GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: זה לא נגד שר האוצר.
אלי אלאלוף: שמענו, שמענו .
אלי אלאלוף: בררנו גם.
אלי אלאלוף: יש לי גם מסר מהשר ליצמן שעבר אלי ב-10 דקות האחרונות.
אלי אלאלוף: אני מתאפק.
אלי אלאלוף: אני אמסור את זה.
אלי אלאלוף: אמרת דברים מספיק קשים כדי שנתייחס לכל דבר שאמרת.
מירב בן ארי: אני גם רוצה לומר משהו, שלא יהיו טעויות.
מירב בן ארי: אני לא אמרתי השר, לא הוזכר ליצמן.
מירב בן ארי: אמרתי יש רגולטור, זה משרד הבריאות.
מירב בן ארי: הוא יודע להתערב איפה שצריך במשברים.
מירב בן ארי: תאמין לי, אני חברה בוועדה הזאת כבר תקופה ארוכה.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים, נכון, שהוא מתערב גם בבעיות, סליחה, יותר קטנות.
מירב בן ארי: ופה יש בעיה עמוקה של משבר אמון גדול בין שני צדדים, שמוביל להתפטרות, שמוביל למצב שרופאים פה אומרים אנחנו לא חוזרים.
מירב בן ארי: אז עם כל הכבוד, לא הוזכר השר, הוזכר המשרד.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת למה אתם לא יושבים להליך גישור ובוררות עם שני הצדדים.
מירב בן ארי: דרך אגב, ההורים שמעורבים פה בצורה רגשית נפשית בכלל לא צריכים להיות פה צד לעניין.
מירב בן ארי: המנהל צריך מול הרופאים ואתם כרגולטור, לבוא ולפתור ולחזור להורים עם תשובות.
מירב בן ארי: זה מה שאתם צריכים לעשות.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם, אני כבר שעה וחצי אפילו לא מתערבת.
מירב בן ארי: רציתי כל פעם לשאול רגע, איפה משרד הבריאות?
מירב בן ארי: איפה משרד הבריאות?
מירב בן ארי: אבל כל פעם אמרתי טוב, תחכי לזמן שלך.
מירב בן ארי: אז הנה, אני אומרת לכם במשפט אחד, שוב פעם, לא משהו אישי – משרד, רגולטור, מפקח, משבר עמוק.
מירב בן ארי: אדוני, אני לא זוכרת מתי היה משבר כזה גדול במדינת ישראל בין רופאים למנהל בית החולים.
מירב בן ארי: לדעתי במצב כזה חמור במדינת ישראל, דבר ראשון הייתם צריכים לבוא ולהגיד עצרו הכל, עצרו תקשורת, עצרו, אנחנו מושיבים את שני הצדדים ומנסים למצוא פתרון.
מירב בן ארי: אני מצטערת, אני חברה הרבה זמן בוועדה הזאת.
מירב בן ארי: ראינו משברים, לא זוכרת משבר כזה ולא זוכרת משבר בו הרגולטור ישב מהצד ואמר אוקיי, בואו נראה איך זה מסתדר, או חלילה שהצוות הזה ילך הביתה.
אלי אלאלוף: ברור, תודה.
מירב בן ארי: בדיוק שתי דקות.
אלי אלאלוף: תודה מירב.
אלי אלאלוף: יש לך זכות יתר על כולם.
אלי אלאלוף: כשאתה תרצה אתה מדבר.
אלי אלאלוף: אתה רוצה עכשיו?
<רועי בן דוד: כן.
אלי אלאלוף: סליחה אורלי.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, זה בסדר.
<רועי בן דוד: אני כבר משהו כמו - - -
אלי אלאלוף: יש פרוטוקול פה, אז תגיד בבקשה את שמך.
<רועי בן דוד: רועי בן דוד.
<רועי בן דוד: בחצי שנה עכשיו סיימתי את הטיפולים בהדסה אצל טל ואצל מיקי.
אלי אלאלוף: בן כמה אתה, רועי?
<רועי בן דוד: אמרתי, 14.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, לא שמענו.
אלי אלאלוף: אנחנו מתרגשים כל כך.
אלי אלאלוף: קשה לנו.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו גם.
<רועי בן דוד: אז טל לקחה ביום, זה היה יום שבת בצהריים.
<רועי בן דוד: התאשפזתי בהדסה בכלל לדברים אחרים לגמרי.
<רועי בן דוד: דיבר איתה בלי בכלל שידעתי המנתח ובאותו רגע טל באה, בשבת בצהריים.
<רועי בן דוד: היא דיברה איתי, אמרה שיש חשד אולי שזה המחלה.
<רועי בן דוד: תוך שבועיים אחרי זה לא טל זימנה אותנו, מיקי זימן אותנו אליו לשיחה, שלא הבנתי מי זה מיקי, לאן אני הולך.
<רועי בן דוד: שמעתי עליו ממישהו שחלה, שהוא בן אדם מדהים וכולם מתים עליו, אבל לא הבנתי.
<רועי בן דוד: ישבתי מולו, לא הבנתי מה מחכה לי בטיפולים.
אלי אלאלוף: אתה אבא שלו?
אלי אלאלוף: הוא שומר עלינו בכנסת.
מירב בן ארי: מתי שהוא ירגיש שהוא יכול לדבר.
אלי אלאלוף: תירגע רועי.
אלי אלאלוף: יש לך זמן לחזור.
אלי אלאלוף: אתה מסכים שאורלי תדבר?
אלי אלאלוף: תקשיב לה, היא תמיד מדברת יפה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני יושב הראש, אני חושבת שגם ככה קשה לשאת דברים בדיון כזה ובעיקר אחרי שראינו את רועי מתקשה כל כך להציג את הצד של הילדים, וזה כדי לנער אותנו, שנבין למה אנחנו נמצאים פה.
אורלי לוי אבקסיס: זה בשביל הילדים האלה ואני באמת מודה, אדוני יושב הראש.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, אני ישבתי פה בסבלנות, גם כאשר בחלק מהמקרים רציתי לקפוץ ולהעיר הערות ביניים ולשאול שאלות שהתבקשו ואין ספק שהדברים שנאמרו פה על ידי חברי הכנסת הם אמת וזה משהו שאנחנו חשים בו.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה משבר אמון אמיתי.
אורלי לוי אבקסיס: אמיתי.
אורלי לוי אבקסיס: מעבר לכל השאלות המקצועיות.
אורלי לוי אבקסיס: התחושה היא שאי אפשר לחזור אחורנית ביחסי העבודה פה.
אורלי לוי אבקסיס: אני באמת רוצה לפנות אליך מיקי, בלי לרגע להוריד מהאשם התורם של ההנהלה בהדסה ואני חושבת שבדיוק כמו שיש תורה בנוגע לטיפול בילדים, על המעטפת, על אותה הרשת, על אותה התייחסות ספציפית מותאמת לילדים, בעיקר כאשר אנחנו מדברים על טיפולים מצילי חיים או במטרה להציל חיים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה ההתגייסות הפנימית של אותו ילד לפעמים, בעולם הדימויים שהוא מגייס לעצמו על מנת למצוא את כוחות העל הפנימיים שלו וכפי שאנחנו מבינים פה מהדברים המחלקה הזאת הצליחה לתת לילדים את המעטפת הזו ולמצוא בהם את השייכות.
אורלי לוי אבקסיס: קוראים לכולם בשמות הפרטיים.
אורלי לוי אבקסיס: כולם נמצאים באיזה סוג של שבט, משפחה כזו.
אורלי לוי אבקסיס: באמת מיקי, אני באה ופונה אליך, כי אני אומר לך מה יקרה.
אורלי לוי אבקסיס: בדיוק כפי שיש תורה לטיפול בילדים, יש תורות שונות, להבדיל אלף הבדלות, בתורת הניהול.
אורלי לוי אבקסיס: ואני מסכימה איתך שההנהלה עשתה שגיאה קשה.
אורלי לוי אבקסיס: ההנהלה צריכה עכשיו להתמודד על איך מבריאים את הדסה וזה התפקיד הניהולי שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: והתפקיד הניהולי יכול להיות, כאשר בא מישהו להציל מערכת, הוא צריך להראות שיש לו לא רק חזון ואמירה ותכנית ואסטרטגיה, הוא גם יודע להיות בעל הבית והוא זה שיכתיב והוא שיכוון והוא זה שינווט.
אורלי לוי אבקסיס: רק שבדרך נפלה פה טעות שיצרה מין כדור שלג מטורף, שאם אנחנו באים ומנסים להבין – לא הייתה פה התייעצות עם הגורמים המקצועיים של המחלקה.
אורלי לוי אבקסיס: לא יכלו להביא לידי ההנהלה את התורה הזו של הטיפול בילדים ומה צריך להביא לה וכמה היא חשובה.
אורלי לוי אבקסיס: ובמבחן הזה, אני מסכימה איתך מיקי, הייתם צריכים להיות שומרי הסף של הילדים האלה, אבל לאיזו תוצאה אתה תגיע?
אורלי לוי אבקסיס: אתה תגיע למצב שאם תפרק את המחלקה, אתם, שאם תיקחו אתכם כיחידה, יחידת עילית, תעבירו אותה פשוט מיקום גיאוגרפי – טיפה ימינה, טיפה שמאלה – מה שאתם תיצרו זה דבר אחד.
אורלי לוי אבקסיס: הם יגייסו אנשים חדשים, אבל התורה הניהולית שלהם תנצח.
אורלי לוי אבקסיס: כי האנשים החדשים שיגיעו לא ילחמו כמותכם.
אורלי לוי אבקסיס: הם יקבלו עליהם את הדין של ההנהלה וזה אומר שתיפתח מחלקה של תרומות או השתלות אצל המבוגרים לאותם ילדים, ואתה את המלחמה שלך אתה תאבד.
אורלי לוי אבקסיס: אז אולי אתה תצליח להקים יחידת עילית סמוכה בבית חולים אחר, אבל המדיניות שלהם היא שתנצח.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה אפשרות לעצור לרגע ולהגיד אנחנו עושים ארגון מחדש.
אורלי לוי אבקסיס: יכול מאד להיות שדווקא בגלל המצב שהגענו אליו פה היום, הניצחון הגדול שלכם יהיה בכך שיתחייבו בהדסה שלא יעשו השתלות לילדים במחלקה של מבוגרים.
אורלי לוי אבקסיס: זה הניצחון, לשם אתה רצית להוביל.
אורלי לוי אבקסיס: ניצחון נוסף הוא שלא יקבלו החלטות מקצועיות שיש להן השלכה על הילדים, בלי לקחת בחשבון את הרופאים הרלבנטיים.
אורלי לוי אבקסיס: אני מתפלאת על ההנהלה שרצו לשים כונן שהוא בהחלט לא כונן מוסמך, כי הוא אפילו בניגוד לחוזר מנכ"ל של משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: בניגוד להוראות.
אורלי לוי אבקסיס: מי שאינו מומחה בתחום, ייתן שירות למשהו שהוא לא מכיר בו.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט מדהים.
אורלי לוי אבקסיס: אני בתור אמא מזדעזעת מעצם המחשבה.
אורלי לוי אבקסיס: או שבהנהלה בנו על זה שאתם תהיו כונני המשנה.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שאותו כונן יתקשר אליכם כל רגע לקבל.
אורלי לוי אבקסיס: רק שלכם אחד לא סופר את זה ואתם לא תהיו, אבל אתם מלאכים כאלה שאפשר להעמיס עליכם על הגב.
אורלי לוי אבקסיס: אני באמת פונה למשרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: תראה, גם הנושא של משרד הבריאות זה בעיני סוג של חישוק.
אורלי לוי אבקסיס: כי משרד הבריאות נמצא פה לא במצב של ניגוד עניינים, במצב באמת לא פשוט.
אורלי לוי אבקסיס: לאשר למחלקה שלמה לעבור כמו שהיא לבית חולים מתחרה, שכבר קרה שם עם מחלקות אחרות.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שזה גם מה שפתח לך את ה - - -
אלי אלאלוף: זה גם לא פתרון מהיום למחר.
אורלי לוי אבקסיס: זה גם לא פתרון.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא פתרון.
אורלי לוי אבקסיס: ומי שיגויס, יגויס לאג'נדה החדשה.
אורלי לוי אבקסיס: מיקי, אתה יכול לנצח פה בכל החזיתות.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לשמור על המחלקה כעצמאית, אתה יכול להשיג את מה שרצית מלכתחילה להשיג.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול - - -
איילת נחמיאס ורבין: אורלי, תראי את הראש של מירה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רואה את מירה.
אורלי לוי אבקסיס: משבר האמון הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אז אם זה נגיע לנקודת האל חזור, אנחנו צריכים קודם שמשרד הבריאות יצטרך לתת פה החלטה וכדאי שזו תהיה החלטה כמה שיותר מהירה לכאן או לכאן.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אני באמת פונה אליכם.
אלי אלאלוף: תרשי לי - - -
<מיכאל וינטראוב: אני לא יודע אם להגיב.
<מיכאל וינטראוב: אני עונה עכשיו?
אורלי לוי אבקסיס: הדברים נהיו יותר מדי אישיים.
אלי אלאלוף: בראבו אורלי.
אלי אלאלוף: אנחנו באים ממשפחות גדולות, גם אורלי וגם אני.
אורלי לוי אבקסיס: מודה.
איילת נחמיאס ורבין: שיהיו בריאים.
אלי אלאלוף: אנחנו מספר 9.
אלי אלאלוף: אני חייב לספר לכם את זה.
אלי אלאלוף: כשהיו משברים בבית, אז אימי עם האחים הגדולים, כי אבא נפטר, אמרה זה לא שיחות לילדים.
אלי אלאלוף: הייתה מכנסת בתוך חדר את שלושת הגדולים והייתה שומרת עלינו, לא עליה.
אלי אלאלוף: אני לא מבין איך דיון כזה לא התקיים.
אלי אלאלוף: איך רמת דיון כזאת, אחריות כזאת, לא התבטאה.
אלי אלאלוף: תסגרו את עצמכם בתוך חדר.
מירב בן ארי: נכון, זה מה שאמרתי.
אלי אלאלוף: כל אחד ימלא את תפקידו המקצועי הצורתי.
אלי אלאלוף: חברים, יש א-סימטריה.
אלי אלאלוף: פרופסור רוטשטיין בא עם אחריות מאד גדולה, לא רק על המחלקה שלכם.
אלי אלאלוף: על בית חולים שלם.
אלי אלאלוף: על שני בתי חולים שלמים.
אלי אלאלוף: על אלפי מטופלים.
אלי אלאלוף: תחשבו עליו.
אלי אלאלוף: הוא חייב לחשוב גם עליכם.
אלי אלאלוף: על כל אחד מהילדים אמא חשבה.
אלי אלאלוף: אבל לא תמיד הפתרון הוא אופטימאלי לאחד הילדים, כי בחלקו הוא גם על חשבון האחים הגדולים.
אלי אלאלוף: הוא גם על חשבון המחלקות האחרות.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם ויש לי בשורה.
אלי אלאלוף: אם זו בשורה.
אלי אלאלוף: בעיני רק הודעה.
אלי אלאלוף: ליצמן ייפגש עם כולם, כולל המשפחות, אישית.
אלי אלאלוף: יבקר במחלקות אישית.
אלי אלאלוף: ייפגש – דבר שהוא ודאי עושה ואני יודע שהוא עושה יותר מפעם בשבוע – עם פרופסור רוטשטיין, כי המשבר בהדסה הוא ענק.
אלי אלאלוף: זה שפרופסור רוטשטיין הצליח בשיטות הניהול שלו, הלא קונבנציונאליות, ואני אומר לכם את זה, ידוע, אבל עובדה, הקונבנציונאליות לא הצילו את הדסה.
אלי אלאלוף: ולמרות זאת הוא חייב להמשיך.
אלי אלאלוף: אף אחד מאיתנו לא יעז להגיד לו לך הביתה.
אלי אלאלוף: הוא היה רוצה.
אלי אלאלוף: ושמעתי את זה.
אלי אלאלוף: לא יעז.
אלי אלאלוף: מצד שני אף אחד לא יעיז לבקש מכם תלכו גם אתם לאכסניה אחרת יפה יותר.
אלי אלאלוף: אין לכם ברירה.
אלי אלאלוף: אין סוף זמן שיידרש, רק אתם ביניכם תמצאו את הפתרון.
אלי אלאלוף: ואני חוזר למילים הראשונות שלי – רק לטובת הילדים של היום ולצערי של מחר.
אלי אלאלוף: שיהיה ברור – הראשון שיתקפל וילך לצד, הוא האיש החלש.
אלי אלאלוף: המערכת החלשה.
אלי אלאלוף: תמשיכו ביחד.
אלי אלאלוף: גם תנקו את כל המצב הרע הזה שנמצא ביניכם.
איילת נחמיאס ורבין: המשקעים.
אלי אלאלוף: זה משקעים שאולי הזמן, אבל מיידית אתם חייבים לפתור.
אלי אלאלוף: רועי, סליחה שאני לא נותן לך את רשות הדיבור, אבל אני מעז להגיד שאני מבין אותך קצת, אז אני גם מדבר בשמך פה.
אלי אלאלוף: אי אפשר להמשיך, פרופסור רוטשטיין ופרופסור וינטראוב.
אלי אלאלוף: אי אפשר להמשיך להגיד תשמע, לפי הניהול זה לא מתאים, הוא היה צריך לדבר איתי מראש, הוא היה צריך להכין אותי, הוא לא יכול לקבוע סטאטוס קוו ולא סטאטוס קוו.
אלי אלאלוף: כל זה, סליחה על הביטוי, זה לא למקום הזה.
אלי אלאלוף: אתם נמצאים במצב שכרגע אתם חייבים לטפל בצורה הכי אופטימאלית בילדים שבאחריותכם.
אלי אלאלוף: אבל תתחשבו.
אלי אלאלוף: כל אחד יתחשב במצב של השני.
אלי אלאלוף: אתם חושבים שפרופסור רוטשטיין, שאוהבים לפגוע בו, אני חייב להגיד.
אלי אלאלוף: אני מכיר את מערכת הבריאות.
אלי אלאלוף: יש לי איזה 50 שנות ותק בתחום.
אלי אלאלוף: אתם חושבים שזה קל לו להיות במצב הזה?
אלי אלאלוף: זה קל לכם להיות במצב הזה?
אלי אלאלוף: אני בטוח שכולכם סובלים, אבל הפתרון הוא אך ורק בידיכם.
אלי אלאלוף: יבוא משרד הבריאות, יגיד עוד כסף.
אלי אלאלוף: כרגע זה מערכת האמון ביניכם.
אלי אלאלוף: אם לא תחדשו אותה ותיקחו את הפסיכולוגים שיודעים לעשות את זה, אבל לדעתי זה רק בעיה ביניכם.
אלי אלאלוף: שניכם, אישית.
אלי אלאלוף: למרות שכולם מעורבים, זה הפך לפרשה כלל ארצית.
אלי אלאלוף: כולם מדברים על זה.
אלי אלאלוף: תארו לכם את ההשפעה שיש לכם על בתי חולים אחרים.
אלי אלאלוף: תארו לכם את ההשפעה על הורים אחרים, שיש להם ילדים שזקוקים לטיפול של צוותים כמוך.
<קריאה: אבל יושב הראש, למה זה היה צריך להגיע לפה.
אלי אלאלוף: זה הגיע לפה.
אלי אלאלוף: יכולתי להתחמק.
אלי אלאלוף: הציעו לי כבר הרבה אנשים, אמרו מה פתאום אתה מקיים דיון?
אלי אלאלוף: אני מוכן לשים את עתידי הפוליטי.
אלי אלאלוף: אני בא לעשות את זה מסיבה אחת, שהמשבר הזה אין לו מנצחים.
אלי אלאלוף: אף אחד לא ינצח פה.
נורית קורן: אף אחד לא מנצח.
אלי אלאלוף: אף אחד לא ינצח.
אלי אלאלוף: וכשרוצים לא לנצח, אז כשאין ניצחון אז יש כל הזמן הידברות בין הצדדים.
אלי אלאלוף: חברים, תגיעו לזה.
אלי אלאלוף: עוד ארגומנט מצד אחד או מצד שני זה לא יפתור את הבעיה.
אלי אלאלוף: תשבו ותתמודדו.
אלי אלאלוף: אולי תיקחו יועץ ארגוני, לא יודע מה.
אלי אלאלוף: השר ליצמן מינה מתווך.
אלי אלאלוף: אני מיד אתן את רשות הדיבור גם לפרופסור רוטשטיין.
אלי אלאלוף: אני מודיע, יש כבר מתווך.
אלי אלאלוף: אמרתי את זה בתחילת הדברים, הישיבה לא הייתה פה - חבר הכנסת אייכלר – אבל אני הודעתי שיש מתווך.
אלי אלאלוף: ההודעה הרשמית המסודרת הייתה אמורה לצאת אחרי שאתם תתנו, הצוות של הדסה ייתן את התשובה.
<מיכאל וינטראוב: ההודעה יצאה כבר.
<מיכאל וינטראוב: אני קיבלתי פנייה הבוקר ממנכ"ל משרד הבריאות על הגישור שעליו אתה מדבר.
<מיכאל וינטראוב: אמרתי לו את עמדת הצוות הנחרצת שאנחנו לא מעוניינים בגישור ושעה אחרי זה יצאה הודעה לתקשורת - - -
נורית קורן: אדוני יושב הראש, רק שורה אחת, אני רוצה לצאת.
מירב בן ארי: רגע, אבל למה אתם לא מעוניינים בהידברות?
אלי אלאלוף: סליחה, תרשו לי להוביל את הישיבה הזאת, גם אם זה דורש - - -
<קריאה: אפשר להציע הצעה?
אלי אלאלוף: פרופסור וינטראוב, אני ביקשתי ממך.
אלי אלאלוף: שאני אבין, מה ההצעה הקונקרטית שלך להיום בשעה שלוש?
אלי אלאלוף: בבקשה, מירה.
<מירה חריט: טוב, אז אני רוצה להסכים איתך לגמרי ואני איש חלש ולא לוחמת ולא התכוונתי בחיים ואם זה היה מתאים לי הייתי הולכת למקום אחר.
<מירה חריט: ואני לא רוצה להיות בכנסת ולא בהסתדרות ולא במשרד הבריאות ולא בבית הנשיא ולא בשום מקום, ואני לא רוצה לדעת איך קוראים למנכ"ל בבית החולים שאני עובדת ואני לא רוצה לדעת איך הוא נראה.
<מירה חריט: עד השנה האחרונה הסתדרתי עם זה יפה מאד ואני לא רוצה להמשיך בסגנון הזה.
<מירה חריט: באמת.
<מירה חריט: חלש.
<מירה חריט: די.
<מירה חריט: עזבו אותי.
<מירה חריט: לא רוצה כלום יותר.
<מירה חריט: כלום.
<מירה חריט: זה דבר אחד.
<מירה חריט: דבר שני, לגבי שיטות לא קונבנציונאליות.
<מירה חריט: נכון.
<מירה חריט: אז אני רוצה להגיד שהשיטה הזאת שבואו נרחיב, נציל, נעשה, אחר כך נטפל בבירוקרטיות ואחר כך נתאים את התשתיות ואחר כך יהיה טוב.
<מירה חריט: אז זה נורא טוב ברפואת שדה.
<מירה חריט: אנחנו לא בחדר טראומה ואנחנו לא במלחמה ואנחנו מטפלים במשהו שהוא לא זה.
<מירה חריט: לכל הגישה הזאת יש מחיר לא קטן בבטיחות ואני מעדיפה אחד נודניק ואובססיבי כמו מיקי, שעם הנהלים האלה שובר את הראש לכולם וכל דבר נבדק 10 פעמים ואני לא רוצה לעגל פינות.
איציק שמולי: ד"ר מירה, אנחנו לא מבקשים מכם לקבל מראש את התוצאה הסופית.
איציק שמולי: אנחנו יורדים פה על הברכיים ומבקשים מכם רק דבר אחד, הידברות.
איציק שמולי: פרופסור וינטראוב, דווקא בגלל שאנחנו מזדהים עם כל מילה שאמרתם, אנחנו יורדים פה על הברכיים ומבקשים, מבקשים כחברי כנסת, תנו צ'אנס להידברות, אל תתחייבו לשום תוצאה.
איציק שמולי: אל תתחייבו.
איציק שמולי: אל תעבדו בסטנדרטים שלא תסכימו לעבוד בהם.
עליזה לביא: אבל המשוואה פה לא מאוזנת.
אלי אלאלוף: אוקיי, יש לי בקשה מחברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אבא של רועי רוצה לדבר.
<דודו בן דוד: צהריים טובים.
<דודו בן דוד: דודו בן דוד, אבא של רועי.
<דודו בן דוד: אנחנו ב-28 באוקטובר, אני אספר לכם ככה בנקודות ותוך כדי גם תבינו מה זה המחלקה הזאת.
<דודו בן דוד: ב-28 באוקטובר נכנסו לניתוח.
<דודו בן דוד: על פניו הוצאת נוזלים, משהו פשוט, 40 דקות, תודה רבה.
<דודו בן דוד: דודו, תאמר לרועי, לריקי, לכו הביתה.
<דודו בן דוד: הניתוח התארך.
<דודו בן דוד: יצא גידול סרטני.
<דודו בן דוד: יש פה הורים שמבינים, חברה, אין אדמה.
<דודו בן דוד: האדמה נשמטת.
<דודו בן דוד: אחרי שעתיים רופא יוצא ומסביר לנו.
<דודו בן דוד: אנחנו תוך כדי כך, אתם יודעים, בין הטיפות מבינים על מה מדבר הרופא.
<דודו בן דוד: אין עדיין הודעה רשמית.
<דודו בן דוד: אין אדמה.
<דודו בן דוד: אתה מרגיש שאתה לא יכול לאחוז בכלום.
<דודו בן דוד: יום למחרת, שבת בבוקר, אני מתקן את רועי, ד"ר טל בן עמי, אם היא יכולה להרים יד.
<דודו בן דוד: תבינו, חברה, היא עזבה את הבית, יצאה מהמשפחה אני מאמין ובאה אלינו עם החיוך.
<דודו בן דוד: טל, אני מאד מקווה שאת מחייכת, שתבינו איזה חיוך.
<דודו בן דוד: היא באה, קיבלה אותנו בחיוך ביום שבת, להסביר לנו מה המצב ושאנחנו איתה.
<דודו בן דוד: וזה לא מובן מאליו.
<דודו בן דוד: אני לא מכיר עוד – אני מקווה שאני טועה - שהרבה רופאים עוזבים את הכל, יום שבת, אומרים ביי ילדים, אני הולך רגע להסביר משהו.
<דודו בן דוד: לא.
<דודו בן דוד: לא נראה אני.
<דודו בן דוד: אני בן 39, יש לי טיפה ניסיון.
<דודו בן דוד: ואחרי זה, אחרי כמה שבועות מיקי.
<דודו בן דוד: תבינו את האבסורד.
<דודו בן דוד: אני בא להוציא לו אישור ואני אומר מיקי, אומרים אין מיקי.
<דודו בן דוד: בראש שלי מיקי והשם הפרטי זה מיכאל.
<דודו בן דוד: אתם ניגשים אליו בבית החולים אומרים לו פרופסור מיכאל, הוא עוצר אתכם, מיקי.
<דודו בן דוד: חברה, אני מיקי, לא פרופסור.
<דודו בן דוד: אני לא מיכאל.
<דודו בן דוד: אני אחד כמוכם.
<דודו בן דוד: היה לנו סלע בלב.
<דודו בן דוד: אין סלע בלב.
<דודו בן דוד: הכל ירד.
<דודו בן דוד: הכל מתגמד.
<דודו בן דוד: הכל אנחנו מרגישים שאלוהים מכוון את הכל.
<דודו בן דוד: באמת.
<דודו בן דוד: הוא הביא אותנו לאנשים, אני אומר את זה ברצינות, הם לא רופאים.
<דודו בן דוד: הם מלאכים.
<דודו בן דוד: כי כי למלאכים יש יותר כוח מלכל אחד אחר.
<דודו בן דוד: אין.
<דודו בן דוד: אתם לא מבינים.
<דודו בן דוד: אנחנו עברנו אשפוז שבוע אשפוז, מראשון עד שישי ואתה מסתכל על הרופאים והאחיות ואתה אומר בוא הנה, הם לא אוכלים?
<דודו בן דוד: הם לא שותים?
<דודו בן דוד: הם לא מתקשרים לילדים?
<דודו בן דוד: אין להם סידור?
<דודו בן דוד: יש פה חברי כנסת, אתם יודעים, יוצאים לסידור.
<דודו בן דוד: הם לא יוצאים לסידורים?
<דודו בן דוד: אין כלום?
<דודו בן דוד: הם מנותקים מהכל?
<דודו בן דוד: מה, זה לא הגיוני.
<דודו בן דוד: זה לא הגיוני.
<דודו בן דוד: אנחנו קיבלנו את עדי ואת אורי.
<דודו בן דוד: אנחנו כביכול היינו ותיקים.
<דודו בן דוד: חברה, אני רואה ילדה בת 4, פרח.
<דודו בן דוד: חברה, פרח.
<דודו בן דוד: נכנסת למחלקה, אתה מרגיש שמישהו מכניס לך סכין בלב ומסובב.
<דודו בן דוד: אני לא בא חס וחלילה להגיד כמה מסכנים, זה לא הכוונה שלי.
<דודו בן דוד: אתם תבינו מה הכוונה.
<דודו בן דוד: המסירות של האחיות, של הרופאים.
<דודו בן דוד: ילד בן 3, בן 4, שהוא מקיא ושהוא בוכה והכל ברוגע והכל בסבלנות.
<דודו בן דוד: תדמיינו לכם אחות שמטפלת במבוגרים ואני לא בא חס וחלילה לשפוט.
<דודו בן דוד: פתאום היא צריכה להתעסק עם ילד בן 3 שלא שולט על הצרכים.
<דודו בן דוד: חברה, היא לא יכולה לשנות את הפאזה ב-ככה.
<דודו בן דוד: היא לא יכולה.
<דודו בן דוד: היא לא יכולה לשנות את הפאזה ב-ככה.
<דודו בן דוד: וגם רופא.
<דודו בן דוד: תחשבו לכם ילד שנמצא במכון שרת, שיורד ובאמת הוא עם בידוד.
<דודו בן דוד: הכל טוב ויפה ולידו נמצא מישהו מבוגר בן 60, בן 70, שלצערנו הגוף יותר חלש ולא שרד והוא נפטר תוך כדי והוא שומע את הבכיות והוא שומע את הצעקות.
<דודו בן דוד: מה עובר לילד בן 5 בראש?
<דודו בן דוד: מה הוא צריך לחשוב?
<דודו בן דוד: מה גם, אני ככה אגמור?
<דודו בן דוד: גם אני ככה אסיים?
<דודו בן דוד: דוקטור טל אמרה בזמנו בשיחה, אני שמחה רועי שאתה שייך לקטגוריית הילד.
<דודו בן דוד: ואני מתקשר פה למה שפרופסור וינטראוב אמר – ילדים גדולים.
<דודו בן דוד: והוא בן 14.
<דודו בן דוד: אני שמחה.
<דודו בן דוד: חברה, היום אני מבין בדיוק למה היא התכוונה.
<דודו בן דוד: בחצי נחמה, אני מודה לאל שרועי בן 14 ולא עבר את הגיל שבאיזה שהוא מקום כיוונו אליו.
<דודו בן דוד: אתם צריכים להבין, אני מאד מקווה שאני הוזה ואני חולם את הדבר הזה, שהמחלקה הזאת לא תיסגר, אבל אם היא תיסגר ולא יהיה שערי צדק, איך אנחנו ניראה בתור עיר הבירה של ישראל, ירושלים - עיר הבירה של ישראל, שאין לנו מחלקה כזאת.
<דודו בן דוד: אנחנו נצטרך.
מירב בן ארי: לא יהיה הדסה.
<דודו בן דוד: ולא יהיה הדסה ושערי צדק לא יתנו.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אם משרד הבריאות לא יתנו אישור, אז לא יהיה - - -
אלי אלאלוף: יש פה אנשים שאני מאד מעריך.
<דודו בן דוד: ברשותך, אני חושב ש - - -
אלי אלאלוף: לא, בוא נאפשר גם - - -
<דודו בן דוד: לא, ממש משפט.
<דודו בן דוד: הפתרון הוא פשוט להחזיר את השתלת מוח עצם, וזה באמת, זו הדעה שלי ואני יכול לדרוש את זה ומותר לי לדרוש את זה בתור אזרח במדינת ישראל, מותר לי לדרוש את זה ואני דורש את זה.
אלי אלאלוף: אנחנו נשמח להגיע להצעה שלך.
<דודו בן דוד: פשוט לשים את זה מאחורינו.
אלי אלאלוף: חברי הכנסת, אני מתנצל, זה יהיה על חשבונכם.
אלי אלאלוף: אחרי פרופסור רחמי
אלי אלאלוף: לביץ פרופסור רוטשטיין ייקח את הזמן לענות ואנחנו נאלץ לסיים את הישיבה עד השעה שתיים.
ישראל אייכלר: אני מוחא על זה שאני לא קיבלתי את רשות הדיבור.
<אליעזר רחמילביץ: תיכף תשמע קומפלימנטים.
ישראל אייכלר: ממש חוצפה.
ישראל אייכלר: לא היה חבר כנסת אחד שלא קיבל.
אלי אלאלוף: לא, לא, יש עוד אחד.
אורלי לוי אבקסיס: לא, גם אני לא קיבלתי.
אלי אלאלוף: היא גם לא קיבלה.
אלי אלאלוף: יש כאלה שקמו ולא קיבלו וזה על חשבון זה.
<אליעזר רחמילביץ: אני אהיה קצר.
אלי אלאלוף: אל תאיים, זה לא פייר.
ישראל אייכלר: אני לא מאיים - - - שום דבר - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל תקשיב, הוא אומר שיש פתרון - - -
אלי אלאלוף: זה לא רמת היחסים בינינו, אתה יודע את זה.
אורלי לוי אבקסיס: לפרופסור רחמילביץ יש הצעה.
אורלי לוי אבקסיס: כדאי שנשמע.
ישראל אייכלר: אבל מה לעשות, זה נושא חשוב מדי, שאני לא אוכל לדבר על זה.
<אליעזר רחמילביץ: אני אהיה מאד קצר.
<אליעזר רחמילביץ: קודם כל רק משפט אחד.
<אליעזר רחמילביץ: אני מאד עצוב.
<אליעזר רחמילביץ: אני רופא 50 שנה.
<אליעזר רחמילביץ: חצי מחיי ביליתי בבית חולים הדסה, מהרגע שהייתי סטודנט ואחר כך מנהל, וכשאני שומע את כל זה, איך אומרים?
<אליעזר רחמילביץ: אפילו אני, בגילי, אני מאד עצוב.
<אליעזר רחמילביץ: אני ממש עצוב.
<אליעזר רחמילביץ: השתלות מוח עצם, דרך אגב, התחילו בפעם הראשונה בכלל בארץ בהדסה, על חולה שלי, טלוסמיה.
<אליעזר רחמילביץ: חבל שאייכלר הלך.
<אליעזר רחמילביץ: אפילו אז מנכ"ל משרד הבריאות ברוך מודן, ביקש חוץ מוועדת האתיקה של הדסה שתאשר את זה, ואבא שלי היה אז יושב הראש, ביקש את האישור של בית דין צדק של העדה החרדית וכולנו היינו שם.
<אליעזר רחמילביץ: הצגנו את המקרה וקיבלנו את האישור.
<אליעזר רחמילביץ: באותו זמן גם היה בארץ דון תואמס, האיש שהמציא את ההשתלות.
<אליעזר רחמילביץ: אז זה היסטוריה.
<אליעזר רחמילביץ: הקימו באמת.
<אליעזר רחמילביץ: יש השתלת מוח עצם מפוארת בארץ.
<אליעזר רחמילביץ: אצל רוטשטיין בתל השומר עבד ארנון אדלר, שהוא אחד המשתילים הגדולים היום בעולם.
<אליעזר רחמילביץ: וכולם דרך אגב יצאו מהדסה.
<אליעזר רחמילביץ: עכשיו, אני אומר מאד פשוט, רבותי, השתלות מוח עצם בילדים יכולות להתבצע אך ורק במחלקת ילדים, נקודה.
<אליעזר רחמילביץ: זה עניין מקצועי.
<אליעזר רחמילביץ: אני מדבר על זה מבחינה מקצועית.
<אליעזר רחמילביץ: זאת הדרך היחידה.
<אליעזר רחמילביץ: את הסיבות שמעתם מפה ועד להודעה חדשה.
<אליעזר רחמילביץ: אני לא אחזור על זה.
<אליעזר רחמילביץ: ומנהל השתלת מוח עצם ילדים צריך להיות רופא ילדים, כמו שמנהל השתלות מוח עצם מבוגרים צריך להיות מנהל בזה.
<אליעזר רחמילביץ: זה אופרה אחרת לגמרי.
<אליעזר רחמילביץ: זה צריך להיות ברור לכולם.
<אליעזר רחמילביץ: בכל משא ומתן, בכל גישור, בכל פישור, זה מספר אחת.
<אליעזר רחמילביץ: שתיים.
<אליעזר רחמילביץ: אחרי כל מה ששמעם פה לטובת הילדים ביניכם, המקום שבו השתלות מוח עצם ילדים צריך להתבצע על ידי האנשים הנהדרים האלה, ואני מאשר כל מילה שנאמרה עליהם.
<אליעזר רחמילביץ: חלק אני מכיר אישית, אבל חלק אני יודע.
<אליעזר רחמילביץ: מבחינה מקצועית 10 זה אפילו פחות מדי.
<אליעזר רחמילביץ: המקום שזה הכי טוב שזה צריך להתבצע מבחינה מעשית, זה בבית חולים הדסה.
<אליעזר רחמילביץ: לא בשום מקום אחר.
<אליעזר רחמילביץ: עכשיו, מה הבעיה?
<אליעזר רחמילביץ: הבעיה כמו שהסביר זאב רוטשטיין, ואני מאד מעריך ומכבד את השיקולים שלו.
<אליעזר רחמילביץ: הוא לא עשה את זה ככה סתם.
<אליעזר רחמילביץ: אתה אמר את זה יפה, אלאלוף.
<אליעזר רחמילביץ: היו לו את השיקולים שלו.
<אליעזר רחמילביץ: אז הוא אמר אני נורא מצטער - דיברתי איתו קודם - אין לי מספיק מיטות ועד שאני אבנה ועד שפה, ייקח לי המון זמן.
<אליעזר רחמילביץ: ידידי זאב, אתה בחור מספיק חכם ומספיק פיקח ויש לך יכולות בלתי רגילות.
<אליעזר רחמילביץ: אני לא מאמין שאתה, עם כל היכולות שלך, לא תוכל למצוא עוד 4-5-6 מיטות אפילו היום ותהפוך אותן למיטות השתלה ותכניס אותן שם באיזה מקום.
<אליעזר רחמילביץ: אני בטוח שאתה יכול לעשות את זה ובזה תיפתר הבעיה.
<אליעזר רחמילביץ: ולמיקי, אני מבין הכל.
<אליעזר רחמילביץ: אתה לא צריך להגיד יותר, אבל אני אומר לך את זה.
<אליעזר רחמילביץ: אחרי ששמעתי את כל הדיון הזה פה ואני מבין שאתה אומר לא רוצה, אבל אם אתה דואג לילדים, אני חושב שאם יש פתרון שייתן לך להמשיך את מה שאתה עושה בדרך שאתה רוצה, אני חושב שאתה צריך לחשוב על זה – כולכם – פעם נוספת.
אלי אלאלוף: פרופסור רוטשטיין, תודה.
אלי אלאלוף: ותודה על הסבלנות שלך.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שלא ידעתי, אמרו לי שלא תהיה עד כדי סבלני, אבל זה אומר שהמשבר הוא גדול.
<זאב רוטשטיין: תודה רבה.
<זאב רוטשטיין: זה כבוד גדול ליושב הראש ולוועדה על המאמצים.
<זאב רוטשטיין: אני רוצה להגיד משהו מאד בקצרה.
<זאב רוטשטיין: לא חשוב לי להיות צודק.
<זאב רוטשטיין: אני חושב שבעת הזאת אני רוצה להשיג שלום בית והיד שלי מושטת למיקי.
<זאב רוטשטיין: דיונים אין סופיים, יום ולילה, נהרוג אחד את השני, לא חשוב.
<זאב רוטשטיין: בוא ניתן להורים ולילדים את הזכות לחיות.
<זאב רוטשטיין: ניתן להם את הזכות לעבור טיפול.
<זאב רוטשטיין: נעשה את זה במשותף.
<זאב רוטשטיין: אין לי שום כוונה לקבל החלטות חד צדדיות.
<זאב רוטשטיין: אני חושב שיש הרבה אי הבנה בדברים שאתה אמרת, אבל אני לא רוצה להיות צודק.
<זאב רוטשטיין: בוא נעשה ביחד מה שאפשר לעשות.
<זאב רוטשטיין: נחזיר את המחלקה לראש הנושאים החשובים לשנינו ובוא נציל את הילדים.
אלי אלאלוף: תשמעו, אני חייב להגיד.
אלי אלאלוף: פרופסור וינטראוב, אתה רוצה להגיד?
<מיכאל וינטראוב: אני מאד רוצה, כן.
<מיכאל וינטראוב: זה לא עניין אישי ביני לבין פרופסור רוטשטיין ואל תהפכו את זה לכזה.
<מיכאל וינטראוב: תכבדו את האנשים שיושבים פה.
<מיכאל וינטראוב: ארבעה חודשים אנחנו מתייסרים בהחלטה הזו.