GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: צריך לנסות לקבל ביי-פס כזה של המקום, פנייה ישירות למנהל המחוז, מיכאל - - -
<דורון אלמוג: מיכאל מישורי.
אלי אלאלוף: אתה מכיר?
<דורון אלמוג: בטח, מכירים אותו מצוין.
אברהם וורצמן: הוא בסדר, יש לו רק בעיה אחת, שאין לו כסף.
אלי אלאלוף: תהיה בריא.
<ליאור: תודה.
<דורון אלמוג: בריאות טובה, תודה רבה.
אלי אלאלוף: שלום, אדוני, מאיפה אתה?
<אברהם: להב.
<דורון אלמוג: למה באת?
<אברהם: למה באתי?
<דורון אלמוג: כמה זמן אתה כבר פה?
<אברהם: היום זה היום האחרון.
<חגית: תקופה של שלושה חודשים.
<דורון אלמוג: ויש שיפור?
<אברהם: יש שיפור.
<דורון אלמוג: מה את אומרת?
<עדי: כן, בטח שיש שיפור, בדיוק דיברנו על זה.
<עדי: אברהם הגיע אלינו אחרי אירוע מוחי, עבר שיקום בלווינשטיין, אחרי לווינשטיין הוא הגיע אלינו, המשיך להגיע אלינו לתקופה נוספת של טיפולים ולמעשה היום הוא מסיים.
<עדי: הוא עבר פה דרך יפה והוא ימשיך.
<דורון אלמוג: עם מי באת?
<אברהם: עם נהג.
<עדי: הקיבוץ דואג למלווה וכל פעם מגיע איתו מתנדב מהקיבוץ שמסיע אותו, מישהו מהמבוגרים שם בקהילה.
<עדי: הם תומכים בו.
<חגית: הם גם עוזרים במימון של הנסיעות.
אלי אלאלוף: טוב, זה הקיבוץ.
<דורון אלמוג: יפה.
אברהם וורצמן: רפואה שלמה, שתהיה בריא.
<דורון אלמוג: ביי, אברהם.
<דורון אלמוג: יד חזקה.
אלי אלאלוף: חקלאי.
אלי אלאלוף: ואת מאיפה את באה?
<עדי: אני ממושב תקומה.
אלי אלאלוף: וההכשרה שלך?
<עדי: למדתי באוניברסיטת בן גוריון, פיזיותרפיסטית.
<דורון אלמוג: עושה עבודה מדהימה.
אלי אלאלוף: עובדים טוב?
אלי אלאלוף: לומדים טוב?
<עדי: כן.
אלי אלאלוף: זה מקום טוב ללמידה, בן גוריון?
<עדי: מדהים, כן.
<עדי: זו הייתה חוויה - - -
<חגית: עדי התחילה איתנו מיד בסיום הלימודים שלה.
<חגית: היא עובדת אצלנו כבר שלוש שנים, עומדת עכשיו בעצמה להדריך סטודנטים במחזור שיתחיל בעוד שבועיים.
<דורון אלמוג: אני רואה אותה פה מריצה במסדרונות ובחוץ אנשים, מחזירה להם כושר הליכה.
<דורון אלמוג: הולכים פה בחוץ, מדרגות.
אלי אלאלוף: למרות שיש פה מנהלת ויושב ראש הכפר, זה מקום טוב?
אלי אלאלוף: מכירה מקומות אחרים?
<עדי: בעיקר הייתי במקומות אחרים כסטודנטית.
<עדי: כן, אני חושבת שהמקום - - - קודם כל הוא מאפשר בדרום משהו שאין, מהבחינה הזאת הוא נותן פתח, זה המטופלים יכולים להגיד, לשיקום, שזה משהו שלא היה פה בכלל עד עכשיו.
<עדי: וגם מבחינה מקצועית אנחנו מנסים לתת את הרמה הגבוהה ביותר בשבילם.
<עדי: אנחנו גדלים ביחד עם המטופלים
<דורון אלמוג: להתראות, אברהם.
<חגית: יש מישהי שמאוד רוצה לפגוש אותך.
<דורון אלמוג: אחרייך, רק תגידי.
<נעמה דודביץ: - - - עושים מרכז אחד ונותנים בו את כל השירותים והחיסכון הכלכלי הוא עצום.
<נעמה דודביץ: במקום לשים בכל מקום - - - ואז מה שקורה, באים ממשפחה אחת כמה מטופלים, ילד שיש לו ליקויי למידה בא לקבל טיפול וסבא ש - - -
אלי אלאלוף: אנחנו מנסים להכניס את זה לגיל הרך.
<חגית: יש פה מישהו שרצה לפגוש אותך.
<שלום: אלי, אני זוכר אותך מה - - -
אלי אלאלוף: בדרום?
<שלום: בדרום.
<שלום: הייתי מנהל בית הספר ב - - - יישר כוח.
<שלום: רק אני רוצה לומר לך, כנראה שגם מסייעת בבתי הספר, טיפול לימודי, לקויי למידה, אנחנו עובדים איתם דרך ניצן.
<שלום: אני סיימתי.
אלי אלאלוף: ניצן גם?
<שלום: גם ניצן.
אלי אלאלוף: כמה תלמידים היו הולכים לניצן?
<שלום: המורים שלי היו הולכים מבית הספר.
אלי אלאלוף: קיבלו הדרכה וחזרו?
<שלום: כן.
<חגית: שלום, תציג את עצמך.
<חגית: אתה התחלת ישר - - -
אלי אלאלוף: הוא אמר הכול, אנחנו יודעים הכול עליו.
<שלום: לא, אני אספר לך מה אני עושה פה.
<חגית: תציג את עצמך, מה שמך, מה תפקידך, למה אתה פה.
<שלום: את אלי אני מכיר.
<חגית: אבל תזכיר לאלי, אולי אלי לא זוכר.
<שלום: אלי זוכר את הפרויקט שלו, מדע דרום, זה היה משהו אדיר בכל האזור.
<דורון אלמוג: עדיין, מה זה היה?
אלי אלאלוף: זה עוד ממשיך.
<שלום: בתקופה שלי זה יצר מהפכה אדירה בתפיסה, בפעילות שלנו.
אלי אלאלוף: אתה לא זוכר טוב, כי למדנו מכם, אתם לימדתם אותנו.
אלי אלאלוף: הבאנו קצת יותר כלים, קצת יותר כסף.
<שלום: קיבלנו משאבים.
אלי אלאלוף: נכון, אבל הלב היה שלכם.
<שלום: אבל הכנסים וההדרכה והמשאבים עשו את שלהם.
אלי אלאלוף: אבל תדעו שאנחנו למדנו יותר מכם מאשר אתם מאיתנו.
<עדי: שלום, בוא תספר לאלי למה אתה פה ומה זה השיקום.
<שלום: אני אספר.
<שלום: ב-16 באוגוסט הייתה לי תאונת דרכים, פה, ברמזור הקרוב לכאן.
<שלום: שבוע לפני כן באתי - - -
אברהם וורצמן: שבוע לפני כן הוא היה אצלי בפגישה.
<שלום: באתי לאבי, אמרתי שאני רוצה לעזור, לתרום פה, כי אני כבר - - -
אלי אלאלוף: בפנסיה.
<שלום: אבל הקדוש ברוך הוא עושה את החשבונות שלו.
<שלום: זה היה בחודש אלול, הייתי בישיבה במועצה שלנו, סיימנו ישיבה, באתי לקחת את הסיבוב לאופקים, אני עובר דרך הרמזור הזה לכיוון אופקים, לצערי הרב נכנסה בי משאית.
<שלום: אני איבדתי את ההכרה ל-10 ימים ואשתי נלחמה על החיים שלה 10 ימים, כשאני חזרתי להכרה אשתי כבר נפטרה וזהו, אני נשארתי להתמודד.
<שלום: הייתי בסורוקה, הייתי בשיקום שם ואני אומר בכנות שאני פה מקבל יותר, נהנה יותר, אני רואה תוצאות טובות יותר, יישר כוח לצוות שלכם.
<שלום: יישר כוח.
אלי אלאלוף: אתה מרגיש שיפור אצלך?
<שלום: מרגיש, ברוך ה'.
<שלום: זה שאני עומד לפניך ומדבר איתך זה הישג גדול.
<שלום: אני הייתי כמו גוש בשר שהייתי זרוק על המיטה, אני לא הייתי באבל של אשתי, יצאתי רק להלוויה.
אלי אלאלוף: אם לא היית מספר לי את הסיפור לא הייתי מאמין.
אלי אלאלוף: אתה נראה מצוין.
<לירז: שלום גם עבר פגיעת ראש וגם החשיבה לא הייתה מה שהייתה פעם.
אלי אלאלוף: אבל עכשיו הוא מדבר הגיוני מאוד.
אלי אלאלוף: הוא זוכר דברים שהיו לפני 20 שנה, לפחות איתי.
<שלום: כן, בטח.
<שלום: שמע, הייתי מנהל, אני זוכר את זה היטב.
<שלום: אתה זוכר את איזה בתי ספר - - -
אלי אלאלוף: שניים, כולל המרכז לקשיש ליד.
<שלום: נכון.
<שלום: צודק, אני ניהלתי את הדתי.
אלי אלאלוף: וגם הסדנאות שרצינו להפוך אותן למעבדות.
<לירז: אני אגיד במילה רק על הריפוי בעיסוק קצת?
אלי אלאלוף: ספרי לנו עלייך.
<לירז: עליי?
<לירז: גם אותי אתה מכיר, אבל בכובע אחר.
<לירז: אני עבדתי שנים במרכז מעשה.
אלי אלאלוף: עכשיו עושים לי צרות בכנסת בגלל זה.
אלי אלאלוף: אמרו שזה - - - היות שהייתי בין מקימי מרכז מעשה אז אסור לי לקדם את החוק לשירות אזרחי לאומי.
<לירז: אני מרפאה בעיסוק פה, שמי לירז, אני גרה בכיסופים.
אלי אלאלוף: זה חינוך טוב שקיבלו בזכותכם.
אלי אלאלוף: בזכות המורים - - -
<שלום: אלי, אתה יודע, כשאני הקמתי את ניצן באופקים הקמתי את זה בעקבות זה שהייתי מנהל והיו לי כמה תלמידים לקויי למידה שלא ידעתי איך לטפל בהם.
<שלום: ילדים הגיעו לכיתה ג' ולא ידעו לקרוא.
<שלום: אז הייתי סטודנט באוניברסיטה והייתי מצטיין, שאלתי אותם, החלפתי מורה, החלפתי שיטת לימוד, לא עזר כלום ואז אני פגשתי את אשתו של פרופ' הררי מרחובות, אמרתי לה 'בואי תספרי לי מה עושים', אז היא אומרת 'שלום, אתם לא יכולים, אין לכם משאבים', אמרתי 'לילדי ישראל'.
<שלום: אז הלכתי לשם לראות וראיתי שיש ארבעה-חמישה מומחים על תלמיד אחד, מומחה תקשורת, רופא נוירולוג והם עבדו לפי הנחיות.
<שלום: אז אמרתי 'הילדים חייבים'.
<שלום: השגתי מלגה, שלחתי תלמיד אחד שלנו מבית הספר לניצן תל אביב, שם כל הבנים של משפחת רוזוב, היו שם הרבה עשירים שהשקיעו בילדים שלהם.
<שלום: התלמיד שלנו, היום הוא ספר באופקים, שלחתי עם אמא שלו כל יום רביעי, השגנו לו מלגה - - -
<לירז: ואתה נזכר כי בעצם אלי עזר בכל הפיתוח של הדרום?
<לירז: לזה אני מתכוון?
<שלום: אני אז עוד לא הכרתי את אלי.
<לירז: זה היה עוד לפני.
אלי אלאלוף: אבל זה לא חשוב אלי, חשוב שזה נעשה.
<שלום: בעקבות זה למדנו שאפשר לעשות גם בדרום.
<לירז: דברים איכותיים ושיעמדו בסטנדרט.
אלי אלאלוף: אתה יודע שהמנכ"לית של החברה הזאת היא גם מאופקים, אשתו של דנינו.
<שלום: נכון, מלי דנינו והיא עשתה - - -
<לירז: אני רק אגיד, אנחנו פה בריפוי בעיסוק מקבלים אנשים, הכי קטן שלנו היום הוא שישה חודשים עד - - -
אלי אלאלוף: למה שישה חודשים?
<לירז: מה קרה לו? פגיעת ראש.
<לירז: נפל מהידיים של אבא שלו, פגיעת ראש קשה.
אלי אלאלוף: וכבר אתם יודעים לזהות איזה סוג טיפול הוא יכול לקבל?
<לירז: כן, כשמה שאנחנו נותנים פה זה בעצם טיפול גם פרטני, אחד על אחד, וגם יש לנו קבוצות, אנחנו עובדים במסגרת קבוצתית, ובריפוי בעיסוק אנחנו פשוט חוזרים לכל התפקודים של היום יום שנקטעו בעקבות, כל אחד ומה שקרה לו, שזה אומר לאכול, להתלבש, ללמוד.
<שלום: ליצור חשיבה, הכול.
<לירז: אצל שלום אנחנו כבר מגיעים למצב יותר מתקדם, שזה כבר עובד על דברים יותר מורכבים של חשיבה, אנחנו גם עובדים על שיקום של גפיים, של ידיים.
אלי אלאלוף: תלמדי ממנו איך מלמדים.
<לירז: הוא מלמד אותי כל הזמן.
<לירז: זה הדדי.
<לירז: אני נותנת לו תרגילים והוא מלמד אותי איך - - -
אלי אלאלוף: הוא הפדגוג הכי טבעי שאני הכרתי.
אברהם וורצמן: ומי את?
<קריאה: אני מרפאה בעיסוק, אני בראיון עבודה, סוג של.
<לירז: היא חושבת לבוא לעבוד פה.
<קריאה: בחיפה.
אלי אלאלוף: מחיפה לפה?
<קריאה: אני באר שבעית במקור.
אלי אלאלוף: איפה למדת בבאר שבע, באיזה תיכון?
<קריאה: במקיף א'.
אלי אלאלוף: כמו הבן שלי.
אלי אלאלוף: בת כמה את?
<קריאה: 23.
אלי אלאלוף: את בגיל של הבן שלי.
אלי אלאלוף: קצת יותר.
אברהם וורצמן: אני מכיר אותו, הוא ממשפחה טובה.
אלי אלאלוף: לא שאלנו שאלות נוספות.
אברהם וורצמן: לא, אני רק אמרתי.
אברהם וורצמן: גם אני לא אמרתי כלום.
<שלום: אין אומרים שבחו של אדם בפניו, אומרים קצת.
<שלום: אני הייתי חודשיים בשיקום בבאר שבע ואני רוצה להגיד - - - אבל פה אתה מגיע, יש לך בכל תחום בעלי מקצוע, יש לך את ה - - - אני התקדמתי פה.
<שלום: שם אין להם את כל בעלי המקצוע, פה ברוך ה' בכל תחום - - -
אלי אלאלוף: תגיד לו תודה, איפה הוא ברח?
אברהם וורצמן: כן, מר אלמוג.
אברהם וורצמן: תענוג.
<שלום: אגב קראתי השבוע שחנכתם עוד מרפאה.
אברהם וורצמן: שלום, אלוהים ישמור אותך.
<שלום: אלי, יישר כוח, אתה עושה דברים גדולים.
אברהם וורצמן: שבוע לפניכם הם באו עם החבר'ה מהמועצה, כי אנחנו רוצים להקים במת תרבות משותפת של אנשים מהקהילה עם הדיירים שלנו ביחד, שכל חודש תהיה פה במת תרבות.
<חגית: רק אני אגיד, מבחינת התפיסה שלנו, בשונה ממחלקה, שצוות מטפל בתוך סביבה שהיא בסך הכול חממה, אנחנו מטפלים באדם כשהוא נמצא בסביבה הטבעית שלו לכן אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה בעצם לא רק להחזיר לו את התפקודים הבסיסיים, אלא גם לעזור להסתגל בחזרה לחיים החדשים ולחזור למסגרות, לעזור לו להשתלב בחזרה במסגרות כי אז אנחנו רואים את הסיום, את התהליך השיקומי בעצמו.
<חגית: אם זה ילדים, לעזור להם להשתלב חזרה בבית הספר, בגנים, אם זה מבוגרים בגיל תעסוקה, חזרה במסגרות של שיקום תעסוקתי, או ללוות אותם באופן הדרגתי בתהליך החזרה לעבודה או למצוא להם מסגרות של פנאי ותעסוקה בקהילה.
אלי אלאלוף: מה הרקע שלך?
<חגית: אני פיזיותרפיסטית.
אלי אלאלוף: מה זה, כולם פה פיזיותרפיסטים.
<דורון אלמוג: הרבה.
<דורון אלמוג: אנחנו במרכז של - - - בוקר טוב, מה נשמע?
<דורון אלמוג: אני מלווה מישהו, אבל אני יושב פה וכולם חושבים - - -
אלי אלאלוף: אתה יודע מה שאמרתי לגבי הבריכה?
אלי אלאלוף: מרכז הלוחם בבאר שבע, קיבלתי 10 מיליון דולר, הצעתי להם לפתוח את זה בקהילה, הם אמרו לא והחזרתי לו 10 מיליון דולר.
<דורון אלמוג: באמת?
<דורון אלמוג: תגיד לו שיביא לי את ה-10.
<דורון אלמוג: אני מוכן לקרוא לבית חולים השיקומי שיקום בית חולים חיים סבן.
אלי אלאלוף: פניאל, תרשום את זה.
<דורון אלמוג: חיים סבן עד היום לא תרם לנו.
<דורון אלמוג: עכשיו אנחנו הולכים להקים בית חולים שיקומי לכל הנגב - - -
אלי אלאלוף: תרשום חיים סבן.
אלי אלאלוף: במקום זה הוא נתן 16 מיליון בבאר שבע.
<דורון אלמוג: בסדר, זה לא נגמר לו.
<דורון אלמוג: אל"ף, צריך - - -
אלי אלאלוף: לא, רק שתבין, בגלל הקונספט שאמרת, שכל כך טבעי - - -
אברהם וורצמן: תדע לך, אנשים מתוסכלים.
אברהם וורצמן: הם נמצאים בבאר שבע ואין בריכה הידרותרפית.
אברהם וורצמן: זה קטע לא נורמלי.
אלי אלאלוף: יש לך בריכה - - - למה המרכז ללוחם, שהוא מרכז - - - למה שלא - - -
<דורון אלמוג: הוא לא רוצה.
<דורון אלמוג: הם לא רוצים.
<דורון אלמוג: אני גם דיברתי.
<דורון אלמוג: אני הלכתי לבקר, אתה יודע למה הלכתי לבקר?
<דורון אלמוג: אמרתי להם, 'בואו תתנדבו פה, תעבדו'.
<דורון אלמוג: אתה עברת תאונה, יש לי, אגב, אחד, ביטון, כשהייתי אלוף פיקוד דרום הוא היה אצלי סגן יחידת הגששים והוא התעוור, היום הוא - - - בהתנדבות.
<דורון אלמוג: הוא אמר לי 'בוא תדבר עם אנשים על זה', אז גם הם אמרו לי אותו דבר.
אלי אלאלוף: זה הקטע של הבריכה שעולה ויורד?
<דורון אלמוג: לא, שם יש מים עמוקים, זה מסלול מיוחד של מים עמוקים.
אלי אלאלוף: עשינו את זה ב - - - אצל הרב פירר.
אלי אלאלוף: אצל הרב פירר עשינו את הבריכה עם הרצפה המסתובבת.
<דורון אלמוג: הם מבית הספר.
<דורון אלמוג: במסגרת בית הספר לחינוך מיוחד.
<חגית: הם מגשימים את החלום, לשלב בין האוכלוסיות.
<חגית: אין הבדל.
<חגית: מגיעים לכאן - - - מבית הספר - - - יש פה שני חיילים ממשרד הביטחון, אנשים שמגיעים מהקהילה - - -
אלי אלאלוף: לא החזרתם את הקבלן לעבודות - - - זה הפרויקט האחרון שלנו פה, זה הבריכה.
אלי אלאלוף: למה אתם לא מזמינים אותו שיעזור לכם?
אלי אלאלוף: הוא מספיק מרוויח כסף, זה שעשה פה.
אלי אלאלוף: תבקשו שיחזור לפה.
<דורון אלמוג: עשינו עכשיו לא מזמן, נכון?
<דורון אלמוג: מתי השיקום היה בפעם האחרונה?
אברהם וורצמן: לא, עכשיו אנחנו מתכננים פה שיפוץ, בגלל החלודה.
אלי אלאלוף: חובה.
אלי אלאלוף: זה הרטיבות, תמיד יהיה פה - - -
אברהם וורצמן: יש פה בעיה, גם עם העץ וגם עם ה - - - זה בתכנית.
אלי אלאלוף: אם זה לא טיפול שנתי, כל שנה - - -
אברהם וורצמן: זה בתכנית עכשיו.
אברהם וורצמן: המקום עובד ברוך ה'.
אלי אלאלוף: מה עם המרכז של הרב פירר בשדרות, הוא הוקם כבר?
אברהם וורצמן: עוד לא, הוא בדרך.
אלי אלאלוף: ומה הוא עושה שם?
<דורון אלמוג: אני לא מכיר את זה, אבל רציתי לעשות איתם - - -
אלי אלאלוף: תלמדו, שלא יהיו כפילויות.
אברהם וורצמן: יהיה קונקורנציה, דורון.
אלי אלאלוף: כדאי לדבר איתו.
אלי אלאלוף: אני בקשר טוב.
אלי אלאלוף: אתה מכיר את הרב פירר?
<דורון אלמוג: אני מכיר, נפגשתי איתו כמה פעמים בעבר.
אלי אלאלוף: דבר איתו על שיתוף פעולה.
אברהם וורצמן: - - - פגישה.
אלי אלאלוף: איתו.
אלי אלאלוף: שלא - - - כי כסף אצלו לא חסר.
אלי אלאלוף: הקמנו לו את המרכז בבני ברק, הוא לא הזדקק לתרומה של - - -
<דורון אלמוג: יש עבודה מספיק, גם בשבילו וגם בשבילנו.
<דורון אלמוג: למשל - - -
אלי אלאלוף: תעשה תיאום.
<דורון אלמוג: ברור שצריך, אבל סורוקה, או בכלל משרד הבריאות, אנחנו הגענו להבנות עם משרד הבריאות, שבכל בית חולים צריכה לקום מחלקה שיקומית במצב שונה.
<דורון אלמוג: בן אדם עובר תאונה, הוא צריך ניתוח, הוא צריך ברגים, טיפולים שאנחנו לא יכולים, לכן הרעיון הוא, וניצה היימן שהיא סגנית סורוקה, היא רצתה בהתחלה - - - ומתחיל תהליך בירור איתם.
<דורון אלמוג: סיכמנו שיהיו שלוש רמות שיקום.
אלי אלאלוף: היה פה ליצמן?
<דורון אלמוג: ליצמן לא היה פה, אנחנו סיכמנו עם ארנון אפק, כשהיה מנכ"ל הבריאות.
<דורון אלמוג: הוא - - - אבל הוא עמד בראש ועדה להרחבת שירותי הרפואה לנגב בעקבות מעבר הבסיסים, לפני שנה, הוא המליץ לממשלה בסוף - - -
אלי אלאלוף: אתה רוצה פגישה עם ליצמן?
<דורון אלמוג: פגשנו אותו בעלה.
אברהם וורצמן: נעשה תמונה למזכרת.
אלי אלאלוף: תשים פגישה לליצמן ודורון.
<דורון אלמוג: לבית החולים, סיעודי מורכב.
<דורון אלמוג: אבל החלוקה של שלוש רמות שיקום, של חירום, ארוך וקהילה.
<דורון אלמוג: קהילה זה אומר, נגיד מישהו מדימונה או ירוחם.
אלי אלאלוף: זה המזל שלך, שאתה יכול לחלום - - - זה הכוח - - -
<דורון אלמוג: תראה את הגן.
אלי אלאלוף: זה גן רגיל?
<דורון אלמוג: גן רגיל.
<קריאה: זה קשור לעובדים?
<דורון אלמוג: לא קשור לעובדים, מכל המושבים.
<דורון אלמוג: דרך החברה למתנ"סים הם מגיעים ותור ארוך.
<דורון אלמוג: ההורים רוצים, יש פה ביקוש גדול שילדים יהיו פה.
אלי אלאלוף: זה גיל 3?
אברהם וורצמן: לא, זה מעון יום.
אברהם וורצמן: זה לידה עד שלוש.
<קריאה: זה אפס עד 3.
אברהם וורצמן: אין אפס.
אברהם וורצמן: שמעתי את בנט, שמעתי אותו ברדיו אומר ילדים מגיל אפס, התקשרתי אליו, אמרתי לו 'תגיד לי, הילד שלך בגיל אפס?
אברהם וורצמן: ' מה זה אפס?
אברהם וורצמן: מאז הוא לא משתמש יותר באפס, הוא אומר לי 'אבי, אתה לימדת אותי'.
אלי אלאלוף: אתה מכיר את יונה רוזנפלד?
אברהם וורצמן: הפרופסור.
אלי אלאלוף: הוא בן 96.
אלי אלאלוף: השבוע אני רואה שלושה טלפונים, מה קרה לך?
אלי אלאלוף: מה אתה כל כך מהר?
אלי אלאלוף: אתה ממהר?
אלי אלאלוף: אז הוא אמר, 'אני שמעתי שאמרת בוועדה מאפס עד 3, זה לא אפס עד שלוש, אתה לא מבין?
אלי אלאלוף: זה לידה'.
אלי אלאלוף: וכתבנו את זה, ככה זה בדוח.
אברהם וורצמן: אבל הרבה אנשי מקצוע משתמשים באפס וזה לא נשמע, מה זה ילד בגיל אפס.
<דורון אלמוג: נכון, בן אדם נולד הוא בן אדם, גמרנו, מגיל יום.
אלי אלאלוף: אז מה אתה כותב?
אלי אלאלוף: מה עניין אותך בדברים שאמרנו?
<אופיר קרני: מעניין הכול, אבל אני חייב להקשיב לזה עוד פעם בשביל לעכל את הכול.
אלי אלאלוף: ואז מה תעשה מכל זה?
<אופיר קרני: ואז בעזרת אחרים אני עורך את הפרוטוקול ואתה רואה מי אמר מה ואז אם תחליטו מה לעשות עם זה.
אלי אלאלוף: אז אם אתה רוצה לדעת איך פרוטוקול עובד טוב, תבוא לכנסת, אני מזמין אותך.
<אופיר קרני: הייתי פעם אחת.
אלי אלאלוף: תבוא לוועדה ותראה איזה עבודה מדהימה אנשי הפרוטוקול עושים.
<דורון אלמוג: אבל שם יש גם קצרניות.
אלי אלאלוף: לא, חלק הם מקליטים וחלק, היות שמקליטים וגם מצלמים, אז הם רושמים רק ראשי פרקים או שמות של מי שדיבר.
אלי אלאלוף: יש להם שיטה מדהימה.
<אופיר קרני: בכל ועדה יש את המקליט והוא רק כותב את הקונטקסט של השיחה ואני אומר מילה על מילה ואז מתאמים ביחד.
אלי אלאלוף: זה כדאי שתלמד, זה מקצוע מאוד חשוב.
<דורון אלמוג: הילדים האלה, אתה יודע פעם בחינוך הייתה שיטה של לבודד, לא להגיד סרטן, לא להגיד זה חולה, זה מפגר, לשמור אותם, רק אנשים בריאים שיהיו.
<דורון אלמוג: אלה, אתה נכנס לגן שלהם, קודם כל הם לא מתביישים ממבוגר.
<דורון אלמוג: בדרך כלל אתה נכנס, 'איך קוראים לך?' ילדים לא מתביישים, להיפך, הם מסתכלים עליך כאילו בגובה העיניים, הוא כמוך.
אלי אלאלוף: כי אתה - - -
<דורון אלמוג: אנחנו משלבים אותם.
<דורון אלמוג: תיכף תראה פה איך אנחנו עושים שילובים.
<דורון אלמוג: הם משחקים ביחד, הם רואים אנשים נכים, הם רואים אנשים בכיסאות גלגלים, הם מוציאים אותם ביחד, יש עגלול, עגלה של חמישה ילדים, לוקחים אותם פה לטיולים.
<קריאה: כמה עולה לילד פה?
<קריאה: אני לא יודעת, אבל ממש - - - כלומר כמו ש - - -
<דורון אלמוג: שלום.
אברהם וורצמן: רוצה לשמוע את הסיפור?
אברהם וורצמן: הילדה הזאת היא פלא.
<דורון אלמוג: היא נולדה בשבוע 24, היא נולדה 500 גרם.
אברהם וורצמן: תראה אותה.
<דורון אלמוג: היא עברה את גיל ארבע כבר.
אברהם וורצמן: בת כמה ליאן כבר?
<סתיו הילינג: ליאן בת ארבע.
<סתיו הילינג: היא נראית יותר קטנה מארבע.
<דורון אלמוג: כן, היא קטנה, היא מתפתחת יפה ואנחנו מקווים שהיא תצא מפה.
<סתיו הילינג: היא מאוד מאוד חמה.
<סתיו הילינג: בואו ניכנס.
<דורון אלמוג: כן, היא רוצה עם החברים והחברות.
<סתיו הילינג: כרגע היא עדיין צריכה לאכול דרך פג, לצערנו, בגלל שיש לה בעיה בלסת, היא לא יכולה ללעוס את האוכל, אז האוכל טחון או דרך פג בלבד ואנחנו מקווים שלאט לאט נוכל לגמול אותה מזה, היא תעבור ניתוח בקרוב גם, לסדר את הלסת, זו המטרה, ושהיא תחזור הביתה, בחזרה למשפחה שלה.
אלי אלאלוף: מאז הלידה היא פה?
<סתיו הילינג: ממש אחרי ששחררו אותו מבית החולים.
<דורון אלמוג: הרופאים לא נתנו סיכוי.
<דורון אלמוג: יש פה הרבה כאלה שהרופאים אומרים שאין סיכוי, לא יחזיקו מעמד.
אלי אלאלוף: - - - עם המשפחה?
<סתיו הילינג: כן, המשפחה מחורה, ספציפית עם ליאן בסופי שבוע היא חוזרת הביתה להורים, אבל בגלל שהיא נעזרת בפג, בגלל שהיא לא יכולה לנשום לבד, יש לה את הקנולה, היא חייבת מסגרת של אחיות ורופאים 24/7, היא לא יכולה להיות בבית.
<דורון אלמוג: כל אלה דיירים עם פיגור קשה.
אברהם וורצמן: גם בת שירות לאומי שלנו.
אברהם וורצמן: אלי אלאלוף, תכירי.
אלי אלאלוף: מאיפה את באה?
<מוריה: מכפר הרא"ה.
אלי אלאלוף: מהצפון.
אברהם וורצמן: ספרי על עצמך.
<מוריה: אני מוריה בר חי, מכפר הרא"ה, אני עושה פה שירות לאומי, שנה ראשונה.
אלי אלאלוף: שירות לאומי או שירות אזרחי?
<מוריה: שירות לאומי.
אלי אלאלוף: זה רק המשפטנים מבלבלים אותנו.
אברהם וורצמן: אני חייב להגיד לך, יש פה שתי פונקציות חשובות, אחת זה בנות שירות לאומי.
אברהם וורצמן: יש היום 34 בנות ועוד שני שינשינים.
אברהם וורצמן: 36, שתיים חדשות.
אברהם וורצמן: הן מדהימות.
אברהם וורצמן: מדהים מה שהם עושים.
אלי אלאלוף: איך הגעת לפה?
<מוריה: חברה, שסגרה לפניי והיא המליצה לי לבוא לפה.
<מוריה: וברוך ה', אני שמחה.
<דורון אלמוג: עבודת קודש אתן עושות.
<דורון אלמוג: ד"ר, מה נשמע?
<דורון אלמוג: בוא תכיר.
<דורון אלמוג: זה ד"ר שרגא.
<שרגא: נעים מאוד.
אלי אלאלוף: מאיפה בא ד"ר שרגא?
אלי אלאלוף: מבאר שבע?
<שרגא: מאשדוד.
אלי אלאלוף: מקום טוב, אשדוד, לא?
<שרגא: כן.
אלי אלאלוף: איפה היית לפני שהתחלת לעבוד פה?
<שרגא: עבדתי בניידת טיפול נמרץ, עבדתי בצבא, עבדתי בקופת חולים כללית.
<דורון אלמוג: אבל הוא איתנו, כבר כמה זמן אתה פה?
<שרגא: שנתיים וחצי.
אלי אלאלוף: איפה אתה גר באשדוד?
<שרגא: ב-ט'.
אלי אלאלוף: עם משפחה?
<שרגא: כל הארץ משפחה שלנו.
אלי אלאלוף: יש לכם בעיה של יונים?
<דורון אלמוג: כן, יש בעיה.
<דורון אלמוג: אתה רואה?
<דורון אלמוג: שמנו פה למעלה.
<דורון אלמוג: יש גם פה לסדר את זה.
<דורון אלמוג: זה בלתי פוסק, העניין של היונים.
<דורון אלמוג: פה זה ממ"דים וגם גני ילדים של בית החולים.
<דורון אלמוג: כל זה בית חולים.
<סתיו הילינג: זה בעצם מרחב טיפולי עבור הדיירים הסיעודיים.
<סתיו הילינג: יש לנו במחלקת סיעודי מורכב 24 דיירים אשר רובם זה פגיעות נרכשות, כלומר הם נולדו אנשים נורמטיביים כמוני כמוך ומשהו קרה להם במהלך חייהם.
<סתיו הילינג: יש פה את שחר.
<סתיו הילינג: שחר מבאר שבע במקור, הוא נמצא במחלקה כבר שנתיים, נשוי, אישה, 3 ילדים - - -
<דורון אלמוג: עלה לתקן את הגג.
<סתיו הילינג: כן, להרכיב משהו על הגג, נפל, פגיעת ראש.
<סתיו הילינג: פנחס, היום הוא בן 21, הגיע לפה כשהוא היה בן 16.
<סתיו הילינג: במהלך טיול שנתי הוא והחברים השתובבו, שתו קצת, המורה עשה פטרול בקומה בטיול השנתי שם, פנחס נלחץ, קפץ מהחלון, נפל על הראש, פגיעת ראש.
<סתיו הילינג: היום הוא בן 21.
אלי אלאלוף: זה לא נחשב לתאונת עבודה.
אלי אלאלוף: אתה יודע כמה תאונות עבודה?
<דורון אלמוג: הרבה, אני לא יודע כמה.
אלי אלאלוף: מדברים על אלפים בשנה, 69 הרוגים בשנה שעברה.
אלי אלאלוף: זה עולה למדינה, רק סיוע, 4.5 מיליארד שקל.
אלי אלאלוף: המדינה מפסידה מהפריון שלה 10 מיליארד שקל לשנה.
<סתיו הילינג: אלה מספרים - - -
אלי אלאלוף: הכי מזעזעים זה אי פיקוח של משרד הכלכלה.
<סתיו הילינג: דידי, שאתה רואה אותו כאן במכשיר האיי.
<סתיו הילינג: פי.
<סתיו הילינג: טי של האופניים, באופן אירוני הוא גם היה רוכב אופניים מקצועי.
<סתיו הילינג: דידי פה בעקבות תאונה, מונית נכנסה בו כשהוא רכב על אופניים.
<דורון אלמוג: אביר היא אחות.
<אביר: מה נשמע?
<דורון אלמוג: היא למה אחיות באירביד, בירדן.
<דורון אלמוג: לפני כמה חודשים התחתנה עם בחור שהוא פיזיותרפיסט פה.
<אביר: מוחמד.
<דורון אלמוג: מוחמד אל קרינאווי.
<דורון אלמוג: מוחמד פה היום?
<אביר: כן.
<דורון אלמוג: הוא פיזיותרפיסט, שניהם למדו בירדן.
אלי אלאלוף: הוא מהמשפחה של ראש העיר?
<אביר: כולם מכירים אותו.
אלי אלאלוף: והדוד השני, גם מכירים אותו, נשיא המכללה.
<אביר: כן, זה אח שלו.
<אביר: המשפחה שלהם גדולה ויש להם - - -
אלי אלאלוף: חצי עיר.
<אביר: כן, והגיעו הרבה למקומות ממש בישראל.
אלי אלאלוף: משפחה מדהימה.
אלי אלאלוף: את ממוצא ירדני?
<אביר: לא, אני מפה, אני נולדתי פה, רק למדתי בחו"ל ארבע שנים וחזרתי לפה.
אלי אלאלוף: וכשחזרת היו בעיות לקבל רישיון?
<אביר: כרגיל, כמו הסטודנטים פה.
<אביר: אנחנו עושים מבחן רישוי.
אלי אלאלוף: זה היה קשה, לעשות את המבחן הזה?
<אביר: אני למדתי באנגלית ועשיתי בעברית.
אלי אלאלוף: לא נתנו לך את המבחן באנגלית?
<אביר: לא, יש באנגלית, אבל צריך לקבל את השפה העברית ולהכיר וגם את המושגים וזה, וזה גם טוב בשבילי.
אלי אלאלוף: עכשיו יתרגמו לך את כל ה - - -
<אביר: לא, אין צורך.
<אביר: זה אותן מילים, אבל בקצת שינוי, לא הרבה.
אלי אלאלוף: איפה למדת, ברהט?
אלי אלאלוף: התיכון שלך היה ברהט?
<אביר: כן, ברהט.
אלי אלאלוף: אל עמל?
<אביר: אלראזי.
<אביר: אני והבעל שלי למדנו שם.
<דורון אלמוג: אבל כשלמדתם הייתם רק חברים, עוד לא הייתם - - -
<אביר: כן, רק באוניברסיטה הקשר בינינו התחיל.
אלי אלאלוף: קשר עין היה.
<דורון אלמוג: אבל מה שהסתבר לי זה שהמכללה, זה אוניברסיטה באירביד?
<אביר: כן, זו אוניברסיטה גדולה.
<דורון אלמוג: שהיא נחשבת, היא באמת מצוינת.
<אביר: בעולם היא המרכז השישי בעולם.
<אביר: היא ממש אוניברסיטה גדולה.
אלי אלאלוף: למה העדפת ללמוד שם ולא פה?
<אביר: פה יש תנאי קבלה קצת קשים.
אלי אלאלוף: יותר קשים?
<אביר: צריך שנת מכינה והגבלת גיל, ראיון, פסיכומטרי.
<אביר: שם רק בגרות, את ממוצע הבגרות שלך.
אלי אלאלוף: וזה עולה הרבה כסף ללמוד שם?
<אביר: זה אותו מחיר כמו פה.
<אביר: שם זה שייך למדינה, לא פרטי.
<אביר: אני למדתי במשהו ששייך למדינה.
אלי אלאלוף: והרבה חברות שלך שלמדו שם נשארו שם?
<אביר: יש לנו מרפא בעיסוק פה, שהוא למד איתנו.
<אביר: זכי גם למד איתנו שם, הוא עובד פה בריפוי בעיסוק.
<דורון אלמוג: הוא גם מרהט.
<אביר: כן, גם מרהט.
<אביר: יש רופאים.
<אביר: כשאנחנו עוברים את המבחן הממשלתי זה 80%, כלומר אחוז הניצחון, כלומר בפעם הראשונה.
אלי אלאלוף: בסוף זה 90%.
<אביר: אז כדאי.
<אביר: מישהו שיש לו בעיות עם הקבלה כדאי.
אלי אלאלוף: אז מה שלמדת שם מתאים לפה?
<אביר: זה אותו דבר.
<אביר: זה לפי ה - - - זה עולמי, הלימודים.
<אביר: בסוף אותם לימודים, אותה עבודה, ניסיון שונה, העבודה שונה מהתיאוריה אז - - -
<דורון אלמוג: כן ירבו.
<אביר: תודה רבה לכם.
<דורון אלמוג: דידי זה תאונת מונית, נסע על אופניים, אח שלו פה הוא מנהל הלוגיסטיקה שלנו והוא בקומה ארבע שנים.
<דורון אלמוג: הוא הכי מבוגר בכפר, אני חושב, בן 56.
<דורון אלמוג: הוא גר בכפר, הוא בקומה.
<דורון אלמוג: הוא גר פה בבית החולים.
אלי אלאלוף: גם בקומה יש רפלקס כזה?
<דורון אלמוג: לא, המכונה מסובבת, המכשיר מסובב אותו.
<דורון אלמוג: זה מכשיר בשביל להניע את מחזור הדם ולעשות מטבוליזם יותר מהיר.
<דורון אלמוג: גם הקטנה הזאת, ילדה - - - חזרה מ - - -
אלי אלאלוף: הדיווח לתורמים.
אברהם וורצמן: מסודר, יש מערכת רצינית.
<דורון אלמוג: כן, אנחנו כל הזמן משכללים את זה.
<דורון אלמוג: מאוד חשוב.
אלי אלאלוף: - - - מהמערכת של - - -
<דורון אלמוג: גם וגם.
<דורון אלמוג: סתיו, למשל, עובדת אצל שרה במחלקת יחסי ציבור בבני ברק.
<דורון אלמוג: יש לנו בסיס נתונים אחד גדול, כל יום חמישי היא בבני ברק יחד עם שרה, יושבים עוד פעם.
<דורון אלמוג: קודם כל היא מוציאה דוח על כל ביקור שיש כאן.
<דורון אלמוג: יוצא אלינו, פנימי, אליי, אל - - -
<סתיו הילינג: גם פנימי וגם נכנס לדאטה בייס.
אלי אלאלוף: סליחה שאני נותן קומפלימנטים לעובדים שלי.
אלי אלאלוף: דיווחים שלהם לתורמים.
אברהם וורצמן: גם, גם.
<דורון אלמוג: כל הזמן.
אלי אלאלוף: הדיווחים של העובדים.
<דורון אלמוג: לא מסודר.
אלי אלאלוף: זה אני אומר, בלי לפגוע בכם, הן מאוד מרגשות, אפילו אהבל כזה, שהוא בא עם כל הרקע הנפלא שלו, זה שהם מוסרים - - - של עבודתם, של התרגשותם, של הסרט שלהם, הכול, מדי פעם לתורמים, מין איזה קשר אישי בין העובד לבין - - - בלי להגזים.
אברהם וורצמן: לא רק במערכת.
אלי אלאלוף: תמיד הייתי אומר, חבר'ה, אנחנו - - - זה לא מרגש, תיקחו דיווחים מהשטח.
<סתיו הילינג: אני יכולה להגיד לך שבסיורים שלי אני ממעיטה לדבר, אני באמת נותנת את השרביט אך ורק לעובדים שהם עושים.
אלי אלאלוף: אבל אם היא פגשה, גב' כהן, שהיא מתרגשת ממילא ולה יש אמינות יותר טובה, שפעם בשישה חודשים, 'שלום, הגיע אלינו מקרה', מסר אישי, מאוד חשוב.