GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות, להציג בוועדת המשנה שלנו שתתכנס תוך פחות מחודש תכנית עבודה למה שקורה היום באשדוד, כולל העקרונות שנקבעו על-ידי השר והמנכ"ל שלו, שלא סוגרים שום מרפאה מבחינה ארגונית טיפולית, גם אם הקירות משתנים זה לא מפריע לי, אבל טיפולית ארגונית, כדי שכל מי שמקבל טיפול היום במרפאות של משרד הבריאות ימשיכו לקבל ברמה טובה, אם לא יותר טובה את הטיפול הרפואי שלהם.
אלי אלאלוף: וזה הכי חשוב לנו.
אלי אלאלוף: שאף אחד לא ייפול בין הכיסאות.
אלי אלאלוף: שיהיה תיאום בין המשרדי.
אלי אלאלוף: אני מציע מהמקרה הזה של אשדוד, המקרה שיאפשר לנו להשליך על מקומות אחרים.
אילן גילאון: אני מקבל ילד אחד עם תלונה, אני בא אתו אליך, ישר למשרד שלך, דני.
אלי אלאלוף: אני מתנצל על הדיון הלחוץ הזה מבחינת זמן, אבל היה חשוב בעיניי.
אלי אלאלוף: תודה רבה, חבר הכנסת אילן, על היוזמה.
אלי אלאלוף: היום ה-8 במרץ 2017, י' באדר התשע"ז, השעה 09:33.
אלי אלאלוף: הנושא: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הרשאה אישית לבעל תואר שני או שלישי ברוקחות קלינית), התשע"ז-2017 (פ/3646/20), של חבר הכנסת אלי אלאלוף.
<אייל שוורצברג: אנחנו מבקשים לעשות תיקון לסעיף 26.
<אייל שוורצברג: אנחנו מבקשים שרוקחים בעלי תואר שני או שלישי ברוקחות קלינית, שעברו מסלול הכשרה ארוך בישראל או בחו"ל ויש להם רישיון ישראלי, לא יצטרכו לבצע את ההכשרה הנוספת של 60 שעות, שתינתן להם ההרשאה האישית ללא צורך בהכשרה נוספת.
<אייל שוורצברג: אנחנו סבורים שהבקשה הזאת היא בקשה מאוזנת, לאור תכניות הלימודים המפורטות והמעמיקות שיש לאותם רוקחים.
<אייל שוורצברג: אנחנו עושים את זה כחלק מתכנית הלימודים.
<אייל שוורצברג: כל ההכשרה של ה-60 שעות בטלה בשישים לעומת עומק הלימודים שעוברים בתואר שני ושלישי אותם רוקחים.
<אייל שוורצברג: אני סבור שכל מי שסיים את התכניות האלו עבר מסלול כל כך ארוך וכל כך מדויק בלימודים שלו, שאין צורך לעשות את ההכשרה הנוספת הזאת.
<אייל שוורצברג: יתירה מזאת, גם אין צורך בקביעה של ה-5 שנים, מהסיבה שהם בדרך כלל מסיימים את הלימודים שלהם ונכנסים לתואר שני.
<אייל שוורצברג: באוניברסיטת בן-גוריון לוקח 4 שנים עד שמסיימים את התואר הראשון.
<אייל שוורצברג: באוניברסיטה העברית זה עוד 3 שנים לפחות עד שמסיימים, ככה שכל הנושא הזה מתייתר.
<אייל שוורצברג: יש לנו אנשי מקצוע מהשורה הראשונה.
<אייל שוורצברג: מדובר פה על המשך מרשם, לא מדובר על מרשם שהוא חדש.
<אייל שוורצברג: אני לא רואה למה לא.
<יעל סלנט: זה לא נכלל בהצעת החוק שמונחת בפנינו.
<אייל שוורצברג: מה לא נכלל?
<יעל סלנט: הנושא של ה-5 שנים.
<יעל סלנט: דרישת הניסיון היא בסעיף 26(א).
<אייל שוורצברג: נכון.
<יעל סלנט: אתם אומרים שבכלל לא יהיה צריך ניסיון?
<אייל שוורצברג: מדובר פה ברישיון ברוקחות.
<אייל שוורצברג: מכיוון שעד שהם יסיימו את התכנית ייקח סדר גודל של 3, 3 וחצי שנים, השנה וחצי הנוספת הזאת לא תוסיף או תקטין.
<יעל סלנט: אנחנו רוצים לכתוב 3 שנים?
<אייל שוורצברג: 3 שנים זה יהיה טוב.
<יעל סלנט: בהצעת החוק שמונחת בפנינו יש רק פטור מחובת הכשרה, אין את העניין של ויתור על דרישת ניסיון.
<יעל סלנט: אנחנו מבקשים לתקן את סעיף (א).
<נילי חיון דיקמן: יש לנו 5 שנים עד שרוקח נותן מרשם רגיל, ויש שנתיים לרוקח במצב דחוף.
<נילי חיון דיקמן: נראה לי שזה קצת מעמיס להוסיף מועד שונה.
אלי אלאלוף: כדאי שאתם תציעו.
<אייל שוורצברג: נילי מבקשת שנתיים במקום 3.
<נילי חיון דיקמן: אם מורידים מ-5, עדיף להיצמד לשנתיים.
<יעל סלנט: זה לא כל כך משנה מבחינת העוד מספר, פחות מספר.
<יעל סלנט: השאלה מה עמדתכם המקצועית.
<אייל שוורצברג: בלאו הכי המינימום יהיה כאן שנתיים.
<אייל שוורצברג: הם לא יסיימו לפני 3 שנים מקבלת הרישיון שלהם.
<אייל שוורצברג: שנתיים זה גם בסדר.
<אייל שוורצברג: ההתייחסות היחידה היא לאנשים שיבואו מחו"ל עם התארים ויצטרכו לעבור בחינה בישראל.
<אייל שוורצברג: אני הייתי אומר 3 שנים אחרי הרישיון.
<אמנון הופמן: אני בעד שנתיים, כי עם הזמן דברים יכולים להשתנות.
<אמנון הופמן: אם הקורס המוצע בשביל לקבל את האישור הזה הוא 6 נקודות זכות, הלימודים שלהם הם 106 נקודות זכות, כך שיש להם עוד הרבה יותר ידע ממה שנדרש לצורך ההכשרה הספציפית הזאת.
<אמנון הופמן: הם ראויים יחד עם התואר שלהם לקבל אישור להיות בעלי הרשאה לכתוב את המרשמים המדוברים האלה.
<אמנון הופמן: אני חושב שצריכים לתקן את העניין של תואר שני או שלישי, כי התואר שאנחנו נותנים הוא תואר דוקטור ברוקחות קלינית, שזה לא תואר שלישי.
<אמנון הופמן: אחרי שאתה עושה מאסטר אתה עושה phD, שזה תואר שלישי.
<אמנון הופמן: כדאי שיהיה כתוב תואר שני או תואר דוקטור ברוקחות קלינית.
<נילי חיון דיקמן: למה לא תואר שלישי?
<אמנון הופמן: זה לא תואר שלישי.
<יעל סלנט: את ההגדרה לקחתם מחוק הסדרת העיסוק?
<אייל שוורצברג: באוניברסיטה העברית בירושלים הם היו עושים תואר שני ברוקחות קלינית, ומסיימים מוסמך ברוקחות קלינית.
<אייל שוורצברג: התכנית השתנתה ל-PharmD.
<אייל שוורצברג: יש הבדל בין מי שעשה Doctor of Philosophy, שזה תואר שלישי, לבין מי שעשה PharmD, שזו תכנית מקצועית לרוקחים, עם התמחות ברוקחות קלינית.
<אייל שוורצברג: ההערה של פרופ' הופמן היא במקום.
<אייל שוורצברג: אפשר אולי לבוא ולהגיד לימודי מוסמך ברוקחות קלינית, שזה תואר שני, ולימודי דוקטור לרוקחות קלינית.
<יעל סלנט: מה ההבדל?
<אייל שוורצברג: phD זה מסלול ארוך יותר, הוא מחייב מחקר.
<אייל שוורצברג: לרוב הוא נמשך סדר גודל של 5 שנים.
<אייל שוורצברג: הם לא כל כך מתעסקים בצדדים הפרקטיים, הם מתעסקים יותר בצדדים התיאורטיים.
<אייל שוורצברג: ההגנה של התזה שלהם היא משהו שהוא עדיין במחקר.
<אייל שוורצברג: ב-PharmD מעניקים כלים שהם פרקטיקה לעבודה בשדה של הרוקחות הקלינית.
<אמנון הופמן: תואר דוקטור ברוקחות קלינית הוא תואר מקצועי.
<אמנון הופמן: MD הוא תואר מקצועי ברפואה.
<אמנון הופמן: PharmD הוא תואר מקצועי ברוקחות קלינית.
<אמנון הופמן: אנשים שעושים phD הופכים להיות חוקרים.
<אמנון הופמן: אלה דברים שונים.
<אמנון הופמן: כשכתבו פה תואר שלישי, התכוונו לתואר דוקטור ברוקחות קלינית.
<אמנון הופמן: זה התואר שמאושר על ידי מל"ג.
<יעל סלנט: אנחנו צריכים לראות איך לנסח את זה.
<יעל סלנט: הבנו את הכוונה.
אלי אלאלוף: הכוונה היא שיש תואר נוסף אחרי תואר שני?
<אייל שוורצברג: יש לו תואר שני, שזה מוסמך לרוקחות קלינית, או תואר PharmD, שזה דוקטור לרוקחות קלינית.
אלי אלאלוף: ההמלצה שלך היא שנתיים ניסיון?
<אמנון הופמן: כן.
<רחל גוטמן: ברור לי שההכשרה של רוקח קליני, ואני בעצמי רוקחת קלינית, היא לעילא ולעילא.
<רחל גוטמן: הבנתי שהנושא של הנוהלים והתקנות מכוסה בלימודי הרוקחות הקלינית באוניברסיטה.
<רחל גוטמן: השאלה אם בנושא הזה נבחנים.
<אייל שוורצברג: בפעילות של מתן מרשם?
<רחל גוטמן: האם הם נבחנים על הנוהלים והתקנות למתן מרשם?
<יעל סלנט: תצטרכו לתקן את התקנות אם אתם מתקנים את דרישת הניסיון.
<יעל סלנט: ברור שחקיקה ראשית גוברת על התקנות, אבל יהיה צריך להתאים את התקנות.
<שי מושל: מעבר לנקודה שהודגשה כאן, קרוב ל-70% מההרצאות שניתנות בקורס עצמו מועברות על ידי רוקחים קליניים, על ידי קולגות שלי.
<שי מושל: אין לי שום ספק שזה גם הלחם והחמאה שלנו בעבודה השוטפת, כל אחד במוסד הרפואי שבו הוא עובד.
<שי מושל: הרבה פעמים מתקנים מרשמים שגויים של צוותי רפואה אחרים, כך שאין לי אלא לתמוך בעמדות שנאמרו.
אלי אלאלוף: אם נסכם, מדובר במוסמך ברוקחות או בדוקטור לרוקחות קלינית, ובניסיון של שנתיים במקום 5 שנים.
<יעל סלנט: אנחנו ננסח.
<יעל סלנט: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הרשאה אישית לבעל תואר שני או שלישי ברוקחות קלינית), התשע"ז-2017 1.
<יעל סלנט: תיקון סעיף 26.
<יעל סלנט: בפקודת הרוקחים (נוסח חדש), התשמ"א-1981, בסעיף 26(א1)(1), אחרי "לעניין זה" יבוא "או לרוקח מורשה שהוא בעל תואר אקדמי שני או שלישי ברוקחות קלינית, שניתן על ידי מוסד מוכר להשכרה גבוהה בישראל, כמשמעותו בסעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח-1958, או על ידי מוסד להשכלה גבוהה בחוץ לארץ, אם אותו מוסד מוכר כמוסד להשכלה גבוהה על פי הדין החל באותה מדינה והמנהל הכיר באותו מוסד, בתואר שניתן על ידי אותו מוסד ובמכלול לימודיו של המבקש לתואר".
<יעל סלנט: אנחנו מתקנים את הניסיון מ-5 שנים לשנתיים למישהו שהוא רוקח קליני שסיים תואר מוסמך או תואר דוקטור.
<יעל סלנט: השאלה היחידה לגבי אנשים שבאים מחו"ל.
<יעל סלנט: גם שם זה תואר דוקטור?
<אייל שוורצברג: כן, זה נקרא PharmD.
<אמנון הופמן: תואר שלישי זה משהו אחר לגמרי.
<אמנון הופמן: זה תואר במחקר, לא תואר מקצועי.
<אמנון הופמן: פה אנחנו מדברים על אנשים עם תואר מקצועי שיתנו מרשמים בגלל המקצועיות שלהם.
<יעל סלנט: השאלה אם בחו"ל זה אותו סיפור.
<אייל שוורצברג: אני יכול להעיד על בריטניה ועל ארצות הברית, שאלה שני המקומות העיקריים שמוציאים רוקחים קליניים.
<אייל שוורצברג: בבריטניה יש תואר שני ברוקחות קלינית ויש PharmD, ובארצות הברית הם עברו ל-PharmD.
<יעל סלנט: תואר שני זה לא משהו שכולל את ה-PharmD ?
<אייל שוורצברג: לא, זו הכשרה נוספת.
<אייל שוורצברג: בארצות הברית הם עושים מסלול של 7 שנים ל-PharmD.
<יעל סלנט: אנחנו צריכים את המינימום.
<יעל סלנט: המינימום מייצג לנו את הכל.
<יעל סלנט: השאלה אם זה לא המינימום.
<אייל שוורצברג: אלה שני מסלולים נפרדים.
<אייל שוורצברג: פה עושים תזה רחבה הרבה יותר.
<יעל סלנט: השאלה אם לא כולם עושים את התואר השני.
<אייל שוורצברג: לא כולם עושים את התואר השני.
<אמנון הופמן: בעבר למדו את התואר השני, אבל אז עברו לתואר PharmD.
<אמנון הופמן: אלה לימודים אחרים, בהיקף אחר.
מירב בן ארי: אני אחליף את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, ונפתח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: היום ה-7 במרס 2017, ט' באדר תשע"ז.
מירב בן ארי: הנושא הוא הצעת חוק חניה לנכים (תיקון מס' 6) (חניה באזור המיועד לפריקה ולטעינה), התשע"ד-2014, של חברת הכנסת קארין אלהרר, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, עפר שלח, דב חנין ואיציק שמולי.
מירב בן ארי: זה מהכנסת הקודמת, חל על הצעת החוק הזאת דין רציפות ולכן אנחנו דנים.
מירב בן ארי: אני קיבלתי איזושהי הקדמה, הובהרו לי כל העניינים וחילוקי הדעות, אבל ניתן לך חברת הכנסת אלהרר להציג.
קארין אלהרר: ההצעה הזו עברה גלגולים רבים מאוד.
קארין אלהרר: היא התחילה כהצעת חוק שהוגשה לוועדת שרים בימיו של גדעון סער כשר הפנים בקדנציה הקודמת, הועברה בקריאה טרומית ואז הגיעה לוועדה הזאת, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, עוד כשהשר חיים כץ היה יושב-ראש הוועדה.
קארין אלהרר: בוועדה עברה הצעת החוק קריאה ראשונה במתכונת שונה מהמתכונת שעברה בוועדת השרים.
קארין אלהרר: היא עברה קריאה ראשונה.
מירב בן ארי: טרומית קודם.
קארין אלהרר: טרומית וראשונה.
קארין אלהרר: השלטון המקומי כמובן הזדעק ואמר, אנחנו מפצירים בך לשבת אתנו, להגיע לפתרון.
קארין אלהרר: גברתי, אני לא אשת מדון.
קארין אלהרר: אין לי עניין להתעמת עם אף אחד.
קארין אלהרר: מה כן יש לי עניין?
קארין אלהרר: שיהיו חניות מוסדרות לנכים.
קארין אלהרר: נפגשתי עם השלטון המקומי מספר רב של פעמים.
קארין אלהרר: בזמנו היה אודי היועץ המשפטי של השלטון המקומי.
<מירה סלומון: כפיר.
קארין אלהרר: כפיר, סליחה.
קארין אלהרר: כפיר היה היועץ המשפטי.
קארין אלהרר: נפגשנו פעמיים, נפגשנו גם בחדר צדדי עם נעה בן-שבת, היועצת המשפטית של הוועדה, עם נציגי המשטרה, עם המון-המון אנשים רלוונטיים.
קארין אלהרר: אני אמרתי – תשמעו, אני אהיה מוכנה אפילו לרדת מהצעת החוק אם תואילו בטובכם ותקצו עוד חניות לנכים.
מירב בן ארי: מהרשויות המקומיות.
קארין אלהרר: יש תהליך הפוך שקורה.
קארין אלהרר: מחד, אינפלציה במתן תווי החניה.
קארין אלהרר: מאידך, לא מקצים עוד חניות לנכים.
קארין אלהרר: מה המצב שקורה?
קארין אלהרר: אנשים עם תו נכה מוצאים את עצמם מול שוקת שבורה.
קארין אלהרר: אין חניות נכים, הם חונים במקומות שעדיין מבטיחים להם גישה בטוחה – על המדרכה לפעמים, באדום-לבן – ואז מה קורה, גברתי?
קארין אלהרר: הם צריכים להגיע לבתי-משפט ולהתחנן שיבטלו להם קנסות כי פקח כזה או אחר אמר, אתם הפרעתם לתנועה.
קארין אלהרר: זה מצב שלא ימשיך לקרות.
<אבנר עורקבי: מגיעים.
קארין אלהרר: מגיעים בהמוניהם.
<אבנר עורקבי: אני הגעתי, אני גם הגעתי.
לקרות. שאלתי: אני לא מספרת לכם על הצרות שלי, אל תספרו לי על שלכם, תעשו את העבודה.
לקרות. שאלתי: תראי, גברתי.
לקרות. שאלתי: לא הייתי מביאה את הבקשה לדיון אלא אם כן מיציתי את קצה גבולות המשא ומתן, לא בוועדה.
לקרות. שאלתי: מה אני צריכה עכשיו לנהל פה את הוויכוח, עדיף לנהל ויכוחים בחוץ, לכאן להגיע עם הסכמות.
לקרות. שאלתי: כל חבר כנסת טירון יודע את זה.
קארין אלהרר: אבל אין לי עם מי להסכים ועל מה.
קארין אלהרר: ההצעה שהשלטון המקומי העביר לי היא הצעה שלא אומרת שום דבר.
מירב בן ארי: מה היא אמורה לומר?
קארין אלהרר: היא מתחילה לעשות חישובים – 60 מטר, פחות מ-60 מטר.
קארין אלהרר: כל בר דעת, בטח כל יועץ משפטי מתחיל, יודע שזה לא אמור להגיע בחקיקה ראשית, כל ה-60 מטר האלה.
קארין אלהרר: אז מה הם רוצים?
קארין אלהרר: הם רוצים עוד פעם תקנות ועוד תקנות שיהיו בסמכות הבלעדית של הרשויות המקומיות, וכל אחד יעשה שבת לעצמו – זה מסכים, זה לא מסכים.
קארין אלהרר: מי עומד בתווך?
קארין אלהרר: נחשו.
קארין אלהרר: לא מתאים לי.
קארין אלהרר: לא יקרה.
קארין אלהרר: אני מציעה שתי הצעות, והשלטון המקומי יבחר מה מתאים לו יותר, ואני נכונה לכל אחת מהן.
קארין אלהרר: הצעה ראשונה – תתכבדו, נעביר את ההצעה שעברה בקריאה ראשונה גם להכנה לשנייה ושלישית.
קארין אלהרר: ההצעה בקריאה הראשונה אומרת, כל מה שהוא פריקה וטעינה בין 6:00 ל-10:00 בבוקר יהיה פריקה וטעינה, אחר כך הקצאה לנכים.
מירב בן ארי: רק לנכים?
קארין אלהרר: רק לנכים.
מירב בן ארי: את אומרת מראש רק נכים?
מירב בן ארי: כי יש מקומות של פריקה וטעינה נגיד במרכז תל-אביב, זה עד 12:00, ואז כל אחד יכול לחנות שם.
מירב בן ארי: את אומרת מראש?
קארין אלהרר: אני אומרת, גברתי, או שתקצו עוד מקומות חניה - -
מירב בן ארי: או שתייעדו רק - - -
קארין אלהרר: - - או שתייעדו את זה.
מירב בן ארי: את זה כבר ניסית להביא להם, והם התנגדו לזה, נכון?
קארין אלהרר: זה עבר בקריאה ראשונה – והם מזדעקים ולא רוצים, ולא מתאים.
קארין אלהרר: או הצעה חלופית.
קארין אלהרר: ניסחה היועצת המשפטית של הוועדה, ועל כך תודתי, הצעה חדשה שמדברת על תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהיא דקלרטיבית והיא טובה לא פחות, שאני מוכנה גם ללכת אליה.
קארין אלהרר: יגידו המכובדים מה הם רוצים.
קארין אלהרר: מפה צריך לצאת עם תשובה.
קארין אלהרר: לא רוצה לדחות את זה עוד.
<אבנר עורקבי: ההצעה השנייה גם תעבור קריאה שנייה ושלישית?
מירב בן ארי: תגידי לפרוטוקול מה ההצעה השנייה של היועצת המשפטית.
קארין אלהרר: תציג אותה היועצת המשפטית.
<יעל סלנט: ההצעה השנייה הייתה לתקן את סעיף 19לט לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ובעצם לקבוע חובה לקבוע בתקנות הקצאה של חניות נגישות לאנשים עם מוגבלות.
<יעל סלנט: ורק במאמר מוסגר נציין שבטיוטת התקנות שעכשיו מתגלגלת יש כבר התייחסות לנושא החניות, כלומר כל הגורמים הנוגעים בדבר בעצם ככל הנראה אינם חלוקים על עצם הסמכות לקבוע הוראות כאלה גם בנוסח של החוק כפי שהוא היום, כלומר גם ללא התיקון שאנחנו מציעים פה.
<יעל סלנט: ולכן, אם זה כבר ברור ורואים ביטוי לזה בטיוטת התקנות, אז עולה השאלה בעצם מאיפה נובעת ההתנגדות.
<יעל סלנט: אם בגלל אמות המידה ששמנו פה, זה משהו שאנחנו יכולים לדבר עליו, יכולים לנסות להגיע לגביו להסכמות.
<יעל סלנט: אנחנו כמובן רוצים להעביר חקיקה שהיא טובה ושהיא מתאימה, אבל אני חושבת שככל שהסמכות הזאת כבר היום ברורה אז באמת מקור ההתנגדות ברור קצת פחות.
<יעל סלנט: אולי כדאי להבין את הנקודה הזאת גם.
מירב בן ארי: נציגת השלטון המקומי.
קארין אלהרר: אני רק רוצה הבהרה מהנציבות.
קארין אלהרר: כמה זמן אנחנו מחכים לתקנות האלה?
<שמואל חימוביץ: שמואל חימוביץ, ממונה נגישות ארצי בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<שמואל חימוביץ: אני רק כרקע רוצה להזכיר תיקון לחוק הרשויות המקומיות ב-1988 שדרש תוך חמש שנים לבצע הנמכות מדרכה בכל מקום - - -
קארין אלהרר: לא קרה עד היום בכל רשות.
<שמואל חימוביץ: בדיוק.
<שמואל חימוביץ: ועד היום לא כל הרשויות עשו בכל מקום כמו שצריך.
<שמואל חימוביץ: התקנות של נגישות דרכים כחלק מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אולי יאפשרו בכל זאת הגדרה ואכיפה של הדברים תחת חוק השוויון.
<שמואל חימוביץ: התקנות האלה עדיין לא פורסמו, הן עדיין בדיונים.
קארין אלהרר: ממתי הן היו אמורות להיות מפורסמות?
<ערן טמיר: ב-2006.
קארין אלהרר: אתם יודעים מה התאריך היום?
מירב בן ארי: אדוני, מאיפה אתה?
<ערן טמיר: ערן טמיר, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את השלטון המקומי.
<מירה סלומון: תודה לך, גברתי.
<מירה סלומון: אני מבקשת גם אני להעלות את הדברים שהיו ונעשו ומחשבות שהיו בקשר לזה.
<מירה סלומון: חברת הכנסת אלהרר יחד עם קבוצת חברים אחרים הגישה הצעת חוק פרטית, שלימים עברה קריאה ראשונה בכנסת הקודמת.
<מירה סלומון: הצעת החוק, בנוסח המקורי שלה, התייחסה לחובה לאפשר לנכים לחנות בתחומי פריקה וטעינה בין השעות 10:00 בבוקר ועד 06:00 בבוקר שלמחרת, ללא התייחסות לתחומי הפריקה והטעינה, האם מדובר בתחומים שבהם פריקה וטעינה מתבצעת בשעות מאוחרות, לאחר השעה 10:00, אולי אפילו בשעות הלילה, ללא התייחסות לצרכים של הציבור בתחומי הפריקה והטעינה, לצורך הציבורי הכולל ולא רק של ציבור הנכים.
<מירה סלומון: אנחנו הבהרנו, הסברנו את זה בצורה הכי ברורה שאפשר, שהצעת החוק בנוסח המקורי שלה למעשה מאיינת את היכולת של הפריקה והטעינה בתחומי פריקה וטעינה.
<מירה סלומון: היא למעשה מייצרת מצב של עומס על הכבישים, לא רק על תחומי החניה, לא רק על מקומות החניה, אלא גם על הכבישים, על הדרכים.
<מירה סלומון: כאשר יש בתחומי הפריקה והטעינה רכב שחונה ומשאית לא יכולה לבוא ולפרוק משא, היא חונה במה שקרוי בלשון עממית, double parking, חונה בחניה כפולה, היא למעשה חוסמת את הכביש, היא מייצרת פקק של תנועה, היא מפריעה לתנועה ולסדר הציבורי.
<מירה סלומון: ולכן, סברנו שהצעת החוק בנוסח המקורי שלה היא לא הצעת חוק נכונה - -
מירב בן ארי: תני לי, קארין.
<מירה סלומון: - - וביקשנו לקיים דין ודברים עם חברת הכנסת אלהרר בנושא.
<מירה סלומון: כפי שציינה חברת הכנסת אלהרר, אכן גלגולים רבים גולגלו ושונו.
<מירה סלומון: אנחנו הנחנו לפני הוועדה, כמו גם בפני חברת הכנסת אלהרר, הצעה.
<מירה סלומון: ההצעה שלנו למעשה אומרת שכאשר יש תחום פריקה וטעינה שהוא תחום פריקה וטעינה למשך כל שעות היממה, הרשות המקומית תהיה מחויבת – מחויבת בחקיקה ראשית, דבר שאפשרי לעשות אותו – מחויבת לייצר מקום חניה לנכה בטווח של 60 מטרים מתחום הפריקה והטעינה.
<יעל סלנט: כמה חניות זה בכלל אמור להוסיף?
<מירה סלומון: אם אפשר רק להשלים את ההסבר, אני גם אתייחס לשאלה הזו.
<מירה סלומון: כאשר מדובר בתחום פריקה וטעינה שבו שעות הפריקה והטעינה הן לא 24 שעות ביממה ומדובר בתחום - - -
מירב בן ארי: גברתי, בואי נתמקד.
מירב בן ארי: במקומות שהם 24 שעות, את אומרת 60 מטר, שם יוקצה מקום חניה לנכים?
<מירה סלומון: בתוך טווח של 60 מטרים.
מירב בן ארי: כמה יש כאלה?
<מירה סלומון: תחומי פריקה וטעינה של 24 שעות ביממה, לא רבים במיוחד.
<איילת וינר: איילת וינר, עיריית תל-אביב.
<איילת וינר: אני יכולה לומר שההצעה שלנו לא רק על מקומות החניה שהם לפריקה וטעינה משך 24 שעות אלא כל ההצעה מייצרת כמה עשרות של מקומות חניה נוספים לנכים.
מירב בן ארי: אבל זה בתל-אביב, איילת.
<מירה סלומון: וזה ביחס לתל-אביב בלבד.
<איילת וינר: אנחנו עשינו עבודה, בדקנו את זה.
<מירה סלומון: אני לא השלמתי את כל המודל כמובן.
<מירה סלומון: דיברתי על מצב של פריקה וטעינה 24 שעות ביממה, התחלתי לדבר על תחום פריקה וטעינה שהוא פחות מ-24 שעות ביממה.
מירב בן ארי: אז מה ההצעה של פחות מ-24 שעות?
<מירה סלומון: כאשר מדובר בתחום פריקה וטעינה שהוא פחות מ-24 שעות ביממה ותחום הפריקה והטעינה הוא באורך של 24 מטרים ומעלה, צריכה הרשות המקומית לייצר מקום חניה לנכה בתוך טווח של 60 מטרים בשעות שהן לא שעות פריקה וטעינה.
מירב בן ארי: אני התבלבלתי, אני אומרת לעצמי מה יחשוב הנכה.
מירב בן ארי: המרחק הזה של 24 מטר בין השעות - - -
<מירה סלומון: מקום החניה לנכה יהיה מסומן ברור.
<מירה סלומון: חייבים להסביר שגם תחומי פריקה וטעינה, כשהם מוגבלים בשעות, שיש שעות - -
מירב בן ארי: אני יודעת איך זה נראה.
<מירה סלומון: - - גם זה מתומרר.
<מירה סלומון: הדברים הם מאוד ברורים.
קארין אלהרר: את יכולה אבל לתת מספרים?
מירב בן ארי: אין לה.
קארין אלהרר: כמה חניות זה נותן?
<מירה סלומון: אמרנו, אנחנו התחלנו לאגם נתונים בנקודה הזאת.
<מירה סלומון: לעיריית תל-אביב מדובר בתוספת של עשרות מקומות חניה.
מירב בן ארי: אל תיקחי את תל-אביב כדוגמה.
מירב בן ארי: אני מכירה את תל-אביב, אני גרה שם.
מירב בן ארי: קחי לדוגמה – אפילו לא נלך לדימונה או ירוחם.
מירב בן ארי: ראשון.
<מירה סלומון: אנחנו התחלנו לאגם נתונים.
<מירה סלומון: לצערי, בסד הזמנים הזה עדיין לא הספקנו.
<מירה סלומון: אנחנו בודקים את הסוגיה הזאת.
<מירה סלומון: פנינו לחולון, פנינו לראשון, פנינו לפורום ה-15 לכל הרשויות הגדולות.
<מירה סלומון: פנינו לעיריית ירושלים.
<מירה סלומון: אנחנו מאגמים נתונים באשר לתוספת מקומות החניה.
מירב בן ארי: את יודעת שהחוק הזה – עזבי שזה מהכנסת הקודמת – אבל ההתייחסות הזאת שלכם של ה-60 מטר, לפני כמה זמן הציעו לך אותה?
קארין אלהרר: שבוע שעבר.
מירב בן ארי: ועד עכשיו מה?
מירב בן ארי: לא היו רעיונות?
קארין אלהרר: עבר המון זמן.
קארין אלהרר: אני לא יודעת מה זה אומר.
קארין אלהרר: מספרים, דברו איתי מספרים.
מירב בן ארי: אין מספרים.
קארין אלהרר: אין שום בעיה, הבנתי את הרעיון של פריקה וטעינה לאורך כל שעות היממה.
מירב בן ארי: זה הם נגד.
קארין אלהרר: הם נגד, אני מבינה שגם המשטרה נגד.
מירב בן ארי: תכף המשרד לביטחון פנים יתייחס.
קארין אלהרר: אין בעיה, אני מקבלת את זה.
קארין אלהרר: לגבי פריקה וטעינה לתקופת זמן מסוימת, בשאר השעות אתם כן מוכנים?
<מירה סלומון: אז כמו שאמרנו, בשעות שהן לא שעות פריקה וטעינה, כאשר מדובר בתחום פריקה וטעינה שהוא באורך של 24 מטרים ומעלה - - -
<ישראל אבן זהב: כמה כאלה יש בכלל?
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול שאלה, שאלת תם.
מירב בן ארי: פריקה וטעינה, כתוב על השלט מ-6:00 עד 10:00 בבוקר – נגיד, סתם, לצורך העניין, או עד 12:00.
מירב בן ארי: השאלה שלי האם אי-אפשר לרשום למטה כמו שעושים נגיד בתל-אביב, הם כותבים בתל-אביב משתים-עשרה עד שש מותר לכל רכב.
מירב בן ארי: אז אני שואלת למה אי-אפשר לרשום משתים-עשרה עד שש לרכב נכה.
<מירה סלומון: התשובה לכך היא שאנחנו סבורים שציבור הנכים הוא רק אחד הציבורים שצריך לעשות שימוש בתחומי החניה בעומסי חניה שקיימים, וכדי לאזן בין הצרכים של כלל האוכלוסיות לא נכון יהיה לקבוע שכל תחום הפריקה והטעינה אחרי שעות הפריקה והטעינה ייועד לשימוש לחניית נכים בלבד.
מירב בן ארי: אז אין בעיה.
מירב בן ארי: תגדירי שלוש משש מתוכן רק של נכים.
<מירה סלומון: זה המודל שאנחנו מדברים עליו, כאשר מדובר בתחום פריקה וטעינה שעולה על 24 מטרים, התחום עצמו הוא תחום גדול, כלומר הוא משרת מתחם גדול.
מירב בן ארי: של נגיד עשר מכוניות.
<מירה סלומון: 24 מטרים, כמה זה?
<קריאה: פחות מחמש.
<ישראל אבן זהב: ארבע מכוניות נכים.
<מירה סלומון: ארבע-חמש מכוניות.
<מירה סלומון: לא מדברים על יחיד, אנחנו מדברים באופן כללי.
<מירה סלומון: כאשר מדובר בתחום פריקה וטעינה שהוא קצת יותר משמעותי, כמו שאמרנו, ארבעה-חמישה רכבים, או אז הרשות המקומית תקצה מקום חניה אחד בתחום של 60 מטרים.
<מירה סלומון: יכול להיות שבתוך תחום הפריקה והטעינה, אבל בטווח של 60 מטרים מתחום הפריקה והטעינה.
מירב בן ארי: גם אני בתור תל-אביבית שאין לי חניה, כן, זה יכול להיות יפריע לי שארבע מתוך החמש, אבל מצד שני את שומעת פה את הנציבות שאומרים, ובצדק, שכל כך הרבה שנים כבר לא הקצו.
מירב בן ארי: אז גם יש יותר מכוניות בכבישים, לצערנו יש מה שנקרא יותר ויותר אנשים שצריכים את החניות האלה, אבל אין להם.
מירב בן ארי: אין להם את האפשרות לחנות.
<איילת וינר: אני רוצה להסביר.
<איילת וינר: מעבר למקומות החניה שמדובר בהם, ואני מבינה את הצורך בתוספת ולכן אנחנו גם העלינו את ההצעה, יש מקומות חניה ציבוריים לנכים, בתל-אביב בסביבות 1,300 מקומות כאלה, ועוד כ-1,000 מקומות חניה צמודים לנכה לפי מספר.
מירב בן ארי: 1,000 עם מספר, איילת, מתוך 1,300?
<איילת וינר: לא.
<איילת וינר: בנוסף ל-1,300 שהם ציבוריים.
מירב בן ארי: כמה תווי חניה לנכים בתל-אביב?
<איילת וינר: זה אני לא יודעת לומר.
מירב בן ארי: הנקודה שלכם ברורה.
<מירה סלומון: ברשותכם, עוד כמה משפטים.
<מירה סלומון: כמו שמסרה איילת נתונים ביחס לעיריית תל-אביב, הנתונים האלה לא לוקחים בחשבון כמה רכבים באופן כללי מגיעים לתל-אביב, כמה מגיעים לצורך הפעילות השוטפת בעיר כמו תל-אביב, כמה צריכים חניה, מה צפיפות החניה, כמה מגרשים יש שאפשר לעשות בהם שימוש.
מירב בן ארי: בסדר, אני לא אתחיל עכשיו לספור כל חניה בתל-אביב.
<מירה סלומון: זאת אומרת, כאשר הרשות המקומית מייצרת את התוכנית שלה של הקצאת חניות במרחב הציבורי, במובחן מחניונים, ממגרשים, במרחב הציבורי, היא לוקחת בחשבון הרבה מאוד שיקולים ולא רק שיקול של חניית נכים, לא רק עיריית תל-אביב כמובן.
מירב בן ארי: משפט אחרון, אני רוצה לשמוע עוד דוברים.
<מירה סלומון: לעניין הנגישות.
<מירה סלומון: נושא הנגישות, שהוא חשוב מאוד גם לשלטון המקומי, הוא נושא שיש עמו קושי אמיתי, משמעותי, לרשויות המקומיות.
<מירה סלומון: אנחנו לא מתוקצבים כמו שצריך בעלויות שנדרשות.
<אבנר עורקבי: היה לכם בג"ץ בנושא הזה.
<אבנר עורקבי: היה לכם בג"ץ - - -
<מירה סלומון: אנחנו לא מתוקצבים - - -
<אבנר עורקבי: היה להם בג"ץ בנושא הזה.
מירב בן ארי: אבנר, פה לא מנהלים דיון בצעקות.
מירב בן ארי: זה לא מתאים.
<מירה סלומון: אנחנו לא יכולים לעמוד במטלות שהוטלו עלינו, אנחנו חשופים לסנקציות פליליות.
<מירה סלומון: עובדים אחראים אצלנו חשופים וגם נחקרו, וגם באזהרה, על-ידי נציבות - - -
מירב בן ארי: על מה הם נחקרו?
<מירה סלומון: על אי עמידה ביעדים שקבע חוק הנגישות.
<ערן טמיר: אנחנו - - -
<ערן טמיר: נשמח להגיב על זה.
מירב בן ארי: תרשום ואני תכף אחזור אליכם.
מירב בן ארי: אני רוצה שגברתי תסיים ואני רוצה לשמוע את המשרד לביטחון פנים.
<מירה סלומון: בהחלט, אני ממש על סף סיום, ואני מודה על הסבלנות של הוועדה.
<מירה סלומון: נכון להיום, חוק הנגישות לא מייצר התייחסות אופרטיבית אקטיבית לנושא של הנגשת מקומות חניה לנכים.
<מירה סלומון: הוא מתייחס באופן כללי לדרכים, כאשר השר קובע בתקנות נושאים כאלה ואחרים.
<מירה סלומון: ההעלאה של החובה לתכנן, לבצע, ליישם תוכנית של הקצאת מקומות חניה לנכים במסגרת חוק הנגישות מכניסה אותנו לכל הבעיות שיש לנו כבר היום עם חוק הנגישות, שזה סד זמנים - - -
מירב בן ארי: בסדר, אני לא פותחת עכשיו את כל חוק הנגישות.
<מירה סלומון: לכן – זו הנקודה האחרונה שלי – לכן אנחנו מתעכבים גם על הצעת החוק שניסחה הוועדה, שמשתמשת באכסניה של חוק הנגישות במסגרת הטלת החובה על הרשות המקומית לתכנן תוכנית להקצאת מקומות חניה.
מירב בן ארי: בבקשה, מי מציג?
<חיים אמיגה: חיים אמיגה, לשכה משפטית.
<חיים אמיגה: אנחנו חושבים שהצעת החוק שעברה ועדת שרים היא בעייתית.
קארין אלהרר: לא ועדת שרים.
קארין אלהרר: קריאה ראשונה.
מירב בן ארי: קריאה ראשונה היא עברה כבר.
<חיים אמיגה: עברה קריאה ראשונה, היא בעייתית בגלל שני אלמנטים.
<דן אורן: אם אפשר הערת הבהרה.
<דן אורן: אני חושב שמה שחברי מדבר עליו זה שהצעת החוק - -
מירב בן ארי: הקודמת.
<דן אורן: - - עברה קריאה ראשונה בכנסת הקודמת.
<דן אורן: יש הליך כזה לפי חוק הרציפות של החלת דין רציפות, שלקראתו הממשלה צריכה לקבוע עמדה.
<דן אורן: אז יש החלטה של ועדת שרים בכנסת הזאת שאומרת, הממשלה תומכת בהחלת דין רציפות.
מירב בן ארי: בכנסת התשע-עשרה, לא זאת.
<דן אורן: לא, בזאת.
<דן אורן: הממשלה תומכת בהחלת דין רציפות, אבל בתנאי מסוים שכל החניה תהיה באזור שמיועד לפריקה וטעינה רק ל-25 דקות.
קארין אלהרר: לא, זה לא זה.
<יעל סלנט: אבל לזה הממשלה גם מתנגדת.
מירב בן ארי: גם לזה מתנגדים.
<דן אורן: הבנתי, רק רציתי להבהיר.
<דן אורן: אני אבקש את רשות הדיבור אחר כך.
קארין אלהרר: הם מתנגדים לכול.
מירב בן ארי: אבל למה אתה מתייחס?