GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בני ביטון: לא יעזור לאף אחד, אדוני היושב ראש, צריכה להתקבל החלטה ביחד לגבי החלופות שאמר כאן המנכ"ל.
<בני ביטון: אני אגיד את החלופה שהיא קשה מבחינה מדינית.
<בני ביטון: הייתי מעורב בה ודיברתי גם עם שגרירת ירדן וגם עם סגנית שרת החוץ בנושא ירדן.
<בני ביטון: זאת לא בעיה קלה.
<בני ביטון: ראש הממשלה יגיע מסין והתחייב ביום ראשון יחד עם אלי כהן, איך שהם נחתו בסין, הוא התקשר אלי, גם אלי כהן, ואמר שאנחנו נכניס את ראש הממשלה ונערב אותו בקטע הזה, אבל אני לא רואה את זה במיידי.
<בני ביטון: זו החלופה הטובה ביותר, ירדן, והמהירה ביותר שאפשר לבצע אותה מחר בבוקר.
<בני ביטון: החלופה השנייה, איזוטנקים והאניות הקטנות.
<בני ביטון: אדוני מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, זאת חלופה טובה, זאת חלופה מיידית, זאת חלופה שאנחנו צריכים לתת אתה פתרון מיידי.
<בני ביטון: עד שנקים את מפעל האמוניה, ייקח בין שנתיים לשלוש שנים.
<בני ביטון: צריך להסתכל לעובדים בעיניים ולהגיד להם.
<בני ביטון: רבותיי, דימונה נמצאת באחת מהתקופות היפות שלה.
<בני ביטון: אני אומר לכם שבשלוש שנים בניתי שמונה מפעלים חדשים, הוספתי אלף מקומות עבודה.
<בני ביטון: אנחנו בונים 21 אלף יחידות דיור.
<בני ביטון: אין שתו לי, בכו לי, אכלו לי.
<בני ביטון: אנחנו נמצאים בהתפתחות אדירה.
<בני ביטון: לא יכול להיות שאחרי מה שעשינו בשלוש שנים, אנחנו נחזור לאבטלה.
<בני ביטון: היינו ב-16 אחוזים וירדנו בחמישים אחוזים.
<בני ביטון: מאיר התחיל בסיפור הזה של מיתוג העיר ואני ממשיך אחריך אדוני ראש העיר.
<בני ביטון: אנחנו לא מסכנים.
<בני ביטון: אנחנו מצוינים.
<בני ביטון: יש מערכת חינוך מצוינת בעיר הזאת, יש התפתחות אדירה גם בדימונה, גם בירוחם וגם בערד.
<בני ביטון: אני מבקש ממך אדוני היושב ראש, אתה גם חבר הקואליציה, אתה חבר של שר האוצר, אתה מהמפלגה שלו וגם של אלי כהן, ואני חבר הליכוד, ואני אומר שביחד נסיים את הביזיון הזה.
<בני ביטון: אנחנו לא נחזור לאחור.
<בני ביטון: אני מבקש שתושיב את כולם ביחד ויתקבלו החלטות ולומר איך אנחנו משאירים ונותנים לעובדים האלה פרנסה.
<בני ביטון: תודה רבה אדוני היושב ראש.
אלי אלאלוף: ראש עיריית ערד.
<ניסן בן חמו: אני מצטרף לקריאה של חברי וידידי בני ביטון.
<ניסן בן חמו: האזור שלנו כולו באמת נמצא בתנופה ולא יכול להיות שעכשיו מהלכים אימים על העובדים ומשתמשים בהם.
<ניסן בן חמו: אני ישבתי כאן ואני חייב להגיד שהתביישתי.
<ניסן בן חמו: התביישתי לשמוע.
<ניסן בן חמו: זה לא משנה כבר מי אשם, הנהלה, ממשלה, כי בסוף יש את העובדים.
<ניסן בן חמו: אנחנו מדברים כאן על מאות עובדים ועל אלפי עובדים במעגל השני והשלישי ואסור לנו להגיע למצב הזה.
<ניסן בן חמו: אני מבקש מהוועדה הזאת שתהיה החלטה, הצעת החלטה אופרטיבית.
<ניסן בן חמו: שמענו כאן, יש קונצנזוס, כולם מסכימים אבל אין פתרון.
<ניסן בן חמו: צריך לצאת מכאן עם איזושהי הצעת החלטה שאומרת שתהיה בחינה אמיתית של חלופה לטווח הקצר.
<ניסן בן חמו: לגבי הטווח הארוך כולם מסכימים.
<ניסן בן חמו: מישור רותם זה בסדר.
<ניסן בן חמו: הכול בסדר.
<ניסן בן חמו: יבנו את המכרז אבל מה קורה בשנתיים הקרובות?
<ניסן בן חמו: חייבת לצאת מכאן הצעת החלטה שאומרת שיש פתרון לטווח הקצר לעובדים האלה ואחר כך נבוא חשבון עם האשמים.
<ניסן בן חמו: בעוד חמישה ימים נגמרת אספקת האמוניה למפעל והעובדים הולכים הביתה ואני ובני ומיכאל ורובי נצטרך להתמודד אתם ולא אתם.
<ניסן בן חמו: אני קורא כאן לכולם להצטרף לאמירה שמוצאים פתרון לטווח הקצר.
<ניסן בן חמו: שמענו שיש חלופות וצריך לבצע את זה.
מיכל בירן: כולם מצטרפים אבל זה כן משנה מי אשם כי זה מראה משהו על תום לב.
<ניסן בן חמו: אבל לא כאן.
<ניסן בן חמו: לא עכשיו .
מיכל בירן: כולנו הגענו לכאן כדי למצוא פתרונות אבל זה כן משנה מי אשם וההנהלה אשמה.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.
שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, כמו שאתה יודע אני קרובה לעובדי רשות השידור ונלחמת את מלחמתם אבל אני חייבת להגיד שאני חשה צרימה נוראית מזה שהגורל של עובדי רשות השידור, שהם יקרים ללבי, פותח את הכותרות הראשיות של העיתונים, כולם מתעסקים בזה, כל המערכת הפוליטית, ו-1,500 עובדים באמת לא מעניינים אף אחד.
שלי יחימוביץ': אלה עובדים סוג ב' לעומת עובדים סוג א'?
שלי יחימוביץ': לא שהם לא נפגעים חלילה, אבל משהו כאן משובש לחלוטין.
שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים כל הזמן על חלופה מסוכנת, לא חלופה מסוכנת, אבל חלופה מסוכנת זה 1,500 עובדים שהולכים הביתה.
שלי יחימוביץ': זאת החלופה הכי מסוכנת שיכולה להיות.
שלי יחימוביץ': הם מופקרים לחלוטין.
שלי יחימוביץ': העובדה שעכשיו יושבת כאן ועדה בהרכב מלא, זאת הפעם הראשונה שזה קורה וטוב שכך.
שלי יחימוביץ': אפשר גם לייצר איזון בין גורל העובדים לבין איכות סביבה והעובדה שמכל האמוניה סגור, היא עובדה מוגמרת וטוב שכך.
שלי יחימוביץ': פסק בית המשפט, פסקה הוועדה וכן הלאה.
שלי יחימוביץ': אמנם הדברים נאמרו כאן בצורה בוטה, אבל אני מסכימה עם סגן השר.
שלי יחימוביץ': יש לנו כאן מנכ"ל מפעל, נדב שחר, שארבע שנים הוא יודע שהוא צריך למצוא פתרון והוא לא מוצא.
שלי יחימוביץ': למה הוא לא מוצא?
שלי יחימוביץ': כי הוא רוצה להגיע לדקה התשעים והוא רוצה להשתמש בבשר העובדים כבשר תותחים ודוחף אותם קדימה והוא משתמש בהם כקלף מיקוח כדי להיטיב את התנאים שלו.
שלי יחימוביץ': המכל הזה היה באמת תרנגולת שמטילה ביצי זהב.
שלי יחימוביץ': החלופות עכשיו הן פשוט קצת יותר יקרות.
שלי יחימוביץ': זה כל הסיפור.
מאיר כהן: ימשיכו להרוויח.
שלי יחימוביץ': ימשיכו להרוויח אבל ירוויחו פחות.
שלי יחימוביץ': הם מחזיקים, אני לא אגיד מדינה שלמה כי מדינה שלמה לא כל כך מתעסקת בזה, אבל הם מחזיקים 1,500 עובדים כבני ערובה.
אלי אלאלוף: זה מגעי ל-10,000 עובדים.
שלי יחימוביץ': אלה ספקים וכולי.
אלי אלאלוף: זה אזור שלם.
שלי יחימוביץ': כל החלופות שאנחנו מדברים עליהן, כמו שכבר נאמר כאן על הפער של השנתיים-שלוש הקרובות עד שתהיה החלופה שמקובלת על כולם וגם תביא שגשוג לדימונה ותייצר עוד מקומות עבודה, והאחריות חלה על שניים, גם על ההנהלה וגם על המדינה.
שלי יחימוביץ': אם יש שתי חלופות שכרגע נראות רציונאליות כמו האניות הקטנות וכמו ירדן, הן צריכות להיות לאלתר ואנחנו צריכים לצאת מכאן בתביעה מהממשלה ובתביעה מהבעלים ולא להרפות.
שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, אנחנו ערב חג, אנחנו עלולים להיות כאן עדים לעוד מהלך כמו שקרה ברשות השידור, של פתיחה וסגירה כי יכול להיות שזאת משאת נפשם של הבעלים לסגור את המפעלים עכשיו ולהגיד, מה לעשות, אין אמוניה, אין עבודה, לזרוק את כולם הביתה ואחר כך להביא עובדים בתנאים אחרים.
<שרון אייל: אי אפשר.
<שרון אייל: זה לא ריאלי.
<שרון אייל: אי אפשר לעשות את זה.
<שרון אייל: להכשיר עובדים לוקח לנו שנתיים-שלוש.
שלי יחימוביץ': אתם יכולים להיפטר מהעובדים האלה.
שלי יחימוביץ': אתם משתמשים בהם ואתם סוחרים בהם.
<שרון אייל: זה לא נכון.
שלי יחימוביץ': ארבע שנים ישבתם באפס מעשה.
<קריאה: היה מכרז שנכשל.
<קריאה: אנחנו משלמים את המחיר.
<קריאה: אנחנו, העובדים.
שלי יחימוביץ': למרבה הצער, באמת למרבה הצער, בסוף חלק מהפתרון הוא העובדה שאנחנו נעשה כאן רעש ציבורי מאוד מאוד חזק.
שלי יחימוביץ': זה חלק מהפתרון.
שלי יחימוביץ': כל עוד אתם נדחקים לכותרות האחוריות של העיתונים.
<בני ביטון: גם לא באחוריות.
שלי יחימוביץ': גם לא באחוריות.
שלי יחימוביץ': בכותרת ראשית רשות השידור והתאגיד וכלום עליכם.
<בני ביטון: כלום.
<בני ביטון: פחדו לשים את התמונה שלך ושלי ביחד והמבין יבין.
שלי יחימוביץ': חלק מאוד גדול מהקרוב הוא להשאיר את זה כל הזמן בכותרות.
שלי יחימוביץ': זה נשמע ציני.
שלי יחימוביץ': אני מתנצלת שאני אומרת את זה אבל זה העניין.
שלי יחימוביץ': לכן אדוני היושב ראש, אני מפצירה בך, בוא לא נרפה, בוא נצא מכאן בהודעה מאוד חדה ומאוד בוטה כולל אולטימטום לממשלה, כולל אולטימטום לבעלים, כי כולנו מתכנסים תחת הרצון העז שחס וחלילה - - -
אלי אלאלוף: הדיון הזה יכול היה להיות גם בוועדת הכלכלה אבל לא התקיים, גם בוועדת הפנים אבל לא התקיים וגם בוועדת הכספים שגם שם הוא לא התקיים.
אלי אלאלוף: אני מודיע שאם צריך לקיים דיונים נוספים בפגרה, אני מתחייב לעשות זאת.
שלי יחימוביץ': כל יום.
אלי אלאלוף: אבל תנו להמשיך את הדיון.
אלי אלאלוף: טלי, בבקשה, כיוזמת הדיון.
טלי פלוסקוב: תודה רבה אדוני היושב ראש, חבריי ראשי הרשויות, סגן השר, חברי הכנסת.
טלי פלוסקוב: אכן יזמתי את הדיון במליאת הכנסת והתלבטתי מאוד חזק האם ללכת לוועדה או ללכת למליאה.
טלי פלוסקוב: אמרתי שיש שתי אופציות.
טלי פלוסקוב: במליאה יש מצב שכל המדינה שומעת אותנו, וזה מה שהיה חסר לנו בתחילת המאבק.
טלי פלוסקוב: אף אחד לא שמע על כך שיש בעיה, חוץ מהפלאפון שלי שמפוצץ בהודעות וכנראה לא רק שלי אלא של כל חברי הכנסת, אבל זה לא מספיק.
טלי פלוסקוב: המדינה לא צועקת.
טלי פלוסקוב: מהצד השני ידעתי שכאן בוועדה תהיה לכם אפשרות להביע את עמדתכם ולשמוע מה בכלל הולך כאן, מי אשם כאן, מה שאני פחות אוהבת בשלב זה לדבר על מי אשם.
טלי פלוסקוב: כי אני חושבת שיש לנו היום מטרה משותפת.
אורלי לוי אבקסיס: למי אנחנו מפנים את הדברים?
אורלי לוי אבקסיס: אם זה לממשלה, אתם הזרוע של הממשלה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם חברי כנסת מהקואליציה.
אורלי לוי אבקסיס: אלא אם כן יש כתובת אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: למי אנחנו משמיעים?
טלי פלוסקוב: את מפריעה לי.
אורלי לוי אבקסיס: זאת נראית לי הצגה.
טלי פלוסקוב: אנחנו משמיעים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל למי?
אורלי לוי אבקסיס: מי אתם רוצים שישמע?
אורלי לוי אבקסיס: אם זה שר האוצר, תרימי לו טלפון.
טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת להמשיך.
טלי פלוסקוב: אורלי, אני רוצה להגיד שלקחתי על עצמי אש ואת הולכת עכשיו ותופת אותי.
טלי פלוסקוב: על מה את מדברת?
אורלי לוי אבקסיס: אני לא תוקפת.
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת למי אנחנו רוצים להשמיע את הדברים.
טלי פלוסקוב: זה שהיום מתקיים כאן דיון.
אורלי לוי אבקסיס: זה שהאופוזיציה אומרת את זה, כי לנו אין קו ישיר לשר האוצר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל לקואליציה יש את הכלים.
אורלי לוי אבקסיס: תשתמשו בהם.
טלי פלוסקוב: מה את אומרת?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אמורים לבוא ולהעלות את זה לסדר היום.
אורלי לוי אבקסיס: אתם אמורים לספק את הפתרונות.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יושבים על הנתונים, אתם יושבים על הכספים, הפתרונות בידיכם.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כאופוזיציה יכולים לזעוק זעקות.
אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים לספק פתרונות.
טלי פלוסקוב: אורלי, את עושה טעות עכשיו.
טלי פלוסקוב: את מכוונת את הדיון לא למקום הנכון.
טלי פלוסקוב: את עושה עכשיו טעות.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מבקש.
טלי פלוסקוב: אני אומרת שבעיני אנחנו צריכים עכשיו לאחד כוחות ולא להתחלק להנהלה ולעובדים, למרות שנכון שיש לנו על מי לכעוס.
טלי פלוסקוב: נכון, יש לנו על מי לכעוס.
טלי פלוסקוב: זה הצד שלכם.
טלי פלוסקוב: הצד השני הוא שאם אתם חושבים שהיום שר האוצר לא נמצא כאן או שר הכלכלה לא נמצא כאן, ולכן הם לא מודעים לבעיה, אתם טועים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל נמצא כאן מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה וסגן השר ואף אחד מהם לא הביא פתרון.
אורלי לוי אבקסיס: אפילו לא ישבו אתם.
אלי אלאלוף: אל תתייחסי.
טלי פלוסקוב: אני לא רגילה לא להתייחס לחברי כנסת.
טלי פלוסקוב: זה לא סוד שנפגשתי עם שרון עוד לפני העלאת הנושא גם במליאה ושמעתי את החלופות שלכם.
טלי פלוסקוב: היום מאוד התאכזבתי לשמוע מסגן השר להגנת הסביבה שהם עדיין לא ראו את החלופות ולא הייתה להם אפשרות לשקול האם החלופה מתאימה או לא.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים עכשיו לרוץ ביחד, אין לנו אפילו דקה אחרי הישיבה, לכל הארגונים האלה וחבל שהגענו למצב כזה שאנחנו לא שקלנו את זה עוד לפני חודש וחודשיים.
טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת שאין היום שר בממשלה שלא מכיר בסוגיה הזאת ולא מכיר בבעיה הזאת ולא רוצה לעזור לכם, גם אם זה לא מופיע בכותרות הראשונות של העיתונים.
טלי פלוסקוב: איך למצוא פתרונות, אנחנו זקוקים כאן גם לעזרת ההנהלה.
טלי פלוסקוב: אתם צריכים עכשיו מהר להגיש את כל העבודות שלכם כדי שהממשלה תוכל לבצע בדיקה ולהחליט על איזו חלופה ללכת.
טלי פלוסקוב: אם אתם לא מגישים, אף אחד לא יעשה את זה במקומכם.
<שרון אייל: זה מוגש היום.
<שרון אייל: זה היה אמור להיות מוגש עד אמצע אפריל.
<קריאה: המשרד להגנת הסביבה מכיר את החלופות.
טלי פלוסקוב: הדבר האחרון.
טלי פלוסקוב: המשפט האחרון שאני רוצה להגיד זה לגבי הפגיעה בעובדים האלה.
טלי פלוסקוב: אנחנו חווינו סגירת מפעלים בדרום.
טלי פלוסקוב: זאת מכה.
<קריאה: גם בצפון.
טלי פלוסקוב: אני מדברת על מקום בו אני חיה.
טלי פלוסקוב: הפצע שנשאר אחרי סגירת מפעל הוא פצע לשנים רבות קדימה.
טלי פלוסקוב: תסתכלו על הגיל של האנשים האלה.
טלי פלוסקוב: כאן אני אומרת משפט למדינה, מה שאמרתי גם לשר האוצר.
טלי פלוסקוב: הכסף שתצטרך להשקיע היום בזה שהמפעל הזה ימשיך לעבוד הוא כלום לעומת מה שתצטרך להשקיע כשהאנשים האלה יישארו בלי עבודה.
אלי אלאלוף: אליהו אלבז, יושב ראש ועד העובדים, בבקשה.
<אליהו אלבז: יושב ראש ועד עובדים חיפה כימיקלים צפון.
<אליהו אלבז: חבר'ה, מישהו כאן התבלבל.
<אליהו אלבז: תפנימו.
<אליהו אלבז: אני אומר לכם שזה צעד מתוכנן מראש.
<אליהו אלבז: אני לא רוצה להיות שבוי של ההנהלה.
<אליהו אלבז: אני לא רוצה להיות שבוי.
<אליהו אלבז: אני מפוטר לשעבר עם שישה ילדים, עשו עלי כבר סיבוב.
<אליהו אלבז: ארבעים שנים בחיפה כימיקלים ואני אראה לכם את התלוש.
<אליהו אלבז: שלא תתבלבלו, 6,200 שקלים.
<אליהו אלבז: הקטע הזה שיש חלופות, אני לא הולך לחדש לאדון המכובד הזה, קטונתי מלהגיד לך.
<אליהו אלבז: יש חלופות.
<אליהו אלבז: הבעיה היא היכן הכיס היותר עמוק אליו תיכנס היד.
<אליהו אלבז: המפעל מרוויח והוא ימשיך להרוויח.
<אליהו אלבז: אני אומר לכם שהוא ימשיך להרוויח גם אם הוא יוציא קצת כסף.
שלי יחימוביץ': פחות.
<אליהו אלבז: לא קרה כלום.
<אליהו אלבז: לא קרה שום דבר.
<אליהו אלבז: הוא ירוויח קצת פחות אבל תהיה כאן פרנסה לאנשים.
<אליהו אלבז: אתם כאן, חברי הכנסת המכובדים ו כל הוועדות, צריכים לדאוג שאם אתם הולכים לחתום ולתת לבעל הבית כסף, שזה יהיה מותנה בכך שלא יעבירו את המפעל, שלא יסגרו בצפון, כי גם באזור שלי מדברים.
<אליהו אלבז: אדוני מהדרום, מדימונה ומערד, גם אני בא מהצפון, אני בא מעכו, ואין הרבה מקומות עבודה בעכו.
<אליהו אלבז: אין בשלומי, אין בצור שלום, אין בביאליק ואנחנו לא חוגגים שם.
<אליהו אלבז: עובדים אתנו חבר'ה מטמרה עשרים ו-25 שנים ואין להם לאן ללכת.
<אליהו אלבז: אתם צריכים לדאוג שאם אתם נותנים שקל אחד, יהיה במשולש ממשלה, הנהלה ועובדים.
<אליהו אלבז: לא יזיזו אותנו הצידה.
<אליהו אלבז: אתם צריכים לשמור עלינו.
<אליהו אלבז: אני לא רוצה עוד פעם להיות מפוטר.
<אליהו אלבז: כבר הייתי בסרט הזה ויש עוד הרבה אנשים שהיו בו.
מיכל בירן: דיברת ממש לעניין.
<אליהו אלבז: רק לא להזניח אותנו.
אלי אלאלוף: יהודה פרץ.
<אליהו אלבז: יהודה הלך לשחרר את העובדים שלו ואנחנו ביחד עם יהודה מודים לכל החברים.
<יעקב ברמי: אני אב שכול.
<יעקב ברמי: לפני ארבעה חודשים שכלתי את בני הבכור.
<יעקב ברמי: אני עובד בחיפה כימיקלים 15 שנים.
<יעקב ברמי: אני שומע את כל השיחות ביניכם.
<יעקב ברמי: מדברים על אמוניה.
<יעקב ברמי: ארבעים שנים המכל עבד והכול היה בסדר, פתאום קם איזה ג'וק אחד אצל ראש העיר שהחליט שלא צריך את המכל הזה.
<יעקב ברמי: לעזאזל המכל הזה.
<יעקב ברמי: ארבעים שנים הוא עובד.
יעל כהן-פארן: אל תיכנס לזה.
שלי יחימוביץ': מותר לו להגיד מה שהוא רוצה.
<יעקב ברמי: אני עובר טרגדיה שנייה.
<יעקב ברמי: אני לא יודע אם מישהו יקלוט אותי.
<יעקב ברמי: במפעל הזה החזיקו אותי כאב שכול.
<יעקב ברמי: אני לא מתפקד נפשית ולא גופנית וזה המקום היחיד שאני יכול להיעזר בו ולהמשיך קדימה בחיים.
<יעקב ברמי: אני שומע את כולכם מדברים וזה מאוד מרגש אותי שאתם מנסים לעזור אבל אני קם מחר בבוקר בוודאות שאין לי לאן לחזור.
<יעקב ברמי: אין לכם כרגע פתרונות.
<יעקב ברמי: אני יודע אני עוזב את הוועדה הזאת ולפני פסח אני מפוטר.
<יעקב ברמי: המכתבים מוכנים והם על השולחן ואתם מדברים על שטויות.
<יעקב ברמי: זה הקיום של החיים שלנו.
מאיר כהן: שרון, המכתבים מוכנים?
<יעקב ברמי: הם מוכנים.
<יעקב ברמי: אני אומר בוודאות.
מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את שרון.
<קריאה: היא אומרת לא.
<יעקב ברמי: אני יודע בוודאות שאני הולך הביתה כי אין פתרון.
<יעקב ברמי: עד שתפעילו את הזמינות הזאת, ביום חמישי יסתיים כל המהלך לסגירת המכל ולהכניס אותו לאוורור כאשר בהתחלה ישביתו אותו.
<יעקב ברמי: זה יהיה תהליך ואז יוצאים לחופש כאשר מהחופש בטוח לא נחזור.
<יעקב ברמי: אנחנו נכנסנו לטרגדיה שנייה של החיים.
<יעקב ברמי: אצלי אישית, טרגדיה אישית.
<יעקב ברמי: אותי לא מעניינת ההנהלה אלא המדינה צריכה לספק לי את מקום העבודה.
<יעקב ברמי: פעם שנייה לא יקבלו אותי.
<יעקב ברמי: אני אהפוך להיות נטל על המדינה במקום שאני אשלם מס הכנסה.
<יעקב ברמי: אני מקבל 6,000 שקלים נטו.
<יעקב ברמי: הנה, אני לא משקר.
<יעקב ברמי: אני מפרנס שתי משפחות, את הבת שלי שנשארה בבית.
אלי אלאלוף: יעקב, תודה.
<אליהו אלבז: אדוני היושב ראש, ההנהלה הוציאה חומר החוצה.
<ניר יצחקי: המכתבים לא מוכנים ושום דבר לא מתוכנן.
<יעקב ברמי: אני הולך הביתה.
<יעקב ברמי: בוודאות.
אלי אלאלוף: עלתה כאן שאלה ואני מבקש התייחסות של סמנכ"ל כוח אדם.
אלי אלאלוף: יש מכתבי פיטורים בדרך?
<ניר יצחקי: הכוונה של חיפה כימיקלים היא לא לפטר אף אחד.
<ניר יצחקי: אנחנו רוצים להמשיך לעבוד.
<ניר יצחקי: המכתבים לא מוכנים, אין מכתבים, אין שום דבר.
<ניר יצחקי: אני רוצה להגיד משהו מאוד פשוט.
<ניר יצחקי: כבוד היושב ראש, אם יורשה לי עוד משפט.
<ניר יצחקי: משוואה פשוטה.
<ניר יצחקי: בלי אמוניה, אין חיפה כימיקלים.
<ניר יצחקי: זאת עובדה מוגמרת.
<ניר יצחקי: זאת לא שאלה ולא לדיון של אף אחד.
<ניר יצחקי: זאת עובדה.
<ניר יצחקי: החלופות הוגשו במנחה לאומי, היה לפני כן מכרז להקמת מפעל אמוניה שבסוף כשל והחברה חשבה ורצתה לקנות אמוניה מאותו מיזם שיוקם שלא הצליח בסופו של דבר.
<ניר יצחקי: לפני מספר חודשים נתקלנו בעניין הזה.
מיכל בירן: איך קרה שהוא נכשל?
<ניר יצחקי: אני לא יודע.
<ניר יצחקי: אני לא הייתי אחראי למכרז.
<ניר יצחקי: אני לא הוצאתי את המכרז.
<ניר יצחקי: מי שהוציא את המכרז, זאת המדינה.
<ניר יצחקי: אגב, החברה השקיעה - - -
<קריאה: למה לא ניגשתם למכרז?
אלי אלאלוף: חבר'ה, זה לא הזמן.
אורלי לוי אבקסיס: למכרז הם לא רצו לגשת.
מיכל בירן: הם גם לא הסכימו להתחייב.
<ניר יצחקי: המכרז הוא של המדינה.
אלי אלאלוף: אם לא תאפשרו לאנשים להתבטא, לא תדעו ותצאו עם הידע המועט שהיה לכם לפני שנכנסתם.
אלי אלאלוף: תסיים בבקשה את דבריך.
<ניר יצחקי: כפי שאמרתי, היה מכרז שבסופו של דבר לא צלח.
<ניר יצחקי: לכן לא הוקם מפעל אמוניה.
<ניר יצחקי: אנחנו נתקלנו בעובדה הזאת לפני מספר חודשים ואגב, החברה השקיעה מאה מיליון דולר שמר בני ביטון ציין שאנחנו מגדילים את התעסוקה בדרום.
<ניר יצחקי: חיפה כימיקלים דרום ששרון היא המנכ"לית של החברה שם, מספר העובדים גדל בשלושים אחוזים בארבע השנים האחרונות כאשר המכרז כשל.
<ניר יצחקי: אני לא חושב שזאת חברה שמשוועת למות ולא רוצה לא להעסיק עובדים או לפטר עובדים ולהכין את המכתבים בשביל מניפולציה.
<ניר יצחקי: כל העניין כאן הוא להמשיך לעבוד.
<ניר יצחקי: צריך חלופות, לקבוע דד ליין ולהמשיך לעבוד.
מיכל בירן: למה אתם לא רוצים לעבוד?
מיכל בירן: חשבתם שבזה שאתם משתמשים בעובדים ייתנו לכם להמשיך?
<ניר יצחקי: אנחנו לא משתמשים בעובדים.
מיכל בירן: אל תמרח אותנו.
אכרם חסון: חברים, אנחנו כבר שעה מקשיבים לכם.
אכרם חסון: בבקשה להקשיב לאנשים שבאו במיוחד ועזבו את הכול.
אכרם חסון: אני מהקואליציה ואני לא חבר בוועדה אבל מתוך כבוד והערכה באתי לכן כי אני אתכם ואני מבקש שתשמעו אותי עד הסוף.
אכרם חסון: אדוני היושב ראש, אני קודם כל מברך אותך ומברך את מאיר על הדיון החשוב הזה אבל אני רוצה להזכיר לך שאנחנו שנה שלמה מתעסקים עם מתקן האמוניה ום מפרץ חיפה.
אכרם חסון: אני כיושב ראש ועדת המשנה ביקרתי במפעל, ישבתי עם המנכ"ל, הייתי שם והזהרתי וראיתי דוחות משנת 2003 לפיהם המתקן הזה הוא מסוכן ואם יתפוצץ חס וחלילה, יקרה אסון גדול מאוד.
אכרם חסון: ישבנו עם מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה שעושה עבודת קודש ושמענו.
אכרם חסון: היחידים שלא רצו להקשיב ולא רצו לשמוע ולא רצו לנקוף אצבע ולעשות משהו, זאת הנהלת המפעל שניצלה את העובדים ושמה אותם בני ערובה במתכוון והיא זו שטרפדה את המכרז.
אכרם חסון: כאשר התחילו לדבר על המתקן אני הייתי אצל שר האוצר שאמר שיש 430 מיליון שקלים כדי להקים את המפעל ואם יחסר כסף ויש עוד בעיה לתת מענק, אנחנו נפתור את הבעיה.
אכרם חסון: אחרי שראה שמטרפדים את המכרז, הוא אמר שאנחנו לא נילחם אלא ניתן 720 מיליון שקלים.
אכרם חסון: ההנהלה הזאת פשוט ניצלה את המדינה שנים רבות, ניצלה את העובדים, קיבלה מאות מיליוני שקלים כתמיכה ממדינת ישראל והיום היא שמה לנו את העובדים מול העיניים כדי שישברו אותנו.
אכרם חסון: אין חוק.
אכרם חסון: אם היה חוק שברגע שמלכלכים או עושים בעיה ועושים סיבוב על האנשים הפשוטים האלה, היו מחזירים את כל המענקים והיו הולכים לבית המשפט, אם היינו אירופה, מדינה מתוקנת, ההנהלה הייתה נכנסת לכלא.
אכרם חסון: בגין מה שנעשה לאזרחים.
אכרם חסון: מה קורה לנו?
אכרם חסון: אנחנו באים לכאן וטוחנים מים.
אכרם חסון: אני מכבד, דיון מעולה, כל הכבוד, אבל השאלה מה אנחנו יכולים לעשות להנהלה הזאת שממשיכה להתעמר באנשים, ממשיכה לשים אותם מול העיניים שלנו.
אכרם חסון: אני ביום שישי, ביום המנוחה שלי, הבאתי את הנהלת העובדים אלי הביתה וישבנו אתה.
אכרם חסון: שלוש פעמים ישבתי בחודש האחרון.
אכרם חסון: לא יצאנו לכותרות כי אנחנו לא מכניסים כותרת לעיתון אלא מחפשים לפתור לכם את הבעיה אבל אתם הייתם צריכים להפגין מול ההנהלה, מול המנכ"ל ומול מועצת המנהלים של המפעל כי הם אלה שמתנהגים אתכם כחזירים.
אכרם חסון: כך הם מתנהלים אתכם.
אכרם חסון: אני הקשבתי לכם.
אכרם חסון: שלחו אתכם להפגין מול סגן השר, מול שר האוצר, אבל האנשים האלה עמדו לצדכם.
אורלי לוי אבקסיס: איפה היה יושב ראש ההסתדרות בכל הסיפור הזה?
אכרם חסון: אני לא עירבתי.
אכרם חסון: אני יודע מה אני עשיתי עם הוועדה שלי ומה עשיתי עם החברים האלה.
אכרם חסון: אני אומר לכם עוד פעם שלכם אסור לוותר.
אכרם חסון: אתם חייבים להיות מאוחדים.
אכרם חסון: אנחנו נעזור לכם ונהיה לצדכם.
אכרם חסון: אני לא רוצה להרחיב כי תאמינו לי שכואב הלב על מה שנעשה.
אכרם חסון: רק במדינה, ברפובליקת בננות, כמו אצלנו בארץ הדבר הזה קורה.
<גדי מרגלית: אני מנכ"ל עיריית חיפה.
<גדי מרגלית: אני רוצה להגיד שלושה דברים.
<גדי מרגלית: חיפה כימיקלים, תודה לאל, הוא מפעל שהוא בשוק הפרטי, מפעל פרטי שמעמיד את כל מדינת ישראל על קצות האצבעות שלה גם בכך שהוא שם את העובדים קדימה וגם בזה שהוא למעשה סיכן מיליון תושבים במפרץ חיפה במשך שנים.
<גדי מרגלית: דבר שני.
<גדי מרגלית: אני מזמין אתכם לקרוא את דוח המומחים שבית המשפט העליון קיבל אותו כדוח מוכר.
<גדי מרגלית: יש חלופות להביא אמוניה חוץ למכל.
<גדי מרגלית: תקראו מה כתוב שם.
<גדי מרגלית: אין שום סיבה לפטר עובד אחד.
<גדי מרגלית: אני רוצה לחזור למה שחברת הכנסת יחימוביץ אמרה ואמרה בצדק רב.
<גדי מרגלית: לא צריך לפטר עובד אחד.
<גדי מרגלית: במשך תקופה שהם מדברים על בניית מפעל ייצור חדש, שנתיים-שלוש, יש אפשרות להביא אמוניה בכמויות קטנות.
<גדי מרגלית: הזכירו איזוטנקים.
<גדי מרגלית: חס וחלילה לא באנייה.
<גדי מרגלית: אנייה יותר לא תביא אמוניה למדינת ישראל.
<גדי מרגלית: אפשר להביא איזוטנקים.
<גדי מרגלית: יש חלופות.
<גדי מרגלית: הם מחזיקים את העובדים שלהם כבני ערובה אבל לא צריך לפטר ולו עובד אחד, אלא הם במשך שלוש שנים ירוויחו קצת פחות.
<גדי מרגלית: המפעל הזה, ובאמת הוא מפעל מבורך לכלכלה הישראלית, עוסק בייצוא וצריך שיהיו כאן עוד הרבה מפעלים כאלה.
<גדי מרגלית: אבל אין שום סיבה שהמפעל הזה יפטר עכשיו עובדים.
<גדי מרגלית: הוא יכול לעבוד עם אמוניה מיובאת ואיזוטנקים ותקופה מסוימת ירוויח קצת פחות.
<גדי מרגלית: העובדים לא יכולים להיות כאן המגן האנושי.
אלי אלאלוף: אילן גילאון אחרון הדוברים מחברי הכנסת.
אלי אלאלוף: הבטחתי שאם יהיה צורך, נקיים דיון גם בפגרה.
<בני ביטון: אדוני היושב ראש, הדיון יצליח והחולה ימות.
<בני ביטון: אני מכיר.
אלי אלאלוף: אתה רוצה שנשמע עוד פעם מה ששמענו?
<בני ביטון: בוא נקבל החלטות.
אלי אלאלוף: עוד לא סיכמתי.
אילן גילאון: אני ארצה להתחיל מהדברים של ראש עיריית דימונה כי יש לי חשש שלא ישראל, לא שרון ולא אלבז מחר בבוקר יהיו רגועים יותר ויוכלו לתת יותר טוב את העיניים עם הילדים שלהם.
אילן גילאון: צריך להבין ציר אחד שעובר כאן מעובדי רשות השידור לכימיקלים חיפה ואפילו למכללת הנגב, למכללת בן גוריון עליה דיברנו הבוקר.
אילן גילאון: זה מה שקורה, חברים, במקום שאנשים לא נחשבים לכלום, שהם פירורים על מפת שולחן.
אילן גילאון: ברור שיש כאן חטיפה של עובדים.
אילן גילאון: מי לא מבין את זה?
אילן גילאון: מה כל המכולות שאתם שכרתם שם, מאות מכולות כדי לאחסן בתוכן?
אילן גילאון: הרי זה ברור שזה סיבוב.
אילן גילאון: אדוני, הם לומדים את זה מהטובים ביותר משום שעיקרון של בני ערובה קיים בכל מקום.
אילן גילאון: זה הציר.
אילן גילאון: במקום שבנוי על עיקרון של מקסום רווחים וצמצום הוצאות, זה נגמר בהתעללות בבני אדם, בעובדים.
אילן גילאון: אני שמח מאוד שגם סגן השר אמר כאן שהזכות לעבוד היא עיקרון אבל אומר לנו כאן סגן השר צאו להפגין.
אילן גילאון: אני לא צריך ממשלה כדי לצאת להפגין, אני לא צריך בכלל להפגין, אני לא מאמין במאבק, אני מאמין בזכות של כל אחד לפרנס את עצמו ואת הילדים שלו בכבוד וזאת חובה של מדינה גם אם זה עולה לה כסף.
אילן גילאון: יש כאן שני אמצעים בלבד אדוני שאתם אפשר להציל את המצב.
אילן גילאון: שידע מי שרוצה לעשות סיבוב על העובדים כדי בעוד חודשיים לפתוח משהו אחר, שלא תהיה לו הרשאה לא לאמוניה אלא לייצר שמפו נגד קשקשים.
אילן גילאון: זה חייב להיות ברור מעכשיו.
אילן גילאון: הדבר השני.
אילן גילאון: אם הממשלה לוקחת אחריות, היא צריכה לדעת אולי היא בעצמה מפעילה את המקום הזה.
אילן גילאון: הייתה מזמן צריכה להיות רשת ביטחון בשלבי הביניים האלה.
אילן גילאון: פעם קראו לזה חדוות יצירה כשהיינו קטנים אבל היום לא משתמשים במושג הזה.
אילן גילאון: חדוות יצירה היא ביטחון תעסוקתי, זאת היכולת להתפרנס בכבוד ולא יותר מזה.
אילן גילאון: אז אתה גם אוהב את מקום העבודה שלך.
אילן גילאון: אני בכלל לא רוצה להיכנס לדיון על המכל.
אילן גילאון: לא המכל משנה.
אילן גילאון: החובה של המדינה משנה.
אילן גילאון: כאשר ממשלה אומרת לכם צאו להפגין, צאו להיאבק, אני אינני מאמין במאבק הזה.
אילן גילאון: אנחנו חיים במציאות שיותר אנשים כל הזמן מקבלים פחות ופחות אנשים כל הזמן מקבלים יותר.
אילן גילאון: הגרידיות והחמדנות היא החטא הגדול ביותר לפני הגניבה.
אילן גילאון: התכונה המכוערת ביותר של בני אדם.
אילן גילאון: זאת האטמוספרה, זאת האווירה אדוני, והיא מתחילה בראש הממשלה שמתנהל כמו פרות הבשן בתקופה מקראית ונגמרת בכל קריאייטיב שצריך לעשות יותר ויותר רווחים ולמקסם אותם על גב האנשים האחרים.
אילן גילאון: לכן העניין הזה הוא באחריות כוללת.
אילן גילאון: הוא יכול להיגמר בכך שיכול להיות שהממשלה מפעילה את זה והיא עושה פריזון על כל העובדים, אין יוצא ואין בא, ולא משנה כרגע מה יקרה בהמשך ואיזה שלבי מעבר יהיו.
אילן גילאון: אחרת, אני בהחלט חושש, עם כל הכבוד, שיש כאן סיבוב עם בני ערובה שהם בני ערובה קבועים, אלה שהם הכי חלשים, אלה שאין להם פה ואין להם מגן.
אילן גילאון: אל תתפתו לחשוב שהמצב שלכם שונה מזה של רשות השידור ומזה של מכללת בן גוריון ומזה של כל אותם אנשים שהם לא נספרים כאן.
אילן גילאון: ההבדל בגדול בתפיסות העולם במדינה הזאת הוא לא בין שמאל לבין ימין אלא בין מי שמסתכל על בני אדם כמטלה לאלה שמסתכלים עליהם כאמצעי.
אילן גילאון: מה ששולט היום בכיפה, אלה אנשים שמסתכלים על בני אדם רק כאינסטרומנטים, כאמצעי, והדבר הזה יכול להיגמר שם, בתוך העולם הלא רחוק מכאן, בו יש 120 כפתורים.
אילן גילאון: לכן הפתרון נמצא כאן והכסף נמצא כאן.
אילן גילאון: השאלה היא מהי האחריות שלנו.
אילן גילאון: אני איש ממשל ואני אומר שתפקידה של מדינה הוא לתת לאנשים מקום לפרנסה.
אילן גילאון: זה מה שהיא הבינה כשהיא הייתה מטומטמת ועשתה את כל השטויות שלה.
אילן גילאון: את הדבר הבסיסי הזה היא מאוד הבינה.
אילן גילאון: אדוני, לא מדובר באלף או ב-3,000 או ב-5,000 עובדים.