GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דורון אלמוג: אלי, אני רוצה שתדע, אנחנו תיכף נעשה סיור.
<דורון אלמוג: יש לנו היום משמרת של בדואים?
<דורון אלמוג: עכשיו לומדים בדואים?
אלי אלאלוף: אז בוא נכיר את החברים, אני לא מכיר.
<דורון אלמוג: אתה מכיר בסדר גמור.
אלי אלאלוף: אני מכיר את הקירות.
אלי אלאלוף: אני מכיר את דורון 100 שנה ואת אבי 150 שנה.
אברהם וורצמן: את נעמה הכרת עכשיו, מנהלת של מוריה בגדרה.
אלי אלאלוף: מה ההכשרה שלך?
<נעמה דודביץ: אני מרפאה בעיסוק במקצועי.
<נעמה דודביץ: לפני כן למדתי, יש לי תואר במשפטים וניהול.
אלי אלאלוף: משפטים זה כדי לרפא או להעסיק?
<נעמה דודביץ: לא, זה כדי להבין בעיקר, גם ברמת המיקרו וגם ברמת המקרו, את תהליכי העבודה וההתנהלות.
אלי אלאלוף: יצא לך לעבוד עם עולים חדשים בתחום הזה של ריפוי בעיסוק?
<נעמה דודביץ: של ריפוי בעיסוק לא.
<נעמה דודביץ: כל החיים המקצועיים אני עובדת בעמותת עלה, מגיל מאוד מאוד צעיר.
אלי אלאלוף: ועכשיו אנחנו עומדים לשחרר את האפשרות להתעסק בזה.
<נעמה דודביץ: כי יש להם בעיה מאוד קשה למרפאים בעיסוק, בכלל בעולם, בצפון אמריקה מאוד מאוד הגבילו, יש המון אנשים שרוצים לעבוד בארץ ולעבוד פה.
אלי אלאלוף: אז הוא יפתור.
<מילי בלום זק: מרפאים בעיסוק, אנחנו נשמח לקבל אותם.
<נעמה דודביץ: כן, הם פונים אלינו, רק הם לא יכולים לקבל רישיון כי הגילדות חוסמות את זה.
אלי אלאלוף: זה לא אני אומר את זה, את אומרת.
<נעמה דודביץ: אני אומרת לך את זה, אני יודעת את זה.
<נעמה דודביץ: הם הציעו לי כמה פעמים, מרפאים בעיסוק, בוועדה העליונה לשבת איתם, אבל בגלל שהם כאלה ואין להם תפיסה רחבה אני פשוט לא מוכנה לשתף איתם פעולה מקצועית.
אלי אלאלוף: אז הצעת החוק היא על השולחן שלנו וזה יהיה בקריאה שנייה ושלישית.
אלי אלאלוף: הצעת חוק למקצועות הבריאות, נושא של ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת ותזונה.
<דורון אלמוג: אז אולי להכניס גם את נושא אחיות?
אלי אלאלוף: לא, אחיות זה הפרויקט הבא.
<נעמה דודביץ: אחיות זה אחד הנושאים הכי קשים.
אברהם וורצמן: הם מאוד שומרים - - -
אלי אלאלוף: אבל אתם יודעים, אני סתם מספר כי זה מעניין כאזרח.
אלי אלאלוף: ריפוי בעיסוק, בחוץ לארץ זה נעשה בתעודה, לא אקדמית.
אלי אלאלוף: אומרים פה, אם זה אקדמיה זה יותר טוב, זה יותר מוצלח, אז שיילכו לאקדמיה לפני שיעלו לארץ, אבל הם כבר פועלים שנים רבות.
אלי אלאלוף: זה תקוע ככה.
אברהם וורצמן: ואז כשהם באים לפה לא מכירים להם בתעודות.
<נעמה דודביץ: הם צריכים לקבל רישיון ממשרד הבריאות ומשרד החינוך.
אלי אלאלוף: עכשיו יש תקופה, אנחנו בסך הכול בשישה חודשים של התנסות וזה מקום להתחיל לפתוח את ההתנסות, בשישה חודשים יוכלו לקבל את הרישיון שלהם.
<נעמה דודביץ: איך אפשר?
<נעמה דודביץ: מה התהליך?
<מילי בלום זק: איך אנחנו יכולים - - -
<נעמה דודביץ: טוב, נהיה בקשר במייל.
אלי אלאלוף: לגבי התהליך, אחר כך.
<דורון אלמוג: אני פותח סוגריים, רק להגיד לך מה חשבנו לגבי אחיות.
<דורון אלמוג: אנחנו חשבנו, וזה לא הולך עם הוועד שלהם וכו', אנחנו חשבנו שצריך להתחיל ללמד פחות, שצריך להיות דבר שנקרא אחות מעשית וללמד את זה בתיכון, כמו תיכון מרחבים, זה ייתן לנו - - - תחשוב עכשיו על המקום הזה בעוד חמש שנים כי יש פה עוד 500 עובדים, קרוב ל-800 איש שיעבדו.
<דורון אלמוג: היום 260 עובדים, עוד 500 עובדים בגלל בית החולים שיעבדו פה.
<דורון אלמוג: עכשיו אני צריך אחיות, מטפלים.
<דורון אלמוג: אם היה דבר כזה ויש עומס על מערכת הבריאות - - -
אלי אלאלוף: רופאים אתה לא צריך?
<דורון אלמוג: בטח שאני צריך, איזה שאלה.
אלי אלאלוף: היום אתה יודע שיש רק שבע מדינות שאם אתה עולה משבע מדינות מסוימות או חוזר, זה חוק של כל אזרחי המדינה, או חוזר משבע מדינות, כמו דרום אפריקה, זו רפואה טובה בדרום אפריקה, אבל גרמניה זה לא קל, את דרום אפריקה כן קבעו ואת גרמניה לא.
אלי אלאלוף: כי קבעו במשרד הבריאות - - -
<דורון אלמוג: מי קיבלו?
<דורון אלמוג: ארגון הבריאות העולמי?
אלי אלאלוף: לא, הבריאות שלנו.
אלי אלאלוף: אמנם הוא מרגיש שהוא בעל הבית של העולם, אבל - - - משרד הבריאות, שבע מדינות בלבד בתחום הרפואה.
אברהם וורצמן: רגע, מה זה אומר?
אברהם וורצמן: אני לא הבנתי.
אברהם וורצמן: תסביר לי מה זה אומר.
אלי אלאלוף: אם אתה עולה, למשל, או מגיע עם ניסיון משבע מדינות מסוימות - - -
אברהם וורצמן: אז אתה ישר - - -
<נעמה דודביץ: לא, אתה צריך לעבור מבחן.
אלי אלאלוף: אבל למשל למה משבע מדינות?
אברהם וורצמן: מי קבע דווקא את המקומות האלה?
אלי אלאלוף: ככה
אברהם וורצמן: ומה קורה במקומות אחרים?
אברהם וורצמן: ואם אתה בא ממקום אחר עם תעודה?
אלי אלאלוף: אז אתה צריך לעבור מבחנים וזה.
אלי אלאלוף: רפואת שיניים, למשל - - -
<מילי בלום זק: ואם אתה בא מאותן שבע מדינות?
<דורון אלמוג: בואו נמשיך.
אלי אלאלוף: אבל בואו ניקח את הדוגמה אופטימית.
<נעמה דודביץ: אבל, דורון, הנושא של האחיות הוא מאוד חשוב.
<נעמה דודביץ: יש מחסור אדיר בכל הארץ.
אלי אלאלוף: יש מחסור גם בנושא של רופאי שיניים, נכון?
אלי אלאלוף: לכן כשאתה הולך לטיפול שיניים אתה משלם הון מטורף, אלה סכומים מטורפים.
אלי אלאלוף: עד עכשיו, אם אתה בא לארץ, אם יש לך ניסיון של 14 שנה אתה יכול לבוא ולקבל רישיון.
אלי אלאלוף: עכשיו הורדנו את זה לחמש שנים ובלי בחינות.
אלי אלאלוף: זה עבר ביום שני בלילה.
אלי אלאלוף: אתם לא יודעים מה זה, מחיאות כפיים כולם, אפילו ראש הממשלה בא לברך.
אלי אלאלוף: ההצבעה הייתה 96 בעד, נגד 0.
אלי אלאלוף: אז רופאי השיניים עברו.
אלי אלאלוף: הפרא רפואיים יעבור, זה עניין טכני.
אלי אלאלוף: טוב, תכין טוב את הנאום.
אלי אלאלוף: עכשיו לאור ההצלחה נחבר עם מה שצריכים לעשות, בנאום.
<נעמה דודביץ: אנחנו רוצים להיות בפיילוט של השישה חודשים.
אברהם וורצמן: אתמול הייתי באוהלי הנגב, הולך להיבנות שם בית חולים שיקומי, שהייתי שותף ב - - -
<מילי בלום זק: אתה יודע שבכל אזור הדרום אי אפשר ללמוד, לא ריפוי בעיסוק ולא קלינאי תקשורת.
אלי אלאלוף: זה הקליקות.
<נעמה דודביץ: כן, זה הגילדות.
אברהם וורצמן: קודם כל בואו נמשיך את ההיכרות ואחר כך אני רוצה להגיד מה חשבנו על סדר היום, נדע מה לתכנן ואז - - -
אלי אלאלוף: זה הצלם המקצועי?
<ניר צפריר: צפריר.
אלי אלאלוף: מאיפה אתה, באזור?
<ניר צפריר: אני במקור מנס ציונה, שכן של דורון.
<ניר צפריר: אני עכשיו גר ביד מרדכי, בונה שם בית.
אלי אלאלוף: כן, בין לבין.
<ניר צפריר: מתעסק בצילום היום.
<ניר צפריר: יצאתי לפנסיה ב-2001.
<דורון אלמוג: השתחרר מהמשטרה, התפקיד האחרון היה - - -
<ניר צפריר: הייתי ראש מה"ד, הייתי מפקד מג"ב ירושלים, הייתי מפקד הימ"מ, הייתי בימ"מ עשר שנים.
אלי אלאלוף: טוב, שמרת עלינו.
<ניר צפריר: אני ממקימי הרשות להגנה על עדים.
<ניר צפריר: זה החזיר אותי לעבודה ממשלתית לאיזה שלוש שנים.
<דורון אלמוג: והוא צלם הבית עכשיו, הוא מתנדב.
אברהם וורצמן: ירושלים.
אלי אלאלוף: זה השם?
<ירושלים יונגר: כן, זה השם.
אלי אלאלוף: איזה כיף, איזה יופי.
אברהם וורצמן: ספרי מי את, תגידי איך הגעת לפה.
אלי אלאלוף: את ילידת הארץ, או עלית?
<ירושלים יונגר: עליתי.
<ירושלים יונגר: אמא שלי סחבה אותי עד סיני ואז לקח לי שנה וחצי עד שעליתי לכאן.
אברהם וורצמן: ירושלים עכשיו בבדיקה להיכנס פה לעבודה.
<ירושלים יונגר: יחסי ציבור.
אברהם וורצמן: יחסי ציבור, קבלת קבוצות.
<ירושלים יונגר: למדתי במכללה למינהל בראשון.
<ירושלים יונגר: אני גרה עכשיו במגן, אבל כל החיים גרתי בראשון.
אלי אלאלוף: את התיכון עשית בראשון?
אלי אלאלוף: לא בפנימייה?
<ירושלים יונגר: לא, אמא שלי לא אהבה את הקונספט של פנימייה.
אלי אלאלוף: כל הכבוד לה.
אלי אלאלוף: גם אני לא.
<ירושלים יונגר: אף אחד מאיתנו לא היה בפנימייה.
אלי אלאלוף: למרות כל המעורבות שלי בפנימיות אני מעדיף בית.
<ירושלים יונגר: בטח, כן, אמא שלי שמרה אותנו קרוב לבית.
<סתיו הילינג: אני עובדת כבר שנה בעלה נגב, במחלקת יחסי ציבור.
<סתיו הילינג: גרה בתל אביב, מגיעה - - -
<דורון אלמוג: היא באה כל יום מרמת השרון.
<סתיו הילינג: מתל אביב.
<סתיו הילינג: ברמת השרון במקור, היום בתל אביב.
<דורון אלמוג: כל יום, אלי, הלוך חזור.
אברהם וורצמן: וזה לא בדיוק יחסי ציבור, זה חינוך.
אברהם וורצמן: כי היא מלווה את הקבוצות.
אברהם וורצמן: אנחנו מרחיבים את זה עכשיו, גם ירושלים נכנסת להרחבת הקבוצות.
אברהם וורצמן: כי יש פה תהליך של חינוך עמוק עמוק עמוק של החברה.
אברהם וורצמן: שמע, קורה פה משהו במסות ואנחנו רוצים להעביר את זה לכל הרשת.
אברהם וורצמן: נדבר על זה בהמשך.
<סתיו הילינג: תואר ראשון במדעי המדינה, תואר שני עכשיו מסיימת ביישוב סכסוכים וגישור.
<מילי בלום זק: אני מילי, אני ראש אגף מרכזי חוץ וקהילה רווחה, אני עובדת סוציאלית בהכשרתי, התחלתי לעבוד פה לפני שמונה שנים כמעט בתור עובדת סוציאלית.
<מילי בלום זק: למדתי בחיפה, אני במקור בערבה ולמדתי בחיפה.
<דורון אלמוג: אלי, את אח שלה אתה מכיר, אייל בלום, ראש מועצת ערבה.
<מילי בלום זק: בערבה לא היית עדיין, נכון?
אלי אלאלוף: הערבה התיכונה.
אלי אלאלוף: היה לי חבר טוב שם, נהרג בתאונת מטוס לא מזמן.
<אופיר קרני: אני עורך את הפרוטוקול פה.
<אופיר קרני: שמי אופיר, אני גר בתל אביב ועליתי לפני חצי שנה מבלגיה.
<אופיר קרני: למדתי תואר ראשון ושני בלונדון במדעי הסביבה וקיימות ובינתיים אני עובד בעבודה הזו בשביל לשים כסף בצד לדירה.
אלי אלאלוף: אז אתה מאלה שיודע צרפתית?
<אופיר קרני: (צרפתית).
אלי אלאלוף: האמת שרק הבלגים חושבים שהם דוברי צרפתית.
<אופיר קרני: לא, אני לא בלגי כל כך, כי אף פעם לא הייתי ממש משולב בקהילה הבלגית, תמיד הייתי בתוך בועה יהודית, בית ספר יהודי, הורים ישראלים.
<אופיר קרני: אחרי 30 שנה בגולה הם גם חזרו מבלגיה ואני בשבוע הבא הולך למשרד הפנים לעשות עלייה.
<אופיר קרני: וזהו, מקווה גם למצוא עבודה בתחום בקרוב.
<דורון אלמוג: יש לנו גם מבלגיה, משפחת קנדיוטי.
<דורון אלמוג: אתה מכיר את קלוד.
אלי אלאלוף: חבר טוב.
<דורון אלמוג: כל שנה משפחת קנדיוטי בבריסל, הוא כותב מאמרים גם ב'ישראל היום', גם ב'הארץ'.
אלי אלאלוף: אבא שלו היה יושב ראש קרן היסוד בבלגיה.
<דורון אלמוג: הם כל שנה, כבר 14 שנה, אני חושב, עושים אירוע התרמה לעלה, כל שנה, בבית שלהם, ובין 80,000 ל-100,000 יורו כל שנה, תרומה לקהילה שם מבריסל.
<נתנאל אריאל: אני ממשרד יחסי ציבור בלומברג תקשורת, נתחיל לעבוד בעזרת ה' פה עם עלה.
אלי אלאלוף: פרו בונו?
אברהם וורצמן: כמעט.
אברהם וורצמן: שירוויחו קצת ש - - - הם מחזיקים משרד.
אברהם וורצמן: אתה יודע מה?
אברהם וורצמן: אני רוצה להגיד לך משהו, משרדים גדולים זה הרבה רעש, זה הרבה צלצולים.
אברהם וורצמן: משרד חביב, נחמד, עושים את העבודה.
<קריאה: אני מחפש מגייס כסף.
<קריאה: גם בלי הוצאה זה גם טוב.
אלי אלאלוף: אני באר שבעי, בטעות הגעתי לפני 35 שנה לאבטחת הסוכנות לשלוש שנים ועוד לא גמרתי אותן.
אלי אלאלוף: אתם עובדים במקום מדהים.
אלי אלאלוף: זה כולו הרעיון שלו.
אלי אלאלוף: באמת אל תחפשו באף מקום אחר, קודם כל תלמדו הרבה מפה, תתרמו פה הרבה, אחר כך תעשו - - - זה שווה.
<דורון אלמוג: מילה אני חייב להגיד כי לאלי יש פה מניות יסוד ושותפות עמוקה ואמיתית וחברות.
<דורון אלמוג: אני תמיד אומר שאם לא היה נולד ערן הבן שלנו אז המקום הזה לא היה קם, אז באמת באמת הילד הזה, שלא דיבר אף פעם, אני אומר הוא המורה שלי, ביום שישי זו אזכרה שלו, תשע שנים מאז שנפטר.
<דורון אלמוג: אומרים חכמים אל תדון אדם עד שלא תגיע למקומו, אז הוא זה ששם אותי במקום שלו.
<דורון אלמוג: אם הוא לא היה מצליח לשים אותי במקום שלו, לנסות לשפוט את העולם מהמקום שלו, אז גם אנחנו לא היינו נהיים חברים ובקיצור, זה לא היה קם.
<דורון אלמוג: אבל, אלי, לך קודם כל לב ענק, התחברת לרעיון.
<דורון אלמוג: מי אמר לנו קודם?
<דורון אלמוג: זאת מהביטוח שאמרה שפה היה חול וחול, היה פה חול וחול ואלי תרם לנו להקמת בית ערן, זאת אומרת קרן רש"י - - -
אברהם וורצמן: בגדרה.
<דורון אלמוג: כן, בגדרה.
<דורון אלמוג: אחר כך פה השיחות הראשונות שהיו עם גוסטב לוון, שאלי קורא לו הזקן, אבל זה אלי.
<דורון אלמוג: במסעדה בבאר שבע, דיבורים ואחר כך נסיעה משותפת, כשהייתי עוד אלוף פיקוד דרום, כשבעצם היוזם מאחורי הנסיעה זה אלי, עוד פעם, לז'נבה, לפגישה עם עזרא מרכוס.
<דורון אלמוג: והקשרים שהוא יצר, כי הוא ישב בז'נבה - - -
אברהם וורצמן: קרן ספרא.
<דורון אלמוג: עם קרן ספרא, כי הזקן, מה שאמר, וזה גם היה במדיניות של הקרן, לעשות מצ'ינג, כמו ממשלה.
<דורון אלמוג: להביא דולר על כל דולר.
<דורון אלמוג: לפחות.
אברהם וורצמן: לא סתם קוראים לו אלאלוף, כי הוא האל של האלופים בדבר הזה.
אברהם וורצמן: אלוף האלופים במצ'ינג במדינת ישראל, קוראים לו אלאלוף, אלוף העולם.
<דורון אלמוג: זה נכון.
<דורון אלמוג: הזקן באמת אמר 'אני מוכן', הוא אמר שהוא מוכן למצ'ינג, בתנאי שאתה מביא על כל דולר שאני אתן לפחות עוד שניים, הוא אמר, מהמדינה ומעוד קרן.
<דורון אלמוג: ואז נסענו לז'נבה ואחר כך ויינברג בארצות הברית ורש"י נהיה 9 מיליון דולר, בהתחלה, הכול במוכנות של כל אחד בתנאי שהמדינה, וככה נוצרה שותפות שיצרה את המנוע שב-2002 הביא להחלטת ממשלה ראשונה להקמת המקום והטקס שהיה פה ב-2003, עם שרון, ראש הממשלה.
<דורון אלמוג: והשאר נראה היסטוריה, מאז מימשנו את שלב א', אנחנו הולכים לשלב ב' ועכשיו באמת, אלי, כמו שאמרת, הכול סיפורים, אז הצירוף הזה שאתה ראש ועדת העבודה נראה כאילו זה ממש בדיוק בעיתוי שאנחנו צריכים כדי לעשות פריצה, להרחיב את המודל, כי זה לא רק בית לכל החיים, או לאנשים וילדים כמו ערן, זה, כמו שאני אומר, מרכז קהילתי משלב.
<דורון אלמוג: זה משלב.
<דורון אלמוג: זה נותן פתרון לאוכלוסיית הנגב, לכל מי שצריך שיקום.
<דורון אלמוג: אלי לוי, ראש מועצת להבים, כבר כמה חודשים פה בטיפולים, הוא עבר תאונת דרכים, יכול להיות שנראה אותו היום גם.
אברהם וורצמן: הוא חזר לעבודה.
<דורון אלמוג: הוא עובד והוא מגיע לפה והדבר הזה של - - -
אברהם וורצמן: אתה יודע איפה הוא עבר תאונה?
אברהם וורצמן: בצומת להבים, שהוא כל הזמן צעק למה אין מחלף.
<דורון אלמוג: כל הזמן הוא צעק הצומת.
אברהם וורצמן: אין מחלף, אין מחלף, באותו צומת הוא חטף תאונה, חבל לך על הזמן איזה תאונה.
אברהם וורצמן: מדהים הסיפור שלו.
<דורון אלמוג: כמו שאמרת קודם, ללכת קדימה ולהציג בפני שלושה מנכ"לים, נציגי המשרדים, משרד הרווחה, בריאות, תעסוקה, להציג להם מודל שהוא מקיף ונוגע בכל מדינת ישראל, ונביא גם את החינוך, להראות להם שזה יכול להשפיע ממש על כל האוכלוסייה.
<דורון אלמוג: אל"ף, כמו שאמרת, בריאות, ממש תוספת חשובה מאוד לשיפור בריאות ותעסוקה, אבל גם ישפיע על החברה שלנו.
<דורון אלמוג: זה יעשה את החברה יותר טובה על ידי מעורבות גדולה של בתי ספר, של מתנדבים, של מועצות, של האוכלוסייה, וזו תהיה בשורה, לתרגם את זה אחר כך לתכנית עבודה, לתקציבים, לשיתוף יפה של שלושה, ארבעה משרדים, זה יכול להיות דבר גדול, פשוט דבר גדול.
<דורון אלמוג: אם מזה אנחנו יוצאים מהביקור הזה דיינו.
<דורון אלמוג: כמו שיצאנו בהתחלה, זו תוספת מאוד מאוד חשובה, ההרחבה של המודל למשהו ממשי.
<דורון אלמוג: באמת, עדיין כל הנושא עטוף בדעות קדומות, הנושא של טיפול רק במפגרים לבד, אבל אם אתה עושה קהילה, שגם הוא אגב לא פשוט.
<דורון אלמוג: עשינו למשל הסכם עם משרד הביטחון, אגף שיקום, שיבואו נכי צה"ל, הם מגיעים לפה.
<דורון אלמוג: אחת השיחות הכי קשות שהיו לי זה שנכי צה"ל אומרים לי 'תעשה לנו הפרדת שעות בבריכה', אני אומר להם 'מה זה?' הם אומרים 'אנחנו לבד בלי המפגרים'.
<דורון אלמוג: אמרתי להם שזה נגד רוח המקום, 'אתם, שאתם נכים, שככה תגידו?' מה אני אומר?
<דורון אלמוג: טבע האדם הוא כזה שאנשים בסוף - - - באמת, כדי ליצור שילוב זו עבודה קשה וזה לא בסיסמאות, זה לא לכתוב על הקיר 'ואהבת לרעך כמוך', 'כל ישראל ערבים זה לזה' וזה קורה.
<דורון אלמוג: לא קורה כלום אם לא מתרגמים למשהו שעושים, עושים דברים בבוקר ואנשים מתחנכים בדרך של עשייה.
אברהם וורצמן: תגיד מילה עליך.
<פניאל רוזנטל: אני פניאל, אני אחד מהעוזרים של אלי, אני עורך דין.
אברהם וורצמן: אמרתי לו אשריך.
אלי אלאלוף: הוא מרכז את הנושאים של הבריאות.
אברהם וורצמן: אני גם רוצה להגיד משהו.
אברהם וורצמן: מאיפה אני מכיר את אלי אלאלוף?
אברהם וורצמן: אני מבאר שבע וכשהתחלתי את בית מוריה אלי ליווה אותי מהיום הראשון כמנכ"ל קרן רש"י ובנינו ביחד מתנ"ס בצפון ד' בבאר שבע ואת כל נושא פנימיות היום, מה שהיום קוראים, תכנית מיל"ת, זו תכנית שקרן רש"י התחילה.
אברהם וורצמן: לפני כמה שנים כבר?
אלי אלאלוף: והקמת מטבח טוב.
אברהם וורצמן: והקמתי מטבח ואת כל המנות, 5,000 מנות ביום, צריך להבין את ההיקף.
אלי אלאלוף: אתה עבדת על 10,000 במגזר הבדואי.
<דורון אלמוג: נכון, עשינו.
אברהם וורצמן: המטבח הגדול ברהט.
<דורון אלמוג: ברהט וחורה.
<דורון אלמוג: שני מטבחים.
אברהם וורצמן: יש כמה אנשים בחיים שלי שהם ליוו אותי מאז שהייתי קטן ואולי - - - זה אלי אלאלוף.
אלי אלאלוף: יאללה, בוא נעבור נושא.
אברהם וורצמן: ואני מכיר על זה תודה גדולה.
אברהם וורצמן: מה שאנחנו תכננו זה ככה, חשבנו שתהיה היום ועדה, אנשים שפחות מכירים, אפשר לפתוח עם השיחה של דורון, סיור ואז הדיון.
אברהם וורצמן: מה לוחות הזמנים שלנו?
<דורון אלמוג: אני אומר שנצא לסיור עכשיו, נחזור לפה, יש שלושה נושאים שרצינו להעלות.
אברהם וורצמן: יש ארבעה נושאים.
אברהם וורצמן: דורון ואני נדבר כללי על הכפר, נעמה הכינה מסמך שגם עבדנו עליו, מילי תציג מצגת ונעמה תדבר על המסמך עם ארבע הנקודות שחשובות לנו, אחת, זה היחס של המטפלים שדיברנו, אבל עוד כמה דברים אחרים ונסכם את הדיון.
<דורון אלמוג: מצוין, אז בואו נעשה סיור, זה לדעתי מאוד חשוב.
<דורון אלמוג: (בסיור)
<סתיו הילינג: אני יכולה להסביר על המקום שאנחנו נמצאים פה עכשיו.
<סתיו הילינג: - - - בין הקהילה לכפר - - - טיפול רב מערכתי למטופלי שיקום, אחרי תאונות דרכים, אירוע מוחי, אנשים שהיו בבית לווינשטיין תקופה מאוד ארוכה ועכשיו הם עושים שיקום שהוא קרוב לבית.
<סתיו הילינג: זה משהו שהוא מאוד מאוד שלהם.
<סתיו הילינג: כאן הם מקבלים טיפול שהוא רק - - - אם היום בן אדם בדרום הולך לרופא משפחה והוא צריך שיקום, שולחים אותו, מרפאה בעיסוק בבאר שבע, בריכה בבית הלוחם, בריכה הידרותרפית, קלינאות תקשורת במקום אחר.
<סתיו הילינג: הבן אדם שבוע שלם מִטרטר בין המכונים השונים.
<סתיו הילינג: פה אנחנו מציעים לו טיפול רב תחומי, הוא מגיע ליום מרוכז לכל הטיפולים, אנחנו מעניקים פה למעלה מ-4,000 טיפולים רפואיים בחודש ויש לנו היום למעלה מ-150 מטופלים רפואיים שמגיעים לכאן.
אלי אלאלוף: והטיפולים, מי קובע אותם, הרופא המפנה?
<סתיו הילינג: יש לנו רופא שיקום.
<סתיו הילינג: בן אדם שמגיע לכאן מפנים אותו לרופא שיקום, הוא קובע לו את סדר היום.
<סתיו הילינג: בנוסף יש לנו מנהלת מרכז השיקום.
אברהם וורצמן: מנהל השיקום בתל השומר.
<סתיו הילינג: כן, ברור, גם המנהל הרפואי, יש לנו רופא שיקום שמגיע לכאן פעמיים בשבוע ונפגש עם מטופלי השיקום ומנחה אותם מה הם הולכים לעבור.
<סתיו הילינג: בנוסף יש לנו גם פסיכולוגית שיקומית ועובד סוציאלי.
<סתיו הילינג: אנחנו מבינים שהמערך הסוציו פסיכולוגי קריטי מאוד לשיקום.
<סתיו הילינג: אנשים שהיו חצי שנה בבית לווינשטיין לא היו באינטראקציה, שום קשר עם העולם החיצון - - -
אלי אלאלוף: יש לי קרוב משפחה שהיה שנים בטיפול.
<דורון אלמוג: בוא תראה את מרפאת השיניים.
<דורון אלמוג: בוקר טוב.
<דורון אלמוג: דוקטור, בואי תגידי מילה.
<רופאת שיניים: הטיפול פה הוא בדיירים שהם יותר מורכבים, זה צריך להיות טיפול רגשי, המון המון רגש להפעיל בטיפול.
<רופאת שיניים: זה לא רק להושיב, הם לא מבינים כל כך מה עושים להם, צריך יותר להסביר, אז העבודה היא שונה.
<דורון אלמוג: אל אלאלוף הוא מהכנסת, יושב ראש ועדת עבודה - - -
אלי אלאלוף: והבריאות.
אלי אלאלוף: אם כבר, מה שמעניין פה זה הבריאות.
<דורון אלמוג: התעסוקה, העבודה והבריאות.
<רופאת שיניים: יופי, אז ברוכים הבאים למרפאה שלנו.
<רופאת שיניים: פה אנחנו מקבלים ילדים ומבוגרים מכל מיני מעונות, גם פרטי וגם - - -
אלי אלאלוף: כל היום?
אלי אלאלוף: זה כל היום פתוח?
<רופאת שיניים: זה משמונה עד שלוש וחצי.
<רופאת שיניים: כמעט כל היום זה ככה, כל יום זה רופא אחר.
<רופאת שיניים: יש ד"ר מרטין שהוא אחראי על המרפאה, הוא בא בימי שני, ובעצם הם באים במרוכז כמה מהמעונות, נכנסים לתור, מקבלים פה כל מיני סוגים של טיפול, מהדבר הכי פשוט, מסתימה, מסילוק אבנית, יש לנו גם שיננית כאן, עד שתלים.
<רופאת שיניים: הכול כאן.
<רופאת שיניים: יש לנו לאלה שמגיעים עם כיסא גלגלים והם צריכים שאנחנו נעביר אותם לכיסא, יש לנו מנוף פה.
<רופאת שיניים: חוץ מזה מרפאה שנראית כמו מרפאה בכל מקום אחר.
<רופאת שיניים: אנחנו עובדים עם אותם חומרים, עם אותם דברים.
אלי אלאלוף: וכשאת לא פה יש לך מרפאה?
<רופאת שיניים: אני עובדת במרפאה בבאר שבע גם.
אלי אלאלוף: מרפאה רגילה?
<רופאת שיניים: מרפאה רגילה.
אלי אלאלוף: לילדים?
<רופאת שיניים: לכולם.
אלי אלאלוף: אני תושב באר שבע.
<רופאת שיניים: אני גרה בקיבוץ חצרים, אז אנחנו שכנים.
אלי אלאלוף: חצרים זה שכונה שלנו.
<רופאת שיניים: נכון, סוג של.
<רופאת שיניים: או שבאר שבע זה שכונה שלנו.
<דורון אלמוג: מה שחשוב זה באמת שרוב המטופלים באים מהאזור ולא מהכפר.
<דורון אלמוג: הכפר נותן שירותים.
<דורון אלמוג: עוד פעם, העניין של השילוב.
אלי אלאלוף: יש את המומחיות שאין לאחרים.
<רופאת שיניים: מגיעים מכל מיני - - -
אלי אלאלוף: המקום היחיד שאני מכיר שעובד עם אוכלוסייה כזאת זה הדסה.
<רופאת שיניים: זו באמת עבודה מהלב, אנשים מאוד מיוחדים עובדים, זה צוות מאוד מיוחד.
<רופאת שיניים: פה יש לנו את יפה, הסייעת שלנו, אנשים שכבר הרבה זמן במערכת.
<רופאת שיניים: מקבלים באהבה גדולה כל מי שמגיע אלינו.
<רופאת שיניים: ביי, בהצלחה לכם.
אלי אלאלוף: (המשך הסיור)
<דורון אלמוג: איך אתם - - -
<קריאה: תלוי, אתה קובע בהתאם למה שצריך.
<קריאה: ליאור מגיע יותר, יש כאלה שמגיעים רק פעם בשנה לרופא שלהם.
<דורון אלמוג: הטיפול שלו, אני לא יודע להגיד לך, אולי אבי יודע.
<דורון אלמוג: מה שלומך?
<דורון אלמוג: איך קוראים לך?
<ליאור: ליאור.
<דורון אלמוג: למה הגעת אלינו?
<דורון אלמוג: מה קרה?
<ליאור: אירוע מוחי.
<דורון אלמוג: מאיפה אתה בארץ?
<ליאור: מירוחם.
<דורון אלמוג: איך הגעת היום?
<ליאור: באוטו.
<דורון אלמוג: מי הביא אותך?
<ליאור: אשתי.
<דורון אלמוג: היא פה?
<שמחה: אני פה.
<דורון אלמוג: הנה אשתו.
אברהם וורצמן: יש פה ביקור של האלוף דורון אלמוג, חבר הכנסת אלי אלאלוף נמצא פה.
<שמחה: אני מכירה אותו.
<דורון אלמוג: אז באתם מירוחם היום?
<שמחה: פעם בשבוע אנחנו מגיעים.
<דורון אלמוג: ואת נוהגת?
<שמחה: אני נוהגת, כן.
אלי אלאלוף: כמה זמן אתה כבר בטיפול פה?
<ליאור: אני בטיפול פה - - -
אלי אלאלוף: פעם בשבוע אתה מגיע?
<שמחה: כן, 12 טיפולים הוא מקבל בשנה.
<דורון אלמוג: איזה קופה אתם?
<שמחה: כללית.
<שמחה: היום מסיימים, צריכים לחדש את זה, בעזרת ה'.
<שמחה: זה ממש עוזר לו פה.
אלי אלאלוף: זה עזר לו?
<שמחה: בטח, זה טיפול טיפול פה, חבל על הזמן.
<שמחה: הוא לא מידרדר, הוא נשאר לפחות מה שיש.
<שמחה: גם בבית אנחנו עושים את כל מה שאנחנו לומדים כאן וממשיכים.
אלי אלאלוף: ולפני שהוא היה פה הוא היה במקום אחר?
<שמחה: הייתי לוקחת אותו פעם פה, פעם שם, כל מיני מקומות, עד שהגעתי לאופקים, אמרו שזה מתאים לו, עלה נגב, וזה היה חדש בשבילי.
<שמחה: לא ידעתי איך מה מו, באתי לפה ומוצא חן בעיניי.
<דורון אלמוג: ולכמה טיפולים באתם היום?
<שמחה: 12 טיפולים, זהו.
<דורון אלמוג: חוץ מפיזיותרפיה, מה עוד?
<שמחה: בריכה, אמנות.
<דורון אלמוג: הם באים לפה לארבע שעות, לפחות שלושה טיפולים.
<שמחה: נכון.
<שמחה: שלושה, ארבעה לפעמים.
<דורון אלמוג: שלושה-ארבעה טיפולים, כשהם באים, פיזיותרפיה, הידרותרפיה, אמנות, תעסוקה, ייעוץ פסיכולוגי יכול להיות.
<שמחה: אני לוקחת אותו.
<דורון אלמוג: היי, חגית.
<דורון אלמוג: חגית היא מנהלת המרכז.
אלי אלאלוף: שלום, חגית.
<חגית: שלום, נעים מאוד.
אלי אלאלוף: יש הרגשה שתקבלו יותר מ-12 טיפולים?
<שמחה: הלוואי, לא נותנים.
<שמחה: אני ביקשתי.
<שמחה: אחד כזה באמת צריך, אבל לא נותנים לנו.
<שמחה: הם אומרים שזה קבוע.
אלי אלאלוף: למי אתם פונים?
<שמחה: רק לכללית.
<ליאור: היחידה ל - - -
<שמחה: זה יחידת המשך טיפול.
אלי אלאלוף: בירוחם?
<שמחה: בירוחם.
<שמחה: וזה בבאר שבע, יחידת המשך טיפול.
<שמחה: הם נותנים - - -
אלי אלאלוף: ופניתם ליחידה בבאר שבע, שהיא יותר מרכזית?
<שמחה: בהתחלה פנינו, אמרו שזה מה שיש, זה מה שקבעו בממשלה, זה מה שיש.
אלי אלאלוף: אתם לא עוזרים להם בפניות?
<דורון אלמוג: כן.
<דורון אלמוג: חגית, בואי תגידי.
<חגית: אנחנו מאוד משתדלים לעזור, אנחנו ככה עומדים בתווך.
<חגית: מצד אחד אנחנו מאוד רוצים לתת - - -
אלי אלאלוף: אתם יכולים לתת חוות דעת מקצועית.
<חגית: אז אנחנו נותנים תמיד, אבל סך הכול - - -
אלי אלאלוף: ואתם פונים או המשפחה?
<חגית: הפנייה נעשית דרכנו אל הסניף - - -
<ליאור: בלי חוות דעת - - -
<חגית: קופת חולים כללית בדרך כלל בונה איזה שהוא סל שיקום עבור מטופל בשלב האקוטי, מיד אחרי הפנייה, ובשלב הכרוני.
<חגית: בדרך כלל בשלב הכרוני הם נותנים סדרה של 12 ימי טיפול בשנה.
<חגית: בשלב האקוטי אנחנו נותנים את חוות דעתנו המקצועית.
אלי אלאלוף: אני יודע שנותנים חריגים.
אלי אלאלוף: בזכות המקצועיות שלכם ואתם רואים בראייה כוללת, אתם צריכים להיות הגוף שמשכנע בזכות חוות דעת שהם זקוקים.
<דורון אלמוג: מה שקורה בדרך כלל, כמו ששמחה באה ואומרת, 'נגמרו לי 12 הטיפולים, אני צריכה עוד' - - -
<שמחה: כן, הוא צריך.
<שמחה: אם אני מפסיקה הוא מידרדר, זה מפחיד.
אלי אלאלוף: וכשהוא מידרדר הוא צורך יותר תרופות?
<שמחה: כן, בעיה, אבל אני מיד מפעילה אותם, שאני רוצה להיכנס לפיזיותרפיה, לבוא לכאן.
אלי אלאלוף: גם כשגמרת את 12 הטיפולים?
<שמחה: כן, רק 12 טיפולים.
אלי אלאלוף: לפעמים הוא נאלץ להיות מאושפז?
<שמחה: אני מקווה שלא, חס וחלילה, בינתיים הוא בסדר.
אברהם וורצמן: לא, אלי מנסה לכוון שיש הוצאות אחרות.
<דורון אלמוג: הוא בן אדם של שיקום.
<שמחה: אנחנו כבר הרבה שנים פה.
אלי אלאלוף: אתם לא יכולים מבחינה מקצועית להגיד שבזכות הטיפולים האלה הוא לא מידרדר חס וחלילה?
<חגית: אנחנו אומרים את זה, בהחלט.
<חגית: בסופו של דבר הגורם המממן הוא זה שמחליט.
אלי אלאלוף: מה אם חס וחלילה הוא היה צריך שלב הבא?
אלי אלאלוף: מה השלב הבא?
<חגית: הם מפנים אותו למה שנקרא טיפול בקהילה, במכונים של קופת החולים, לפיזיותרפיה, או לריפוי בעיסוק.
אלי אלאלוף: אז הוא הולך לזה?
אלי אלאלוף: ואז איך העלויות?
<חגית: עבור המבוטח זה טופס 17.
<חגית: לקופה יכול להיות שהעלויות הן אחרות.
<חגית: היתרון פה אצלנו עבור המטופלים, שאולי הקופה לא תמיד לוקחת בחשבון, זה שאנחנו מרכזים את כל הטיפולים במקום אחד.
<חגית: היא לא צריכה להתרוצץ ולקבוע עם המכון הזה לפיזיותרפיה ועם המכון לריפוי בעיסוק.
אלי אלאלוף: וההסעות הן על חשבון הקופה?
<חגית: תלוי במקרים.
אלי אלאלוף: גברת, את משלמת להסעה?
<שמחה: לא, בפרטי, אמרתי שלא מעניין אותי, לא אכפת לי שההסעות תהיה על חשבוננו, אני מבזבזת הרבה סולר, אבל העיקר שיקבל טיפול נכון.
אלי אלאלוף: אני יודע שמממנים את הסעות.
<חגית: הקופה?
<שמחה: אני לא מקבלת.
אלי אלאלוף: אני הייתי בירכא, שאלו אותי על דיאליזה.
אלי אלאלוף: דיאליזות הן - - - והם משלמים 100%.
אלי אלאלוף: קיבלתי את ההודעה במקום.
<דורון אלמוג: מה המפתח של זה?
<דורון אלמוג: תחבורה ציבורית?
אלי אלאלוף: לא, הסעות מיוחדות.
אברהם וורצמן: הוא לא יכול לבוא בתחבורה ציבורית.
<דורון אלמוג: ברור, בטח, הוא צריך רכב מיוחד.
אלי אלאלוף: כדאי שתבדקו את זה, יש הסעות מיוחדות.
אלי אלאלוף: אני חושב שליד הנסים והנפלאות שאתם עושים תוסיפו את המרכיב הזה של התחבורה ושל חוות הדעת ש - - -
אברהם וורצמן: אלי, תדע לך שזאת אחת הבעיות שלנו, כי אנחנו בבידוד, אנחנו לא בתוך יישוב.
אברהם וורצמן: אתה לא בתוך באר שבע.
אלי אלאלוף: אני אומר לך בירכא, אני נותן דוגמאות ספציפיות.
אלי אלאלוף: בירכא התלוננו על מספר הדיאליזות שהם צריכים להסיע לכרמיאל, זה הרבה כסף.
<דורון אלמוג: דרוזים, ירכא בגליל.
<נעמה דודביץ: את הדיאליזה גם אנחנו מקבלים, בדיאליזה יש החזר, אבל במקרים של חולים שיקומיים צריך - - -
<חגית: בדרך כלל אחרי תאונות דרכים.
<חגית: יש להם קריטריונים מאוד ספציפיים.
אלי אלאלוף: תאונות דרכים זה בדרך כלל חברות הביטוח, הם ישחקו ובסוף הם נותנים.
אלי אלאלוף: אבל מה שקשור לקופות חולים, לביטוח ממלכתי, זה עניין של דרישה, הם לא אוהבים לגלות - - -
<דורון אלמוג: לזה את צריכה להפנות את שמחה לקופה.