החוץ בחו"ל?
<איילת קדוש:
הגענו להבנות, שגם קשורות לסוגיה האחרונה שהייתה במחלוקת לעניין מנגנון הפיטורין.
<איילת קדוש:
מבחינת ייחודיות ההעסקה הזאת, יש שליחים ויש נציגים שהם נציגים קבועים מתוך משרד החוץ.
<איילת קדוש:
האנשים האלה נקלטים במכרזים.
<איילת קדוש:
עד היום הם הוגדרו כעובדי מדינה.
<איילת קדוש:
העסקה של אנשי עמ"י, שדרך-אגב ההצעה שלנו היא לשנות את ההגדרה שלהם מעמ"י לעובדי אית"ן, - -
אילן גילאון:
לקרוא להם: עמך.
<איילת קדוש:
לא.
<איילת קדוש:
- - שזה ראשי תיבות של: אזרחים ישראלים תומכי נציגות.
חיים ילין:
תומכי לחימה.
יואל חסון:
זה קופירייטרינג - - -
<קריאה:
וואו.
שלי יחימוביץ':
מה אתם רוצים ממנה?
אלי אלאלוף:
חבר'ה.
איילת נחמיאס ורבין:
זה כמו שמקבלים אנשים - - - יותר גבוה.
אילן גילאון:
אתם משקיעים הרבה מאמץ, אבל בכיוון הלא נכון.
אלי אלאלוף:
אל תפגינו רק את הידע שלכם.
איילת נחמיאס ורבין:
לא, זה לא איילת, אבל זה - - -
אלי אלאלוף:
תנו לה לסיים את דבריה.
אלי אלאלוף:
באמת.
אלי אלאלוף:
גברת קדוש, בבקשה.
אלי אלאלוף:
אני מגן עלייך.
<איילת קדוש:
ההעסקה הזאת נועדה לסייע בכל התפקידים שהם תומכים בעבודת הנציגות.
<איילת קדוש:
הבחירה תיעשה כן במכרזים.
<איילת קדוש:
אחד המנגנונים שהיה צריך לייחד אותם למשל הוא שבמקרים מסוימים קליטת העובדים נעשית בחוץ-לארץ ולא בארץ.
אילן גילאון:
למה ההגדרה הזאת?
אילן גילאון:
כאילו מאיפה זה לקוח?
אילן גילאון:
מעולם תומכי הלחימה?
<איילת קדוש:
בתוך הנציגויות שיש עבודה שנדרשת לסייע - -
אילן גילאון:
מה שלא נדרשת – שלא יעסיקו.
<איילת קדוש:
רק רגע.
<איילת קדוש:
- - בליבה של ההעסקה.
אלי אלאלוף:
אילן, תאפשר לה לסיים.
אילן גילאון:
אבל, תסתכל, פה הולכים להוסיף חטא על פשע.
אילן גילאון:
תבין.
אלי אלאלוף:
עוד מעט, עוד 13 דקות, אני סוגר את הישיבה.
סתיו שפיר:
אלי, אפשר רגע שאלה?
<איילת קדוש:
אני רק אשלים.
אלי אלאלוף:
רגע, תנו לה.
אילן גילאון:
את לא אשמה.
איילת נחמיאס ורבין:
זה לא אישי.
איילת נחמיאס ורבין:
שזה יהיה ברור.
אילן גילאון:
זה ממש לא אישי.
אלי אלאלוף:
תסיימי, בבקשה.
<איילת קדוש:
יחד עם זאת שההעסקה שם תומכת, אנחנו פיתחנו מנגנון שמאפשר לעובדים להתמודד במכרזים כמו עובדי מדינה רגילים.
אלי אלאלוף:
אני רוצה להבין.
אלי אלאלוף:
יש פתרון למצב?
<איילת קדוש:
זאת אומרת, הם יתמודדו במכרזים פנימיים, הם יכולים להשתלב בתוך המערך הקבוע.
יואל חסון:
איך ישתנו תנאי השכר?
<איילת קדוש:
תנאי השכר – לגבי זה, אני מציעה - - -
סתיו שפיר:
אבל הם לא עוברים הכשרה, כשעוברים דיפלומטים.
אלי אלאלוף:
מישהו יכול להגיד לנו מה קורה עם השכר?
<איילת קדוש:
חלק מהנושאים שאנחנו מזכירים - - -
סתיו שפיר:
רגע.
סתיו שפיר:
אני מנסה להבין את טיב ההסדרה.
סתיו שפיר:
קחי, למשל, את הנציגות שלנו לאו"ם.
סתיו שפיר:
ישראל מחזיקה שישה דיפלומטים באו"ם אל מול 600 דיפלומטים שמחזיקות מדינות ערב.
סתיו שפיר:
זה המספר.
סתיו שפיר:
הוספתם לזה 15 עובדי עמ"י, אם אני לא טועה?
סתיו שפיר:
לפי מה?
סתיו שפיר:
איך אתם מחליטים כמה אנשים הולכים להיות בתומכי הלחימה האלה, כפי שאתם מגדירים אותם, - -
אלי אלאלוף:
אין סיכוי שנגיע לרמה של - - -
סתיו שפיר:
- - כשהם אינם בעלי הכשרה דיפלומטית?
סתיו שפיר:
הם אנשים מעולים, אבל הם לא מקבלים את ההכשרה הנוספת - - -
איילת נחמיאס ורבין:
רק להבין.
איילת נחמיאס ורבין:
להבין לפי מה - - -
אלי אלאלוף:
אני מבקש.
סתיו שפיר:
מי מקבל את ההחלטות?
סתיו שפיר:
ואיך זה מוסדר?
אלי אלאלוף:
תאפשרי לי.
אלי אלאלוף:
זה דיון של תעסוקה, ולא דיון של נציגות זו או אחרת.
סתיו שפיר:
מה זאת אומרת?
סתיו שפיר:
זה עניין התעסוקה.