GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דבי ספיר אליעזר: מצד אחד יש את ארגוני המעסיקים שגובים שלא רוצים את הפטור לעשרה עובדים, שהפך להיות לחמישה עובדים.
<דבי ספיר אליעזר: מהצד השני יש את ארגוני המעסיקים כמו לשכות המסחר, שלא גובים דמי טיפול ורוצים את הפטור שהתשלום יהיה רק על בסיס וולונטרי.
<דבי ספיר אליעזר: כל מי שמדבר כאן על העסקים הקטנים, אני מבינה כי אני מכירה את הארגונים, אבל אני לא בטוחה שחברי הכנסת ברמת מבינים מי מדבר בשם העסקים הקטנים ואיזה.
אלי אלאלוף: קבלתי הודעה.
אלי אלאלוף: אני מבקש ממך להסביר את ההודעה בלבד.
אלי אלאלוף: אל תכנסי לדיון.
<דבי ספיר אליעזר: זה קשור להודעה, לכן תתן לי בבקשה להשלים את הדברים.
אלי אלאלוף: זה לא קשור להודעה.
אלי אלאלוף: תמסרי את ההודעה בבקשה.
<דבי ספיר אליעזר: לגבי הפטור, הארגונים הגובים בקשו פטור של עד שלושה עובדים.
<דבי ספיר אליעזר: אמרו, עם זה אנחנו יכולים לחיות.
<דבי ספיר אליעזר: כשהתקנות הוגשו לכנסת היה כתוב בהם פטור לעשרה עובדים.
<דבי ספיר אליעזר: השר דיבר וסיכם על חמישה עובדים.
<דבי ספיר אליעזר: הם אמרו שהם צריכים גם את בני המשפחה בפנים.
<דבי ספיר אליעזר: השר אמר שאנחנו חושבים שזה לא נכון כי יש עסקים משפחתיים, אין לגבות מהעסקים האלה.
<דבי ספיר אליעזר: אבל הארגונים באו וצעקו שיהיו ארגונים שימותו בגלל זה, אז בואו נוסיף שניים מהמשפחה מתוך חמישה העובדים האלה.
<דבי ספיר אליעזר: עכשיו באים כולם ואומרים שממיתים את הארגונים, שפועלים בניגוד לארגונים וזה מוות לארגונים.
<דבי ספיר אליעזר: בנסיבות האלה, שר העבודה ביקש למשוך את התקנות ולשקול בכלל את עניין דמי הטיפול.
<דבי ספיר אליעזר: (נשמעות מחיאות כפים)
מיכל בירן: היו גם דברים חיוביים וצריך לשמור לא לשפוך את התינוק עם המים.
רועי פולקמן: זה קצת מבזה את הכנסת.
איציק שמולי: אני בעד התקנות וזה ביזיון מה שקורה פה.
אלי אלאלוף: אני חוזר לתקנון של הכנסת, דבר ראשון, אסור למחוא כפים.
אלי אלאלוף: יש פה סדר ותכבדו את המקום שמארח אתכם.
אלי אלאלוף: דבר שני, קבלנו את הודעת השר, שבעיני היא בהחלט לא במקום ולא בזמן.
אלי אלאלוף: הוא יכול היה לעשות את זה בסוף הדיון, כשתסתיים הישיבה.
אלי אלאלוף: אנחנו ממשיכים בדיון.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שהשר עשה מאמץ אבל זה לא דרך לבוא ולמשוך את זה.
אלי אלאלוף: הוא כבר עשה את זה ב-23:00 בלילה בקשר למגזר מסוים.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה שהשר יחשוב שהוועדה היא יו-יו של מישהו.
אלי אלאלוף: כל מי שרוצה להתבטא, יתבטא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאנחנו יושבים פה, להתקין תקנות אחרי עשר שנים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי כל השנים האלה שצריך משא ומתן לדבר עם כולם ולדאוג להגיע לפתרון, אחרי שהגישו אותם לוועדה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: איך שהם הוגשו היום יש בהם פגיעה בעסקים הקטנים ויש בהם פגיעה קשה בעובדים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לדאוג אם חמישה עובדים או עשרה עובדים, אולי צריך להתחיל במשא ומתן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בתיקונים האלה יש פגיעה בעסקים הקטנים ואני רוצה לדבר על שני סוגי עסקים שיכולים להיפגע.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את המוסכים, כל מוסך שיש לו שניים או שלושה עובדים בסך הכול הם לא יהיו מאוגדים ואז אנחנו כאילו מבטלים את האיגוד של המוסכים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בזה בעיה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם את קבלני השיפוצים שלכל אחד יש כמה עובדים וזה קצת יהיה בעייתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כשהיום באים ומבקשים למשוך את התקנות זה מראה על חוסר רצינות וגם שלא דואגים למשק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני גם מוחה על זה.
מיכל בירן: אפשר לא להסכים אתם אבל להגיד שזה חוסר רצינות לדעתי זה קצת מבזה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עומד על זה שאחרי עשר שנים זה לא רציני וזה לא מתאים למשרד ממשלתי.
איציק שמולי: ראשית לגבי הודעת השר, אני מאוד מכבד את השר ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה, צר לי שהדברים נעשים כך.
איציק שמולי: זה לירוק בפרצופה של הוועדה שמתייחסת לדיון הזה ברצינות הראויה ובראשה היושב ראש והיועצת המשפטית.
איציק שמולי: לעשות את המהלך הזה תוך כדי דיון זה לא רציני.
איציק שמולי: זה לא שאני מתנגד כי אני חושב שהתקנות לא טובות.
איציק שמולי: אבל איך שזה נעשה, אנחנו לא בובת יו-יו של אף אחד.
איציק שמולי: אני רוצה שיבינו את זה.
איציק שמולי: זה לא יכול להיות שמתייחסים בכזה חוסר רצינות לוועדה בכנסת.
איציק שמולי: לעצם העניין, אני מקבל את הדברים שאמר רועי כהן.
איציק שמולי: אני בעד גישת הפשרה ובעד גישת חוכמת השולחן, שבסוף תימצא הנוסחה.
איציק שמולי: אם צריכות להיות תקנות שתהיינה תקנות אבל לייצר פה מקסימום הסכמה.
איציק שמולי: אם אין מקסימום הסכמה, בטח לא להביא את זה על הראש של הארגונים.
איציק שמולי: אדוני חבר הכנסת לשעבר אוריאל לין, אני מאוד מכבד אותך, העלית טיעון מאוד מעניין אבל אני חושב שלא ההסתדרות היא זו שצריכה לעמוד לנגד עיניך כאיום המרכזי.
איציק שמולי: הרי ברור שברוב הפעמים ויעידו על זה האנשים שאני רואה סביב השולחן שפוקדים את הכנסת כל השולחן, אתם באים לכאן בדרך-כלל כדי להתגונן פני גזירות שמגיעות מצד הממסד.
איציק שמולי: אני לא אומר על ממשלה כזו או אחרת כי זה טבע הגדולים.
איציק שמולי: רועי נתן גם דוגמאות לכך שהיו מקרים בהם ארגונים הצליחו למנוע בגופם שינויים שהיו פוגעים בעסקים הקטנים.
איציק שמולי: לכן אני חושב שכל עוד לא ניתן מענה לתהייה שאני אמרתי בהתחלה, אני מאוד אתקשה לתמוך בתקנות, בטח בנוסחן הנוכחי.
איציק שמולי: לגבי היועצת המשפטית של הוועדה, אני מציע לאף אחד לא לפקפק במקצועיותה ויושרה כי נאמרו פה כל מיני אמירות שהן לא לעניין, בעיני היא אחד ממוקדי הכוח והעוצמה של הוועדה הזאת.
איציק שמולי: לגבי הטענה שהעלתה היועצת המשפטית, אותי פחות מטריד העניין של האיום בפני הסטגנציה שעליו דברת מפני שכפי שאני יודע ותקני אותי אם אני טועה, במרבית הארגונים האלה יש בחירות.
איציק שמולי: זאת אומרת שאם יש איגוד שכמו שנאמר כאן לא עושה כלום שבע שנים ולא מביא שום דבר, אני חושב שחברי הארגון יוכלו להחליף אותו.
מיכל בירן: אבל אתה מתעלם מתלונות אמיתיות שהיו של עסקים.
איציק שמולי: זה מתחבר לדבר השני שאני רוצה לומר.
איציק שמולי: ניהלתי ארגון של 350,000 איש.
איציק שמולי: דבר ראשון שעשיתי זה כיושב-ראש נבחר זה לחתוך את הראש לתופעה הזאת של ה-free riders"".
איציק שמולי: לא יכול להיות שיש ארגון יציג, שנלחם עבור הכלל אבל רק 10% משלמים.
איציק שמולי: לכן אני חושב שכפי שזה נכון לומר שלא יכול להיות שיהיו ארגונים שיגבו כסף על שום דבר, בדיוק בצד השני של המשוואה לא יכול להיות מצב בו יהיו ארגונים שיעבדו יומם ולילה, כמו המוסכים, קבלני השיפוצים ובעלי המלאכה, שיעבדו כדי לשפר את מצב העסקים ובסופו של דבר הכנסת תגזור עליהם כליאה.
<נעים יוסף: אין בכלל תחרות בין אחד לאחד, אם אתה יכול היום לבחור במישהו, אין תחרות בכלל.
אלי אלאלוף: סליחה, לא קבלת רשות דיבור.
אלי אלאלוף: אנחנו לא יודעים מי אתה בכלל אז מה זו ההתפרצות הזאת?
<נעים יוסף: אני כבר שלוש פעמים מגיע ונרשם ואף פעם לא מדבר.
אלי אלאלוף: אז תהיה פעם רביעית.
<נעים יוסף: גם לא אדבר ואלך?
<נעים יוסף: אז אני כבר אלך מראש.
<נעים יוסף: אני 40 שנה במקצוע - - -
אלי אלאלוף: אני לא עושה אפליה כי אני לא יודע אפילו מי אתה.
אלי אלאלוף: אם אתה רשום, אתה תדבר.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת שאשא-ביטון בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כבוד היושב-ראש.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותך להתייחס לנושא התקנות.
יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה שמרחפת באוויר והיא למי אנחנו דואגים בתקנות?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאף אחד לא ישים את האצבע למי באמת אנחנו דואגים, אבל ברור לנו לחלוטין שאנחנו לא באמת דואגים לעסקים הקטנים.
יפעת שאשא ביטון: ברור לנו לחלוטין שאנחנו לא באמת דואגים ללשכות האזוריות בפריפריה, שאנחנו חייבים לחזק אותן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים כל הזמן לדבר על הצורך בחיזוק הפריפריה ובחיזוק הדרום ובסוף אנחנו מעקרים אותם כשאנחנו באים לעשות את הדברים בפועל בשטח.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני חושבת שלא משנה באיזו קונסטלציה, בין אם התקנות ימשכו או לא ימשכו, אנחנו חייבים לוודא פעם אחת שאין מצב שמחייבים עסקים בפריפריה לשלם לאנשי המרכז כי היום יש מי שקובע שמשלמים לאנשי המרכז, אני לא יודעת איך קורה שלצורך העניין אם אני מייצגת את הגליל והצפון אז האזרחים השכנים שלי צריכים לשלם למגדלי היוקרה בתל-אביב, אני לא יודעת איך הפרות הרזות צריכות לשלם לפרות השמנות.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני זה לפתור את הנשוא של דמי טיפול רטרואקטיבית.
יפעת שאשא ביטון: שמעתי על הכול, אבל לשלם רטרואקטיבית שבע שנים, מישהו צריך להסביר את ההיגיון של זה כי אני מאוד מתקשה להבין את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני שמה את הזרקורים על נקודות ואנחנו צריכים לוודא שהנקודות האלה קורות.
יפעת שאשא ביטון: אחד זה ביטול של דמי טיפול שבע שנים אחורה.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני זה לקבוע למי משלמים, אני רוצה שיהיה אפשר לשלם ללשכת המסחר בצפון והעסקים יבחרו אם הם משלמים להם או מלשמים למישהו אחר שלא אנחנו נגיד מי זה שצריך לקבל את הכסף, כי בוא נודה על האמת, זה מדיף ריח רע.
יפעת שאשא ביטון: דבר שלישי, שלא יהיה תשלום כפול.
יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה שמשלמים גם מס חבר וגם דמי טיפול וגם את זה לדעתי יתקשו להסביר.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שלפחות שתי ההערות שלך לא כלולות בתקנות.
יפעת שאשא ביטון: אבל אלה דברים שצריכים להתייחס אליהם.
יפעת שאשא ביטון: אם השר אומר שהוא מושך את התקנות ואנחנו באמת רוצים לעשות שינוי, אז בואו נעשה שינוי אמיתי.
אלי אלאלוף: אולי שישאיר את התקנות אצלו ולא נטפל בהם יותר.
אלי אלאלוף: שישמור אותם, יש לו מספיק מגירות.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו אנחנו נוביל את השינויים כמו שאנחנו חושבים שהם צריכים להיות.
<נעה בן שבת: אני אסביר לגבי התשלום הכפול.
<נעה בן שבת: היום הכלל בתקנות הקיימות זה שמעסיק שחבר בארגון מעסיקים אחר פטור מדמי טיפול למעט בענפי התעשייה, שם הוא משלם תשלום כפול לפי התקנות הקיימות היום והכפילות הזו היא זו שנדונה בבג"ץ.
<נעה בן שבת: מה שהוצע בתקנות הוא לאפשר גבייה של דמי טיפול אבל דמי טיפול מופחתים.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש חברי חברי הכנסת.
נורית קורן: לדעתי זה הדיון השלישי בנושא ועדין נשארו השאלות המהותיות.
נורית קורן: כעצמאית לשעבר אני חושבת שמאוד חשוב שיהיה ארגון יציג שיטפל בסקטור מסוים וחשוב להוריד את זה לשלושה עובדים.
נורית קורן: חמישה עובדים זה קצת בורח מהעסקים הקטנים יותר.
נורית קורן: צריך להכניס את שלושה עובדים בעסק ולקחת דמי טיפול מאוד נמוכים כדי שלא נקשה על העסקים.
נורית קורן: חשוב שתהיה התארגנות כדי שהעסקים יוכלו לעמוד מול האיגודים הגדולים, מול ההסתדרות ומול התעשיינים.
נורית קורן: זו נקודת המוצא שלנו.
נורית קורן: ככל שכל ארגון יהיה בארגון שלו ואחר-כך יהיו עוד ארגונים שנותנים בהתנדבות, שמי שירצה ללכת ישלם רק שליש לארגון עצמו.
נורית קורן: אני יודעת שזו בעיה - - -
<קריאה: זו תהיה פגיעה גם בפריפריה וגם בעסקים הקטנים.
נורית קורן: צריך לאזן בין הארגונים הוולונטריים לבין הארגונים היציגים של כל עסק.
נורית קורן: צריך למצוא את נקודת המוצא שיהיה טוב לכולם והכי חשוב זה לבעלי העסקים הקטנים.
נורית קורן: זאת נקודת המוצא, משם צריך לצאת.
נורית קורן: יכול להיות שבאמת אנחנו צריכים להוביל את זה לא בתקנות אלא בהצעת חוק ונעשה את זה כוועדה.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת טלי פלוסקוב בבקשה.
טלי פלוסקוב: קודם כל אדוני היושב-ראש אני רוצה לחזק את עמדתך בדיון הענייני הזה ולא הדיון בהצעת השר, שאנחנו צריכים לקבל את זה.
טלי פלוסקוב: לא קורה הרבה בכנסת וזה שווה הערכה.
טלי פלוסקוב: דבר שני, ניהלתי עיר בפריפריה ראיתי איך הגדולים משפיעים על הקטנים איך הם קבלו החלטות במקומנו ולא בהכרח לטובתנו.
טלי פלוסקוב: זה מה שצריך להוביל אותנו בדיון הזה.
טלי פלוסקוב: הסיסמאות של לחזק את הצפון והדרום לא צריכות להיות רק סיסמאות.
טלי פלוסקוב: אני לא יודעת מתי יגישו לנו תקנות אם בכלל ואולי אנחנו, חברי הכנסת צריכים להפוך את התקנות האלה לחוק?
טלי פלוסקוב: צריכים לחשוב גם על זה.
טלי פלוסקוב: למה זה צריך להיות בידיי של מישהו אחר?
טלי פלוסקוב: זה חייב לצאת מבית המחוקקים כי זה שייך לכל המדינה.
אלי אלאלוף: לוועדה הזאת יש פרוטקציה לאשדוד.
איציק שמולי: תגיד שזה בהומור, זה נכתב בפרוטוקול.
טלי פלוסקוב: יש פה חברים שיודעים שביקרתי בכמה מקומות כדי ללמוד את הנושא לעומק לפני הדיון הזה.
טלי פלוסקוב: אני מאוד רוצה לחזק את רועי כהן, מעלים פה סוגיות מאוד נכונות ואסור לנו לטעות כי אנחנו כל הזמן מדברים על איך אנחנו מחזקים את העסקים הקטנים והבינוניים וזה יכול מאוד להשפיע על מעמדם במדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: זאת הפניה שלי, לא לפגוע בפריפריה, לא לפגוע בחלשים, שהחזקים ילמדו סוף סוף לעזור לחלשים ולא להתקיים על חשבונם.
עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, איחרתי לדיון החשוב הזה, התחלנו בדיון והיו עמדות נכונות.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים את העמדה העקרונית הנכונה החיובית שצריך להתייחס אליה.
עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב למשרד לא אכפת, כאילו אנחנו חותמת גומי שצריכים לחתום וזה הכול.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא אכנס לפרטים אבל בצורה הזו שהתקנות מובאות, זה לא מקובל עלינו.
עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק עיוות אלא גם אי צדק, אי היגיון, חיסול של העסקים הקטנים.
עבדאללה אבו מערוף: למרות שאני בעד שהכול יהיה כמו שצריך מבחינת הממשלה, אבל לחסל את העסקים הקטנים, במיוחד אנחנו יודעים שיש הרבה מחדלים במצב הקיים, מ-6,000 כמה משלמים עכשיו?
עבדאללה אבו מערוף: אולי 500.
עבדאללה אבו מערוף: אולי פחות.
עבדאללה אבו מערוף: לכן בצורה הזאת של התקנות אסור שנקבל אותם ולפני זה הייתה הצעה להידברות לראות מה אפשר לתקן.
עבדאללה אבו מערוף: לגבי מספר הפועלים, אפילו עשרה פועלים צריכים להיות.
עבדאללה אבו מערוף: אם רוצים חמישה, אפשר להתפשר על שבעה.
עבדאללה אבו מערוף: הייתה הידברות בנושא, אבל לא שלושה, עם כל הכבוד.
עבדאללה אבו מערוף: לדעתי גם צריך להחזיר את הכדור, לשבת, להתדיין, להגיע להסכמות ואחר-כך להחליט.
מיכל בירן: הערה קטנה, החברים שמכירים אותי יודעים שאני חושבת שארגוני מעסיקים מאוד חשובים.
מיכל בירן: אבל אני רוצה להציג גם את הצד השני.
מיכל בירן: הגענו לדיון הזה כי היו תלונות.
מיכל בירן: כי היו ארגוני מעסיקים שלא עשו את מה שהם צריכים לעשות.
מיכל בירן: אמרתי את זה גם בפורומים אחרים, אם הייתם מטפלים בזה פנימית לא היינו מגיעים למקום הזה.
מיכל בירן: חברת הכנסת שאשא ביטון גם העלתה כמה דברים שלדעתי רובנו מסכימים עליהם, למשל על שבע שנים הרוב מסכימים ואפשר להגיע להסכמות.
מיכל בירן: אני כן מבקשת לא לשפוך את התינוק עם המים.
מיכל בירן: צריך לתקן את העניין עם הקיבוצים והמושבים שזה מגוחך, הם מאורגנים, מייצגים את עצמם, הם לא צריכים לשלם לעוד ארגון תוספת תשלום.
מיכל בירן: אני גם חושבת - - -
<קריאה: לא משלמים.
מיכל בירן: כרגע זה מה שאנחנו מבינים.
מיכל בירן: על העקרונות, שכל אחד ישלם לארגון אחד, שהארגונים יתקיימו.
מיכל בירן: אנחנו חושבים שהעסקים הקטנים גם צריכים להיות מיוצגים.
מיכל בירן: בעניין של מספר העובדים, צריך להיות יותר נמוך.
מיכל בירן: לי זה נשמע שאפשר להגיע להסכמות.
מיכל בירן: העניין של למה הוא משך, או למה הוא משך אחרי שהגענו, זה לא רלוונטי.
מיכל בירן: התקנות האלה כן צריכות לעבור וזו הזדמנות לתקן את הדברים שהיו לא בסדר, אבל תוך כדי זה שאנחנו מגנים על זכותם של הארגונים להתקיים ולהמשיך לעשות את עבודתם נאמנה.
אלי אלאלוף: יוסף נעים בבקשה.
<נעים יוסף: שמי יוסף נעים, 40 שנה צמיגן, פאנצ'ר מאכר בלשון העם.
<נעים יוסף: חלק גדול נוסעים בזכות החוקים והתקנון שהקמנו ביחד למען הבטיחות ויגיע אליך בקרוב מכתב לגבי שינויים בבטיחות, לא בנושא הזה.
<נעים יוסף: אני 40 שנה בענף, 30 שנה באיגוד המוסכים, מתוכם חבר הנהלה וחבר מועצה.
<נעים יוסף: פרשתי כי לא קיבלתי שקיפות לכסף.
<נעים יוסף: דרשתי, שלחתי מכתבים, הכול אפשר לקבל, אבל לא שקיפות.
<נעים יוסף: אני לא יודע איך זה היום, אנחנו כבר עשר שנים לא שם.
<רונן לוי: זה לא נכון, תגיד דברים אמיתיים ואל תשקר בוועדה.
<נעים יוסף: יש לי מכתבים.
<רונן לוי: גם לנו יש מכתבים שלך ומיילים ממך.
<רונן לוי: ההשמצות שלך נמאסו אל תשקר בוועדה.
<רונן לוי: הכול בגלל העניינים הפוליטיים שלך והוויכוחים הפנימיים שלך.
<רונן לוי: תנהל ויכוחים פנימיים בפנים ואל תשקר לפני כולם.
<רונן לוי: זה לא נכון כי באי-מייל שלך יש את כל הדוחות הכספיים וגם את כל השכר וכל מה שביקשת.
<רונן לוי: שיגיד את האמת, הוא חבר מרכז ליכוד מפעיל לחץ, מאיים על כולם, משתמש בשקרים ומשמיץ אותי ואת כל החברים על כל דבר.
אלי אלאלוף: אתה תקבל את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: תן לו לבטא את עצמו ותקבל את זכות התגובה בהמשך.
<רונן לוי: מספיק עם ההשמצות, שיגיד אמת.
<רונן לוי: זרקו אותו משלכת המסחר לא מזמן, שיספר את זה.
אלי אלאלוף: אם תמשיך אני אאלץ להוציא אותך.
אלי אלאלוף: אני מבקש לתת לו לדבר.
<נעים יוסף: במשך כל השנים הללו לא זכור לי, שאיגוד המוסכים, שהייתי חבר בו - - -
אלי אלאלוף: אתה לא תוקף את האיגוד.
<נעים יוסף: אני רוצה להסביר.
<נעים יוסף: נכון להיום יש 6000 מוסכים שמתוכם אני לא יודע אם 10% משלמים כי אנחנו נמצאים במצב שאין תחרות.
<נעים יוסף: אם היום אני רוצה לקחת את המוסכים וללכת לארגון המעסיקים או לכל מקום אחר - - -
<רונן לוי: עשית את זה.
<רונן לוי: נכשלת.
<רונן לוי: למה אתה לא מספר שעשית את זה פעמים.
אלי אלאלוף: אני מבקש ממך לצאת להירגע לשתי דקות.
אלי אלאלוף: אני לא אוהב לעשות את זה אבל אין ברירה.
<נעים יוסף: כשאני אומר שלא מקבלים שום דבר הכוונה לעשות להם קורסים והשתלמויות שהם לא מכוח החוק.
<נעים יוסף: לא מה שמשרד התחבורה מחייב לעשות.
<נעים יוסף: הכוונה להביא מומחים ואנשים שיעשו.
<נעים יוסף: עזבתי את איגוד המוסכים, עזבתי את לשכות המסחר, הקמתי גוף שמונה היום עשרות צמיגיות.
<נעים יוסף: אני מגיע להסתדרות, רוצה לעשות הסכם קיבוצי בשביל לאסוף עוד מוסכים כתחרות, הוא אומר שהוא מצטער ולא יכול לקבל אותי.
<נעים יוסף: מה יוצא?
<נעים יוסף: שעכשיו צרפתי עשרות אנשים לארגון שלנו, כרגע זה רק צמיגיות ויתרחב למוסכים, פחחים ולכל הענף.
<נעים יוסף: אני בא להסתדרות ואף אחד לא רוצה אותי.
<נעים יוסף: יוצא מצב שאם אני רוצה לעשות חברות ב-500 שקל, במחיר התחשיב, בלי להרוויח, בלי נסיעות לחו"ל ובלי כל הדברים האלה.
<נעים יוסף: רוצה לעשות תחשיב, אני לא יכול ללכת לאף מקום, אף אחד לא מקבל אותי.
<נעים יוסף: אני בעד ארגונים, אבל ארגונים שקופים, ארגונים כעמותה, שיעבירו את הדוחות לרשם העמותות.
<נעים יוסף: הלכתי לרשם העמותות והוא אומר לי אני לא יכול לפדות אגודה עותומנית.
<נעים יוסף: לסיום, אני לא יודע איך הגעתם לתשלום של 216 שקל, צריך להיות מצב פשוט, כל ארגון יוכל לקבל את מי שהוא רוצה בתנאי שהוא מקבל אותו ופועל למענו.
<נעים יוסף: אני כצמיגן רוצה ללכת ללשכות המסחר בחיפה או בתל-אביב, שיגיד לי בברכה ושלא יגיד לי מאיגוד המוסכים שמתקשרים ושולחים להם תביעה משפטית למי שלא משלם.
אלי אלאלוף: זה לא המקום להתחשבן.
אלי אלאלוף: יש פה תקנות, תתייחסו לתקנות, לעקרונות שלהם.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה שירד לפסים כאלה.
אלי אלאלוף: עכשיו אתה יכול להגיב.
<רונן לוי: שמי רונן לוי, יושב-ראש איגוד המוסכים.
<רונן לוי: נבחרתי כבר שלוש פעמים בשנים האחרונות.
<קריאה: מג"ד במילואים.
<רונן לוי: באיגוד המוסכים יש 40 חברי מועצה, יש בחירות כל שלוש שנים, בעובדה אני נמצא פה הרבה ונלחם על הזכויות שלהם.
<רונן לוי: אני אתן דוגמה אחת, לפני חודש היה דיון על הניסיון של חברות הביטוח להשפיע על שמאי הרכב ושאנחנו לא נוכל לתת הוראות או להתווכח עם שמאים על תיקונים.
<רונן לוי: היו ארבעה עורכי דין של חברות ביטוח, היו ארבעה לוביסטים של איגוד חברות הביטוח.
<רונן לוי: הנוסח שהם כתבו ושהגיע לכאן לפי נהלים שאתם מכירים ואנחנו פה, כמו שאמר חבר הכנסת שמולי, כל הזמן במגננה.
<רונן לוי: אנחנו מנסים להיאבק, נכון להיום בתיקוני פחחות.
<רונן לוי: רק 200 מוסכים שהם שותפים של חברות הביטוח מתוך 5,000, מתקנים.
<רונן לוי: כולנו ריקים מעבודה.
<רונן לוי: אנחנו מנסים להילחם, לפתוח את התחרות ולהכניס עבודה למוסכים.
<רונן לוי: אנחנו בעד המוסכים.
<רונן לוי: כל האמירות של מתחרה פוליטי בתוך איגוד זה עניין פוליטי שלו, הן לא נכונות.
<רונן לוי: אנחנו פתחנו והחזרנו את החינוך הטכנולוגי, אני עשיתי את זה בעשר השנים האחרונות.
<רונן לוי: פתחנו הנדסת רכב, אני עשיתי את זה ולא הוא.
<רונן לוי: פתחתי הנדסאי רכב, בדם שלי, בשעות עבודה רבות, הקמתי את החינוך הטכנולוגי.
<רונן לוי: יש היום 50 בתי ספר שמלמדים את זה בזכות המאבקים שלי והליכה שלי ממקום למקום.
<רונן לוי: בעשר השנים האחרונות הקמנו מכללות והחזרנו את החינוך הטכנולוגי.
<רונן לוי: אנחנו נותנים תקווה לילדים, אנחנו מחברים את התעשייה כמו ביריד המגמות שהיה אחרון ומשרד החינוך השקיע 6 מיליון שקל להביא ילדים מכיתות ט' זה רעיון שלי ושל העובדים שלי, יחד עם מיכל כהן.
<רונן לוי: אנחנו עושים את זה כל יום.
<רונן לוי: אם לא היה לי כסף ללוביסטית אחת ועורכת-דין אחת, העסקים שלנו לא היו יכולים לחיות, זה יחסית לגדודים של לוביסטים של חברות ביטוח או יבואני הרכב שנמצאים פה.
<רונן לוי: בחוק הרישוי ישבנו פה ארבע שנים בכנסת, אני והמנכ"ל שלי, כדי לנהל את היכולת - - -
אלי אלאלוף: מה ההתייחסות שלך לתקנון.
אלי אלאלוף: כל מה שאמרת אני תומך.
אלי אלאלוף: תתייחס לתקנות.
<רונן לוי: אני רוצה שתבינו כי אתם מנהלים פה משפט ואם מישהו אומר לא שקופים, הוא לא יודע על מה הוא מדבר.
<רונן לוי: יש פה הרבה דמגוגיה ולא מכירים את הארגון.
אלי אלאלוף: מה ההתייחסות שלך?
<רונן לוי: אנחנו נגד התקנות.
<רונן לוי: אני לא חושב שצריך להגביל אותנו עם מספר עובדים.
<רונן לוי: רוב העסקים שלנו, 350 מוסכים של דו גלגלי, בין עובד לשני עובדים.
<רונן לוי: זה התחביב שלהם וזה המקצוע שלהם, אז הם לא צריכים ייצוג בדו גלגלי?
<רונן לוי: אחדנו את המקצוע של דו גלגלי והאנשים האלה מאוגדים אצלי.
<רונן לוי: יש 600 צמיגיות באיגוד שאנחנו מטפלים בהם.
<רונן לוי: עכשיו אנחנו עושים את חוברת הצמיג החדשה, הם לא צריכים ייצוג?
<רונן לוי: ברוב הצמיגיות יש שני עובדים.
<רונן לוי: רוב העסקים שלנו הם עסקים קטנים של שני עובדים ושלושה עובדים.
<רונן לוי: לא הבנתי מה עניין בני המשפחה, גם אני בעל מוסך ובן משפחה.
<נעים יוסף: - - - 600 צמיגיות.
<רונן לוי: יש לנו ועד צמיגיות ויש יושב-ראש צמיגיות שנמצע עכשיו בגרמניה.
אלי אלאלוף: ברשותך, אל תתייחס להערות ביניים.
<רונן לוי: אי-אפשר לנהל דמגוגיה ולהביא תקנות שלא לשמם.
<רונן לוי: אם יש ריב בין ארגון לשכות המסחר מה זה קשור אלי?
<רונן לוי: אני מרגיש כאילו נקלעתי לתאונה, בגלל שרבים פה שני ארגונים והארגון שלי נקלע לתאונה, משקרים לו, משמיצים אותו, לא רוצים שיגבה כסף ויתקיים.
אלי אלאלוף: אבל מה זה קשור לדיון?
<רונן לוי: אם אני וההסתדרות רוצים לעשות הסכם קיבוצי כל שלוש שנים או כל עשר שנים, מה זה משנה?
<רונן לוי: עד היום, ההסכם ביני לבין ההסתדרות, הפנסיה שאנחנו נותנים, 20 שנה יותר טובה מההסכם האחרון.
<רונן לוי: עשינו את זה ב-93.
<רונן לוי: מי יודע את הפרטים האמיתיים?
<רונן לוי: אנחנו ב-20 שנה נותנים יותר טובה.
<רונן לוי: לא צריכה להיות פה דמגוגיה.
<רונן לוי: אם צריך לתקן משהו, אני מסכים, נשב, נדון בזה.
<רונן לוי: סכסוכים בין ארגונים לא צריכים להתנהל כאן.
אלי אלאלוף: מכל הנאום שלך ואני מתנצל שפגעו בך, זה לא מכובד ולא מתאים ולא המקום.
אלי אלאלוף: אבל אנחנו מוגבלים בנושאי נימוסים במדינה הזאת וכנראה רק חלק מהעם רוצה להיות מנומס ומכבד.
אלי אלאלוף: אז קודם כל אני מכבד אותך באופן אישי ואת הארגון שלך.
אלי אלאלוף: על בסיס ידע אישי שלי, כולל כל מה שעשיתם עם ארגוני היבואנים של הרכב, בתחום של ההכשרה המקצועית הלוואי והיו עושים עוד ממה שעשיתם.
אלי אלאלוף: כרגע, מהדברים שלך לגבי התקנות, אני מבין מהדברים כאילו פגענו בחלק מהעסקים הקטנים שהם פחות מחמישה עובדים.
<רונן לוי: אני מסכים שצריך למשוך את התקנות ולקיים דיון לשמם.
<נעה בן שבת: מטיבים אתם ופוגעים בארגון.
<רונן לוי: מי אמר שמטיבים אתם?
<נעה בן שבת: מטיבים אתם כי הם חוסכים להם את התשלום.
<רונן לוי: מה חוסכים?
<רונן לוי: שיפגעו בהם?
<רונן לוי: שלא יתנו להם עבודה?
<רונן לוי: שלא יוכלו לעשות פחחות?
<נעה בן שבת: מטיבים אתם במובן הזה שהם פותרים אותם - - -
<רונן לוי: 500 שקל?
<רונן לוי: משפט אחרון, אני רוצה להבין, אם רוצים לתת פטור לעסקים, שיתנו אותו ישירות לנו.
<רונן לוי: אני מנסה להוריד ארנונה בירושלים, אף אחד לא נתן לי פטור.
<רונן לוי: לא נתנו לי חמש שנים ולא שלוש שנים.
<רונן לוי: מדינה שהולכת וגדלה בתקנים שלה.
<רונן לוי: זה קשור כי מי שצריך לתת את הפטורים זה מי שהמדינה שלו - - -
<קריאה: מה הארגונים?
<רונן לוי: - - - אחרי חמש שנים לעזור לעסקים קטנים.
<רונן לוי: לא אנחנו, אנחנו צריכים להיות אלה שמסכמים את הפטורים שהמדינה תיתן, שתכה ותעזוב.
<רונן לוי: לא אנחנו.
<רונן לוי: ככה צריך לעשות.
<דרור אטרי: שמי דרור אטרי, נשיא לשכת המסחר ירושלים.
<דרור אטרי: סוף סוף הגעתי לבית הנבחרים, עד לרגע של הנאום של הכנס הפוליטי, אני חייב לומר לך אדוני יישר כוח.
<דרור אטרי: סוף סוף אני מגיע לבית מחוקקים שדן דיון מעמיק בנושא מעמיק ולא בורח לפוליטיקה קטנה.
<דרור אטרי: אני מבקש להגיד בקצרה את עמדת לשכת המסחר באופן הברור ביותר והחד משמעי.
<דרור אטרי: קודם כל לדעתי שר הרווחה התבלבל ולא הבין את מקומו המהותי כשר רווחה ושר עבודה שאמור לדאוג גם לשכבות החלשות במשק הישראלי ואם הוא לא יודע, זה העסקים הקטנים.
<דרור אטרי: שמחתי לראות שיש הרבה ארגונים של עסקים קטנים.
<דרור אטרי: אני אספר לך שני דברים.
<דרור אטרי: אחד, אני אשמח מאוד שכולנו נתאגד לאמירה מאוד פשוטה.
<דרור אטרי: אם אנחנו באמת בעד האנשים בפריפריה ואם אנחנו באמת בעד העסקים הקטנים, אז בואו נתקן תקנות הוגנות שכולם יוכלו לחיות אתם ולא רק הגדולים ולא רק במדינת ישראל.
<דרור אטרי: לשכת המסחר ירושלים החליטה לאמץ ולאחד כוחות יחד עם לשכת מסחר באר שבע וחיפה באחידות, להבדיל מחברינו הטובים בתל-אביב ולומר בצורה מאוד ברורה לוועדה: אנחנו חושבים שעסקים קטנים, עד 20 עובדים, לא צריכים לפגוע בזכות הבחירה וחופש ההתאגדות שלהם.
<דרור אטרי: דבר שני, אנחנו חושבים שלא יעלה על הדעת שעסק קטן יצטרך לקבל איומים שוטפים על 200 שנה אחורה, התקנון בחלקו מדבר על שבע שנים ולדעתי זה מבורך וראוי ונכון.
<דרור אטרי: צריך להכניס מבנה מסגרת ברור לפעילות מסודרת ולא לפרוץ את זה להגיד כמה אנחנו אוהבים את העסקים הקטנים.
<דרור אטרי: אם אנחנו באמת אוהבים אותם ודואגים לפריפריה צריך לעשות את שלושת הדברים הבאים.
<דרור אטרי: הראשון, כמו שאמרתי, הנושא של הפטור המלא לעסקים קטנים עד 20 עובדים.
<דרור אטרי: יפה עשה השר, למרות שהוא קצת התבלבל לאחרונה שחזר בו מלהגיש את התקנות, צריך להגיד שלא נתנו לאף אחד את ההזדמנות לעיין באופן מעמיק, להסתכל ולקרוא, גם לחברי הכנסת.
<דרור אטרי: לא לתקן יומיים לפני פסח, תיקונים שכבר היה צריך להגיש לבג"ץ ב-31 למרץ.
<נעה בן שבת: למה אתה מתכוון יומיים לפני פסח?
<נעה בן שבת: הדיון הזה נקבע במועד.
<נעה בן שבת: הנוסח נמצא בפני כל הנוכחים.
<נעה בן שבת: התקנות האלה נדונות כבר זמן רב בוועדה בגלגוליהם השונים.
<נעה בן שבת: הנוסח הזה הגיע לאנשים ביום ראשון לקראת דיון ביום רביעי.
<נעה בן שבת: אני לא מבינה את הטענה הזאת של יומיים לפני פסח.
<נעה בן שבת: יש היום כינוס פגרה של הכנסת.
<נעה בן שבת: כשקובעים דיון בפגרה יש אפשרות לוועדה להתכנס בפגרה.
<נעה בן שבת: אני לא מבינה את הטיעון הזה.
<דבי ספיר אליעזר: אני רק מבקשת לא לדבר בשם השר.
<דבי ספיר אליעזר: השר הגיש את התקנות.
<דרור אטרי: אני מכבד את גברתי יועצת הוועדה, הקשבתי בקשב רב אבל אני חולק עליך.
<דרור אטרי: הייתי בפגישה של הארגונים הכלכליים עם השר.
<דרור אטרי: לצערי זאת הייתה פגישה לפרוטוקול, לא פגישה מהותית אמיתית.
<דרור אטרי: לא שמעו באמת את העסקים הקטנים.
<דרור אטרי: אם באים בסופו של דבר עם תקנות שכבר נוסחו לפני הישיבה ועכשיו גם מגישים אותם על אותו מודל, זה לא בדיוק "שמענו אותם".
אלי אלאלוף: ברגע שאתה פוגע בתפקיד שלי אני חייב להתגונן.
<דרור אטרי: אני מתנצל.
<דרור אטרי: איפה פגעתי?
אלי אלאלוף: אנחנו הבאנו את זה לדיון בלוח הזמנים לפי התקנון שלנו, בפגרה.
אלי אלאלוף: כדי לכבד מצד אחד את השר ומצד שני, את בג"ץ ומצד שלישי אתכם.
אלי אלאלוף: היינו יכולים לדחות את זה לתקופה ארוכה יותר.
אלי אלאלוף: היינו מגיעים כמו כולם בשעה 11:00 לדיון מליאה בכנסת.
אלי אלאלוף: רק שתדעו שעשינו יותר מאשר לפי התקנון, עם רצון להתמודד עם הבעיה.