GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: כי כשאתה הופך את זה לבירוקרטיה, למשהו מובנה, זה לא - - - אחות שמדברת, 'אני קיבלתי השבוע מקרה קשה וחשבתי', אתם מכירים כאלה שתורמים, בסוף הם רוצים להתרגש גם כן ממה שהם עשו, לא רק לתת צ'ק.
אברהם וורצמן: אז תספרי לו על המקרה המרגש שקיבלת.
<אילה: קודם כל, כל מי שנמצא פה הוא מרגש ומבחינתנו זה עולם ומלואו.
<אילה: במחלקה כרגע היא 23 דיירים, מחלקה מלאה יחסית.
<אילה: היא מחולקת, יש לנו חבר'ה ממש תינוקות, באה תינוקת שהגיעה אלינו לפני פחות מחודש מסורוקה, עם תסמונת גנטית מורכבת, אין הרבה מבחינת פרוגנוזה רפואית.
<אילה: אנחנו מאמינים ויש לנו גם הצלחה, אבל מבחינת פרוגנוזה רפואית, ארבעה-חמישה חודשים, בדרך כלל תסמונת כזו, לצערנו, מגיעים לסיום של החיים.
<אילה: אבל קיבלנו אותה ואנחנו עושים טיפול תומך, סיעודי, אימהי, כל מה שצריך, אנחנו בקשר טוב עם ההורים, הם מגיעים לפה, למרות שהם מודעים, כי גם בקבלה כשדיברנו איתם, והם קיבלו את המסר בסורוקה, בפגייה, אז הם קיבלו את הפרוגנוזה והם יודעים מה המהלך, אבל עדיין הם מגיעים לפה, יום כן, יום לא, ומחבקים וזה, אבל כל הצוות שלנו, כל אחות שעוברת, מטפלת שעוברת, אנחנו עוצרים ומחבקים ומנשקים, כמו ילדה בשבילנו, למרות שאנחנו יודעים מה הפרוגנוזה.
<אילה: לצוות מאוד קשה והצוות יודע שזה מהלך שיכול לקרות.
<אילה: לשמחתנו היה לנו מקרה כזה, היו לנו שני מקרים שהגיעו ואמרו לנו שהם מגיעים לפה כדי למות במקום מכובד ו - - - והיום אחת נמצאת במשפחת אומנה ברהט, חזרה למשפחה, נגד כל ההיסטוריה הרפואית שלה היא נמצאת במשפחת אומנה ואנחנו בקשר איתם.
<אילה: ויש לנו את אותו סיפור, שגם אמרו מצב מאוד מאוד קשה ובאמת היא הייתה במצב מאוד קשה כשהיא הגיעה אלינו והיא גם חזרה לסבתא ואנחנו בקשר איתם.
<אילה: הם נמצאים בבית ספר לחינוך מיוחד, עם כל התמיכה, אבל הם נמצאים במשפחה.
אלי אלאלוף: כמה זמן את פה?
<אילה: אני פה כמעט שמונה שנים.
<אילה: נתלשתי מאונקולוגית מסורוקה.
אלי אלאלוף: הנה סיפור מדהים.
אלי אלאלוף: להחזיק מעמד פה, אז היא עוד מעט תתמוטט, אבל היא שמונה שנים ותשמע, זה סיפור מדהים.
אלי אלאלוף: זה שווה יותר מ'יש לנו עוד קיר'.
אלי אלאלוף: היא מספרת, להוציא את זה לתורמים, חגגתם לו את ההישג שלו.
<אילה: אני אגיד לך, אנחנו עייפים.
<אילה: אנחנו מסיימים משמרת אנחנו באמת עייפים, מגיעים בבוקר, בעשרה לשבע, שש וחצי, עשרים לשבע לשער, אתה מתמלא בכוחות, נכנס למחלקה, כאילו התחלת את היום הראשון שלך בעלה.
<אילה: זה המקום המיוחד הזה, אתה נכנס לפה, אתה שוכח, אתה שוכח הכול.
אברהם וורצמן: אתה צודק.
אברהם וורצמן: אני קלטתי מה שאמרת ונעשה את זה.
אלי אלאלוף: איפה עבדת לפני כן?
<אילה: אני מבאר שבע, אני באתי מסורוקה, מאונקולוגית.
<אילה: היו פה שני מנהלות מדהימות, אחת עוד כאן, והמנהלת השנייה, מסדה, שאמרה לי 'די, אנחנו צריכים פה, אנחנו צריכים פה', היה ממש מחסור של אחיות.
<אילה: הייתה תקופה פה שהאחיות עבדו כפולות, זה אומר משבע בבוקר עד שמונה בבוקר וסביב השעון ושמונה משמרות ושבע משמרות ובאמת היה קשה.
<אילה: היה מחסור, לא כל אחות רוצה לבוא לפה, אם יש את סורוקה ויש תנאים של סורוקה ויש את התנאים הסוציאליים המלאים שיש אין סיבה שאחות תרצה לבוא לפה.
<אילה: זה מחוץ לבאר שבע, זה תנאים אחרים.
<אילה: אבל אם אתה מתחבר לפה אתה לא יכול לעזוב, זה קשה, עם כל המינוסים והפלוסים.
<אילה: יש פה תינוקות, יש לנו אנשים עם טראומות, חבלות ראש, ראיתם את פנחס, יש לנו עוד שני דיירים שגם אחרי חבלה, יש לנו בחור בן 41, נשוי, עם ארבעה ילדים, היה עובד ונפל מסולם וזהו, פה בעצם נקטעו החיים.
<אילה: הוא סיים שיקום בתל השומר והוא הגיע אלינו וגם פה יש עבודה ממש אינטנסיבית.
<אילה: אשתו בקשר מאוד מאוד טוב, מגיעה לפה כל יום והיא הגיעה לשלב כזה שהיא רוצה להחזיר אותו הביתה.
<אילה: היא נמצאת פה, היא חווה את הטיפול, היא חווה את כל מה שקורה והיא החליטה שהיא רוצה לקחת אותו הביתה.
<אילה: אנחנו מבחינתנו תומכים בה ומדריכים וכל מה שצריך.
<אילה: מקווים שבעזרת ה' במהלך סוף החודש, חודש הבא, היא כבר תוכל לקחת אותו הביתה.
<אילה: כשהוא יצא בפעם הראשונה הביתה אז היה ממש קשר טלפוני, אם צריך משהו, וזה טוב.
<אילה: תחשוב שהאבא הוא כרוני, הוא לא במצב כמו שהילדים רגילים, אבל הוא בבית, אם הם רוצים לחבק אותו, אז הם עולים על העגלה ומחבקים אותו.
<אילה: אנחנו עוזרים לה עם זה.
<אילה: יש פה הרבה, חוץ מהחלק הסיעודי והרפואי, יש פה גם מבחינתנו סוג של הצלחה.
<אילה: והחבר'ה שלנו עם התסמונות ועם האפילפסיה הלא מאוזנת הקשה, אז - - - בבוקר כולם מקבלים טיפול סיעודי ורפואי ואז כל אחד יוצא למרחב שמתאים לו, הילדים לגנים שמפוזרים פה, ואנחנו מגיעים אליהם, נמצאים בפעילות, בריתמיקה, בשיעור ספורט, לא יודעת מה, ואנחנו אם צריך מגיעים לשם.
<אילה: יש את המרחב הנשימתי, איפה שעכשיו הייתם, ויש את התעסוקה, שגם שם יש דיירים שעולים לשם ומקבלים טיפול וחוזרים בצהריים, למנוחה, טיפול תרופתי, כלכלה, והם נחים עד שלוש, שלוש וחצי ועוד פעם פעילות של תרבות ופנאי שגם פה זה ללא הפסקה.
אלי אלאלוף: כמה דיירים גרים פה?
<דורון אלמוג: בכל הכפר 139.
<אילה: יש גם מעון שיקומי, שזה דבר שעכשיו פתחנו, שילדים אקסטרנים מהאזור מגיעים לפה, עם בעיות תפקודיות מאוד קשות והצוות הרפואי נותן טיפול.
<אילה: ילדים גם עם בעיות קשות, מבחינת ההורים, הם מאוד שמחים על זה שיש פה צוות רפואי שנמצא.
<אילה: אז הם נמצאים פה בגן, זה משהו חדש שפתחנו.
<אילה: יש שם תינוקות מאוד מאוד מתוקים, שהם בבית, ההורים מסוגלים פחות או יותר לטפל, ובגן, לא כל גן יכול לטפל מבחינה רפואית בילדים האלה ואנחנו נותנים את התמיכה הסיעודית וכל מה שצריך.
אלי אלאלוף: אתה יודע, פה למשל הנושא של הילדים ככה, צריך להוכיח לביטוח הלאומי שאתה חוסך להם כסף לטווח הארוך.
אלי אלאלוף: אתה צריך להוכיח להם את זה, זו נקודה מאוד מרכזית אצלם, ואז תוכל ליהנות מהקרנות של הביטוח הלאומי.
אלי אלאלוף: אתם נהנים מהקרנות.
<נעמה דודביץ: אנחנו נהנים מהקרן לפיתוח שירותים לנכים.
אלי אלאלוף: אבל פיזית, לא בתכניות.
<נעמה דודביץ: לא בתכניות.
אלי אלאלוף: למה לא בתכניות?
<נעמה דודביץ: כי הם טוענים שזה כפל תשלומים, כי המשרד מממן והביטוח הלאומי - - -
אלי אלאלוף: זה התשובות של פקיד טוב, אני מדבר על פקיד שצריך לפתוח לו את הראש.
אלי אלאלוף: לא במכות, חס וחלילה.
אלי אלאלוף: וזה ברמה של מנכ"ל הביטוח הלאומי.
אלי אלאלוף: תביא את שלמה מור-יוסף לפה.
אלי אלאלוף: הוא היה פה?
<דורון אלמוג: אבל נפגשנו איתו הרבה פעמים, נקודה נכונה.
אלי אלאלוף: אני חושב שהקרנות של הביטוח הלאומי בעיקרון, הן צריכות לחסוך לטווח ארוך הוצאות של הביטוח הלאומי.
<דורון אלמוג: אנחנו צריכים לקחת ולהראות - - -
אלי אלאלוף: להראות כמה אתה עושה לו את זה, כמה אתה חוסך לביטוח לאומי כסף, שבכל מקרה צריכים אותו יותר מפעם אחת.
אלי אלאלוף: אבל אם אתה חוסך לו למעלה, תוכיח לו את זה, לדעתי שווה לעשות את זה.
<דורון אלמוג: צריך לעשות קייס סטאדי על כמה מקרים, להראות, בלי הטיפול שלנו, עם הטיפול שלנו, ולהראות איפה זה חוסך.
<דורון אלמוג: להריץ את זה על אקסלים.
אלי אלאלוף: מי יודע, יש לך מנהלן טוב, שיודע את כל - - -
<דורון אלמוג: לא, אנחנו ניקח מישהו.
<דורון אלמוג: אין מישהו בתחום - - -
אלי אלאלוף: למשל הילדה הזאת - - -
<דורון אלמוג: ברה.
<דורון אלמוג: אתה יודע עם מה היא הגיעה לפה?
אלי אלאלוף: אבל מי אמור לממן עבורה את השהייה שלה פה?
<דורון אלמוג: הרווחה בעצם.
<דורון אלמוג: עד גיל 13.
<דורון אלמוג: מגיל 13 - - -
אלי אלאלוף: אתם יודעים להגיש להם את החשבון?
אלי אלאלוף: והם משלמים?
<דורון אלמוג: ביטוח לאומי, כן.
אלי אלאלוף: אני רואה שיש לך מקורות מימון ממשלתיים לא אחידים.
<נעמה דודביץ: הם משלמים, אבל לא מספיק.
<נעמה דודביץ: התקינה שלהם - - -
<דורון אלמוג: אתה יודע שהתפר בין הרווחה לבריאות הוא גיל 13, זה הכול, קצת לפני זה רווחה, קצת אחרי זה בריאות.
<דורון אלמוג: למשל מי שראית שם, המבוגרים שהם בקומה, כמו פנחס וכמו שחר, זה בריאות.
<דורון אלמוג: וזה ויכוחים גדולים.
אלי אלאלוף: אני גאה להיות באר שבעי בזכות אנשים כמוך.
<אילה: אתה באר שבעי?
<דורון אלמוג: אילה, תגידי מילה אחת על אחות מעשית, מה את חושבת?
<אילה: אחות מעשית.
<אילה: יש לי תפילה, בקשה, צריך לשחרר את המחסומים האלה.
<אילה: יש לנו אחיות שאני יכולה להגיד לך, אני 26 שנה במקצוע, הייתי בסורוקה ויש איזה מחסום שהאחות שלנו החמודה, שושנה, עוצרת.
<אילה: יש לנו אחיות שסיימו מבחן מסו"ק, שאני לא מבינה מה זה המבחן הזה, ורוצות לצאת להשלמה, להסמכה.
<אילה: לא, כרגע אין הסמכה, אין דבר כזה, מפסיקים, מביאים מסלול אחר.
<אילה: ובעצם אין הרבה אחיות, אז למה להקשות עליהם?
<אילה: למה לא משחררים קצת?
אלי אלאלוף: זה אחריות מקומית?
<דורון אלמוג: זה שושנה כהן, יושבת ראש - - -
<אילה: זה לא אילנה כהן, זה האחות הראשית של משרד הבריאות, שושנה - - - כל פעם היא - - - לשחרר.
<אילה: קורסים על בסיסיים, מה הקשר אם היא אחות מוסמכת או היא אחות - - -
<דורון אלמוג: את מדברת על אחות שלומדת תואר אקדמי או אחות שעושה תואר שנה, שנתיים.
<אילה: כן, נכון.
<דורון אלמוג: בוא נפתח מסלול בבית ספר תיכון, שיקראו לו אחות מעשית, עד גיל 18, יעשו בחינות, באוניברסיטה יקבלו תואר של אחות מוסמכת, אבל אחות מעשית - - -
<אילה: כל הזמן עוצרים את זה.
<אילה: הייתה תקופה - - -
<דורון אלמוג: יש חוסר בכוח אדם.
<אילה: למה לא להכשיר?
<אילה: חסר אחיות, אז תכשיר.
אברהם וורצמן: זה בכוונה עוד פעם, זה אותו סיפור שדיברנו קודם.
אלי אלאלוף: מי יכול לתת לנו חוות דעת, לא דרך שושנה?
<אילה: חוות דעת של מה?
<דורון אלמוג: בצורך.
<אילה: של חוסר?
<אילה: תפתח ב - - -
<נעמה דודביץ: שהן מספיק מקצועיות.
<אילה: הן עובדות.
<אילה: בדרך כלל אחיות מעשיות, הרי כבר אין יותר, לא מכשירים אחיות מעשיות כבר כמה שנים טובות, אז האחיות המעשיות שכרגע יש בשוק, משהו כמו 5,000, כל פעם חוסמים אותן, אז צריך מבחן מסו"ק, אוקיי, הן עברו מבחן מסו"ק, עכשיו יש לי שלוש אחיות - - -
אלי אלאלוף: מה זה מבחן מסו"ק?
<אילה: זה מבחן שכאילו מראה, לא יודעת מה, אין לי מושג.
<אילה: גם אם תשאל את מנהלת בית הספר, היא לא תדע להגיד לך מה זה משקף.
אלי אלאלוף: - - - פגישה עם הגברת הזאת, שושנה מה?
<אילה: היא האחות הראשית של משרד הבריאות.
<דורון אלמוג: אלי, מה אני אומר?
<דורון אלמוג: האחות המוסמכת, יש דברים שמותר רק לאחות מוסמכת ויש דברים, שביום יום, כמה עבודה יש לה, לחתל, לרחוץ, לתת תרופה, כל כך הרבה דברים שאחות מעשית יכולה לעשות.
<אילה: ומבחינת הידע שלהן, גם האחיות המעשיות, אנחנו מכשירים אותן, גם אני וגם עוד בנות - - -
אלי אלאלוף: מה זה מכשירים?
אלי אלאלוף: ואז הן מקבלות תעודה?
<אילה: לא, אנחנו מכשירים אותן מבחינת הידע.
אלי אלאלוף: וזה ללא הכרה?
<אילה: זה לא.
<דורון אלמוג: נגיד, תיכון מרחבים, תהיה פה מגמה, יעבדו פה עכשיו, בשלוש השנים האלה, אחות מעשית תעמוד ליד אילה, יש דברים שהיא לא תעשה כי היא לא מוסמכת.
אברהם וורצמן: שוש ריבה, קוראים לה.
<דורון אלמוג: זה יפתור לנו ברמה הלאומית.
<דורון אלמוג: זה יפתור לנו בעיה גדולה.
אלי אלאלוף: טוב, ננסה להתמודד.
<אילה: שתשחרר את כל המחסומים, על בסיסי ו - - -
אלי אלאלוף: אז הפקידים יילכו הביתה, מה הם יעשו?
אברהם וורצמן: אז יהיה משעמם.
<אילה: חבל, אין מי שיטפל בחולים שלנו.
אברהם וורצמן: חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש ועדת הרווחה של הכנסת.
אלי אלאלוף: בת כמה היא?
<דורון אלמוג: חודשיים.
<דורון אלמוג: איזה חמודה.
<דורון אלמוג: כמה ילדים יש לכם?
<קריאה: שתי בנות והיא השלישית.
<דורון אלמוג: הלוואי שיהיה נס.
<דורון אלמוג: יש לנו נסים פה.
אלי אלאלוף: שיהיה לכם רק טוב.
<קריאה: אחיות מעשיות, איפה לומדים את זה?
<דורון אלמוג: בתיכונים, לא במכללה.
<דורון אלמוג: כתעודה, של שנה, שנה וחצי.
<אילה: אפשר היה גם במכללה, היו גם מסלולים במכללה.
<קריאה: כי יש המון מהלכים, של אחות מעשית, עוזר רופא, הרבה מאוד דברים כאלה שנורא קשה.
<אילה: מדובר באחיות, בעיקר בתחילת שנות ה-90, כשהיה גל העלייה הגדול מרוסיה, רצו לקלוט הרבה אנשים ושלחו אותם למסלולים, זה היה נקרא אחות מעשית, סוג של לימודי תעודה, בלי תואר, בלי הסמכה.
<קריאה: היא צריכה להיות עם לב.
<קריאה: ומתי שינו את זה?
<אילה: אחרי כן, במהלך שנות האלפיים משרד הבריאות החליט שהוא סוגר - - -
אברהם וורצמן: אילה, תודה רבה.
<דורון אלמוג: יש מוסלמים ויש יהודים שעובדים פה ביחד.
<דורון אלמוג: אני באתי למוחמד כרגע, אלנבארי, אתה מכיר.
<דורון אלמוג: אלנבארי, ראש מועצת חורה - - - בוא נעשה שירות לאומי בחורה.
<קריאה: קטי, בואי, קדימה.
<קריאה: את רוצה להראות להם איך את הולכת רק עם כפפה?
<דורון אלמוג: היא עובדת בדרך כלל בבריכה, הידרותרפיסטית גם.
<דורון אלמוג: איפה למדת הידרותרפיה?
<קריאה: בתל השומר.
<דורון אלמוג: הידרותרפיסטית, עובדת בבריכה הרבה שעות.
<דורון אלמוג: עושה עבודה נהדרת.
<נעמה דודביץ: אופיר וקטי הן אקסטרניות, הן חוזרות בסוף יום הלימודים הביתה.
<דורון אלמוג: נמשיך.
<דורון אלמוג: אבי, דיברת איתו על שירות לאומי?
אברהם וורצמן: כן.
אברהם וורצמן: אלי, קיבלנו תקנים, קיבלנו כמה שאני רוצה תקנים מהמגזר הערבי.
אברהם וורצמן: תשמע, זה קשה להוציא אותם.
אברהם וורצמן: פתחנו הכול, שמנו רכבת ברהט, שמנו הכול.
אברהם וורצמן: ה - - - לא מוכן להוציא את הבנות מחוץ לרהט.
<נעמה דודביץ: זה משהו תרבותי בגלל נושא של צניעות.
אברהם וורצמן: בכלל שירות לאומי זו בעיה אחת.
<נעמה דודביץ: לא, אבל הנושא של צניעות, שיש פה גברים.
אברהם וורצמן: כי קוראים לזה שירות לאומי.
<קריאה: מסדרים את זה עכשיו בחוק החדש, זה ייקרא שירות קהילתי.
<קריאה: (בישיבה)
<דורון אלמוג: אמרנו על אלי הרבה דברים.
שולי מועלם-רפאלי: לא מספיק בטח.
<דורון אלמוג: לאלי יש מניות פה, בכורה.
אברהם וורצמן: אנחנו נחלק את המצגת לשני חלקים, קצת על הפיתוח של הכפר, אלי קצת שמע, אבל גם שולי עכשיו הצטרפה, אז ממש בבריף קצר מאוד ולאחר מכן נעמה תדבר על ארבע הנקודות שאנחנו רוצים להעלות מול הוועדה, שהוועדה יכולה לקדם ברמה הלאומית.
אברהם וורצמן: כל הדברים שאנחנו מדברים פה הם לא רק לעלה, אלא באמת ברמה הלאומית, שחשובה לכולם.
אברהם וורצמן: קודם כל זה המצב הקיים, זה לא להאמין, היום אנחנו עשר שנים לפני עשר שנים היה פה חול, היום יש פה כפר שלם.
אברהם וורצמן: אז יש פה אלוף ואלאלוף, אבל זה מקום לאלופים.
אברהם וורצמן: קצת נתונים על הכפר.
אברהם וורצמן: יש היום 270 עובדים בכפר, מפעל גדול של עבודות, של מקצועות.
אברהם וורצמן: יש לנו כ-140 דיירים, 139 דיירים, מספר מטופלי חוץ, שמעת, 4,500 טיפולי חוץ בחודש בשיקום, מתנדבים, יש לנו כ-350 מתנדבים, 190 בוגרים, בוגרים זה מעל תיכון, וכ-160 תיכוניסטים.
אברהם וורצמן: זה גדל מאוד השנה, עד עכשיו היו פה רק התיכון במרחבים, השנה הכנסנו לפה רכזת, זה גדל מאוד.
אברהם וורצמן: דרך אגב, מירית עסיס היא הרכבת, שולי מכירה אותה היכרות אישית.
אברהם וורצמן: יש לנו מרפאת שיניים עם 600 מטופלים שמקבלים טיפול כל חודש, מרפאת שיניים לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, פיגור.
אברהם וורצמן: מספר תלמידי בית ספר כ-80.
אברהם וורצמן: אנחנו בונים פה עכשיו בניין שני, היעד הוא שהוא יגדל.
אברהם וורצמן: פתחנו רק השנה זאת ארבע כיתות חדשות של גנים ובית ספר בכפר.
אברהם וורצמן: הפונקציות בכפר.
אברהם וורצמן: ראינו מקודם בבית החולים הסיעודי המורכב.
אלי אלאלוף: כמה תלמידים מבית הספר הם מהכפר?
אברהם וורצמן: 20 מהכפר ו-60 הם מבחוץ.
אלי אלאלוף: כיתה זה?
אברהם וורצמן: בין שישה לשמונה ילדים בכיתה, זה תלוי גם ברמת המורכבות.
אברהם וורצמן: אחד הדברים שנדבר עליהם זה סייעת שנייה, גם נדבר על זה, זה נושא חשוב.
אברהם וורצמן: יש לנו שישה מבני מגורים, חמישה פעילים ואחד שאנחנו רוצים לפתוח פה עוד מחלקה לסיעודי לצעירים ועוד אפשרות ל-12 - - -
שולי מועלם-רפאלי: צעירים מה זה, 18 עד 25?
שולי מועלם-רפאלי: מה זה הגדרה של צעירים?
<נעמה דודביץ: מעל 18 עד 55.
אברהם וורצמן: בית ספר לחינוך מיוחד, שני מבני תעסוקה, שהדיירים שלנו באים בבוקר מתשע עד אחת, גם לתעסוקה, גם של כל העבודות, גם מלאכות שונות, הם גם יוצאים לחוות סוסים, הם יוצאים לספארי, הם יוצאים לחממה טיפולית, למשל, שפתחנו השנה.
אברהם וורצמן: כך שיש פה מגוון מאוד מאוד גדול של פעילויות.
אברהם וורצמן: הרבה יותר דיירים הולכים לבריכה, הגדלנו מאוד את המספר, עכשיו שיקבלו יותר את הבריכה ההידרותרפית.
אברהם וורצמן: תמיד היה פה מחסור.
אברהם וורצמן: גם לפני שהגעתי עשו בוסט רציני של כוח אדם.
אברהם וורצמן: כשהגעתי עשינו עוד מכה רצינית, יחד עם מילי ואתי, הוספנו כ-50 אנשים נוספים לכוח אדם, תקנים שהיו, שלא היו אנשים.
אברהם וורצמן: ובנות שירות לאומי, הכפלנו את המספר מ-17 בנות ל-34.
אברהם וורצמן: מתנדבים, שמעתם את הסיפור.
אברהם וורצמן: בקיצור יש פה פריחה גדולה בקטע הזה, זה מאוד משמעותי.
אברהם וורצמן: בריכה, ספארי, מבנה טכני.
אברהם וורצמן: יש לנו מטבח, אנחנו עוברים עכשיו להעסקה ישירה של הקייטרינג ואני הולך להפוך את המטבח לפרויקט של בעלי צרכים מיוחדים, שילוב של בעלי צרכים מיוחדים - - -
<דורון אלמוג: עם צרכים מיוחדים.
אברהם וורצמן: הכפר מ-2002.
אברהם וורצמן: הייתם שותפים ביחד, דורון בא עם החזון, אלי היה שותף פה מ-2002, רק להבין את העניין, 9 מיליון דולר ראשונים, אלי היה שותף בהבאה לפה וגם בגדרה.
אלי אלאלוף: אפשר למצוא כסף רק עם רעיון טוב, אז הכול באשמתו.
אברהם וורצמן: תיכף אני רוצה לדבר, כי לשולי יש חלק מאוד מאוד חשוב במה שהיה פה אחר כך.
אלי אלאלוף: בלי אישור שלי?
אברהם וורצמן: התקבלו שש החלטות ממשלה עד היום, שקשורות לכפר.
אברהם וורצמן: דרך אגב, עוד נקודה חשובה מאוד, לכפר יש תקנה במשרד נגב גליל, שכל החלטות הממשלה מרוכזות במשרד נגב גליל, ברשות לפיתוח הנגב, ויש תקנה ייעודית לעלה נגב.
אברהם וורצמן: אני חושב שזה דבר מצוין, אין דבר כזה כמעט לאף ארגון בסגנון של עלה נגב.
אברהם וורצמן: זה מאפשר, כמעט כל חלום שאתה רוצה, החלטת ממשלה, עובר למשרד נגב גליל, יש ועדה ברשות לפיתוח הנגב.
אברהם וורצמן: זה חלום הדבר הזה.
אברהם וורצמן: היה פה ישראל כץ לפני שבועיים, לא פה, הוא היה במועצה, החליטו לעשות פה מסוף לתחבורה ציבורית.
אברהם וורצמן: זה היה דבר שאני התעקשתי עליו, שהוא מאוד מאוד חשוב, כדי שאנשים שבאים לשיקום ומשפחות יוכלו להגיע עד לפה.
אברהם וורצמן: יש בעיה של נגישות למקום הזה, אי אפשר להתעלם מהדבר הזה.
אברהם וורצמן: אז סיכמנו, 5 מיליון שקל כל הסיפור, עובר לתקנה ואנחנו מבצעים.
שולי מועלם-רפאלי: מה זאת אומרת מסוף?
שולי מועלם-רפאלי: שתחנת אוטובוס תהיה בכפר?
אברהם וורצמן: שיהיה אוטובוס של תחבורה ציבורית בתוך הכפר.
אברהם וורצמן: רק צריך פה לתאם עם בית החולים והיישוב החדש, תיכף נדבר על זה, בקיצור, שורה תחתונה, אושר, אנחנו מפעילים יחד עם המועצה, 5 מיליון שקל, נגמר העניין.
אברהם וורצמן: זה דבר גדול מאוד, זה מאפשר המון דברים.
אברהם וורצמן: כל הבנייה זה 50%-50%, ההפעלה היום זה 80%, 20% תרומות.
אברהם וורצמן: רק להבין, היום הכפר הוא 45 מיליון שקל התפעול ובנייה, תלוי לפי הפרויקטים, אבל זה עוד עשרות מיליונים בשנה שיש פה בנייה.
אברהם וורצמן: בנייה חצי-חצי.
אלי אלאלוף: מי היום מבצע לכם את הבנייה?
אלי אלאלוף: בעצמכם?
אברהם וורצמן: כן, מול קבלנים.
אברהם וורצמן: אפשטיין זה משרד ניהול פרויקטים.
אלי אלאלוף: המכרז יוצא מכם?
<דורון אלמוג: כן, אנחנו עושים את המכרז.
אברהם וורצמן: עושים מכרז, לפי כללים של נגב גליל, צריך כמה הצעות וזה משחרר חסמים, חבל על הזמן.
אברהם וורצמן: אני אמרתי, אחת הסיבות שאני פה, המרחק בין החלום לביצוע - - - אז כמו שאמרנו, הכול נגב גליל.
אברהם וורצמן: עד היום הושקעו בבנייה פה כמעט 200 מיליון שקל, רק להבין את ההיקף של הכפר כיום.
אברהם וורצמן: מה קורה בעתיד?
אברהם וורצמן: זה הכפר הנוכחי, זה בית החולים המתוכנן, שאפרופו, אלי, לשולי יש מניית זהב שבית החולים הזה קיים פה, גם על ההחלטה, גם בתוספת תקציב ששולי פעלה, גם בבית היהודי וגם בכלל.
אברהם וורצמן: הבית היהודי נתן כספים קואליציוניים, 6 מיליון שקל, לטובת הדבר הזה בקדנציה הקודמת.
אברהם וורצמן: אני לא הייתי מעורב בכלל, זה היה עבודה של שולי.
אברהם וורצמן: בכלל לא חלמתי על זה ושולי נכנסה בזה בכל הכוח, כשאני הייתי במשרד החינוך.
אברהם וורצמן: הממשלה קיבלה החלטה - - -
אלי אלאלוף: יש הכרה של משרד הבריאות בבית החולים כבית חולים?
אברהם וורצמן: בוודאי.
אלי אלאלוף: יש התחייבות רב שנתית?
שולי מועלם-רפאלי: האיזון פה בין נגב גליל למשרד הבריאות הוא, כאילו האבא והאמא פה זה נגב וגליל ומשרד הבריאות הוא רק בקטע המקצועי.
<דורון אלמוג: משרד הבריאות בהחלטה האחרונה על הקמת בית החולים אמר 'אין לי כסף'.
<דורון אלמוג: קודם כל הוא נתן את כל האישורים, יש לנו כבר אישור להפעיל מחלקה, מבחינת התקן, עמידה בתקן.
אלי אלאלוף: כשאתה אומר קודמת זה בתקופה של גרמן?
שולי מועלם-רפאלי: כן, בהחלטת ממשלה מלפני שנה וקצת.
<דורון אלמוג: בכסף יש חלוקה לשש שנים של מספר משרדים ויש חלק שהאוצר נותן שהוא במקום הבריאות.
אלי אלאלוף: אני מאמין שליצמן יותר רגיש מהם.
שולי מועלם-רפאלי: ליצמן, ברור.
אברהם וורצמן: ליצמן היה בעלה ירושלים גם לא מזמן, לפני כמה חודשים, הוא מעורב, הוא קשור, אכפת לו.
שולי מועלם-רפאלי: צריך להגיד שגם ההחלטה על בית החולים השיקומי פה היא חלק מאיזה שיח יותר גדול שנמשך כבר הרבה שנים, אתה מכיר אותו, של בית חולים נוסף בנגב.
שולי מועלם-רפאלי: בכלל, עזבו את השיקום, של בית חולים נוסף, וכל סימני השאלה של איפה ומתי ואם בכלל ולמה צריך.
שולי מועלם-רפאלי: בכינוס האחרון של נגב גליל בכנסת הקודמת, שהיה בבאר שבע, אז גם סילבן וגם מנכ"ל משרד ראש הממשלה הקודם, הראל לוקר, שניהם עמדו ודיברו על הקמת בית חולים נוסף.
שולי מועלם-רפאלי: אני התקשרתי מהר לסילבן, שלא ייטעו, שלא עכשיו יספרו לאנשים שזה ואז אי אפשר את זה ואז הוא קם ואמר 'לא, זה לא קשור לבית החולים השיקומי' וככה וככה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל בינתיים ברוך ה' זה מתקדם ובית חולים נוסף - - -
<דורון אלמוג: מה שקודם אמרתי, אנחנו הגענו להבנה - - -
אברהם וורצמן: דורון, יש פה שקף על זה.
אברהם וורצמן: תיכף נגיע לבית החולים ונדבר על זה, אני רוצה גם לדבר לפני כן על הקטע של התעריף.
אברהם וורצמן: קצת על דברים שקורים היום פה.
אברהם וורצמן: בית ספר לחינוך מיוחד.
אברהם וורצמן: זה שלב שני.
אברהם וורצמן: 8 מיליון שקל כמעט.
אברהם וורצמן: 70% מהכסף הגיע ממשרד החינוך, לשאר גייסנו תורם.
אברהם וורצמן: אנחנו כבר אוטוטו גומרים אותו, עוד חודש גומרים אותו והוא אמור להיות מושלם ואפשר גם להגדיל את המספר, 100, 120 ילדים, אפילו יותר.
אברהם וורצמן: דבר גדול.
אלי אלאלוף: מה הייחוד של בית הספר הזה?
אברהם וורצמן: קודם כל הוא בית ספר מפיגור בינוני עד עמוק, שזה מקביל למה שיש לנו פה.
אברהם וורצמן: דבר שני, הם מקבלים את כל הפסיליטיז של הכפר.
אלי אלאלוף: אז למשל בית הספר שאמור לשרת את אותה אוכלוסייה בשדרות ייסגר?
אברהם וורצמן: לא, הוא החליט, ובצדק, להפוך את בית הספר שלו לבית ספר לאוטיסטים והוא מתמחה עכשיו באוטיזם ואת כל הילדים שלו הוא שולח לפה.
אברהם וורצמן: השנה את ישנו את הדיאגנוזה של בית הספר, את הכללים, הוא אמר למה שהוא יעשה אם יש פה ופה.
אלי אלאלוף: מי זה אמר?
אברהם וורצמן: לא, ראש העיר, דוידי.
אברהם וורצמן: אין היגיון, אין מספיק קליינטים בסוף אם כולם יעשו אותו דבר, אבל אם כל אחד יתמחה בתחום אחר, אז יהיה יותר טוב לו ויותר טוב לנו.
אברהם וורצמן: יש לו יותר ילדים בקטע של האוטיזם, לנו יש יותר ילדים בקטע של זה.
אברהם וורצמן: הוא בחיים גם לא יכול להגיע למה שהמקום הזה יכול לתת לילדים, בחיים, גם אם הוא - - - לא יהיה לו בריכה הידרותרפית צמודה ולא יהיה לו שפ"מים ולא יהיה לו חוות סוסים ולא יהיו לו שלושה חדרי - - - ולא יהיה לו את כל מקצועות הבריאות.
אלי אלאלוף: אם יש תיאום זה טוב.
אברהם וורצמן: יש תיאום, והוא בא לפה, בעוד שבוע הוא פה.
<מילי בלום זק: ובנוסף יש את הצוות הרפואי שנמצא פה ומתמחה באוכלוסייה הזאת.
<מילי בלום זק: שזה משמעותי.
אברהם וורצמן: כן, יש פה המון דברים שאין במקום אחר.
אברהם וורצמן: פה אנחנו בונים פארק רכיבה ואמפיתיאטרון.
אברהם וורצמן: פארק מיוחד, יש לנו תורם על חלק מהפארק, אבל עשינו פה אמפיתיאטרון, דבר מדהים, אלי, שורה כיסאות רגילים, שורה כיסאות גלגלים.
אברהם וורצמן: ככה מתכנן הוועד.
אברהם וורצמן: הרעיון הוא שיהיו פה מופעים רגילים שהדיירים שלנו ואנשים נכים ואנשים אחרים יכולים לבוא ובאים להופעה בציבור.
אברהם וורצמן: יהיו חלק הופעות פתוחות, חלק לציבורים שנזמין.
אברהם וורצמן: זה דבר מאוד מאוד יפה.
אברהם וורצמן: יש לנו נקודות גובה עם תצפית על כל הכפר, בהמשך שם, מאוד מאוד יפה, אנחנו מקבלים 4 מיליון שקל.
אברהם וורצמן: היה פה השר דרעי בשבוע שעבר והוא התחייב לתת 2 מיליון, הוא אמר שייתן מיליון, ננסה להביא ממשרד התרבות מיליון, צריך לראות עוד מול מירי רגב עוד, אבל בגדול זה רק - - - שזה עוד לא סגור.
אברהם וורצמן: מיליון יהיה סגור, מיליון נגייס תרומות.
אברהם וורצמן: זה לא הרבה כסף והרעיון מאוד יפה.
אברהם וורצמן: שכונת מגורים.
אברהם וורצמן: אנחנו מקימים פה שכונת מגורים, 30 יחידות דיור לאנשי צוות, בית חולים, אנשי רפואה מפה, מתנדבים, מתנדבים מחו"ל, שירות לאומי, אולי גם גרעין של שינשינים שיהיה פה בעתיד.
שולי מועלם-רפאלי: איפה גרות היום בנות השירות?
אברהם וורצמן: באופקים, בשתי דירות באופקים.
אברהם וורצמן: יש פה 34 בנות שירות, שזה דבר מדהים.
אברהם וורצמן: אנחנו הולכים להתחיל את זה ביוני הקרוב, ביוני 18' השכונה אמורה לעמוד, בעזרת ה'.
אברהם וורצמן: היה פה גלנט לפני שלושה חודשים, היה ביקור מצוין, הוחלט על שני דברים, קודם כל על הקמת חמשת היישובים בנגב, זה קרה פה, והיישוב הראשון שהוא רוצה שיקום זה היישוב דניאל שמתוכנן ממש לידינו, 500 יחידות דיור, ודבר שני, הוא התחייב ל-7.5 מיליון מתוך 15 מיליון.
אברהם וורצמן: הוא התחייב בביקור.
אברהם וורצמן: הוא היה, גם כן, בסדר גמור.
אברהם וורצמן: זה הדבר השני, שכונת המגורים, כמו שאתם רואים, זה מתקדם.
אברהם וורצמן: בית החולים השיקומי.
אברהם וורצמן: עוד פעם, מניית זהב לשולי.
אברהם וורצמן: אנחנו מדברים פה על שני שלבים, בשלב הראשון, הייתה החלטת ממשלה ל-72 מיליון שקל, 36 הממשלה, 36 תורמים.
אברהם וורצמן: אנחנו כבר גייסנו בערך חצי מההתחייבות שלנו.
אברהם וורצמן: אנחנו, איך אני יכול להגיד 'אנחנו' בחדא מכתא, כמו שאומרים, אבל יושב פה האלוף ועדה כרמי, היא האדריכלית של בית החולים, היא אדריכלית מהמובילות של המדינה, עבדה כל שבוע, רצינית מאוד.
אלי אלאלוף: אם היא מובילה, אז תיזהרו ממנה.
אברהם וורצמן: כן, אתה מכיר.
<דורון אלמוג: הוא דיבר איתי על תוספת של המוניטין שלה וכו' וכו'.
אלי אלאלוף: אבל גם בשיגעונות שלה, לא תמיד פונקציונליות.
אלי אלאלוף: יש לך שתי דוגמאות, אחת בבאר שבע ואחת באוניברסיטה הפתוחה.
אלי אלאלוף: לך תשאל את האנשים שמפעילים את הבניינים האלה.
אלי אלאלוף: יש הרבה הרבה מה לחשוף.
<דורון אלמוג: אל"ף, אני רוצה שתדעו, קודם כל הוצאנו צוות לסיור בשני בתי חולים באירופה, אחד בספרד, אחד בשווייץ, שתיים, בית לווינשטיין, שלוש, בדיוק בנקודה הזאת של הפרגמטיות והפרקטיות בסוף, בעבודה של האחות ומטפלת ופיזיותרפיסט וגודל חדר ואיפה יהיה הציוד, אנחנו בפרטים הקטנים, אנחנו לא משאירים את זה שמה - - -
אלי אלאלוף: מי כתב לכם את הפרוגרמה?
אברהם וורצמן: יש מישהו, ראש המחלקה - - -
<דורון אלמוג: צקי זילבר הוא ראש אגף - - -
אברהם וורצמן: מהשיקום האורתופדי בתל השומר.
אברהם וורצמן: הוא מוביל את הדבר, הוא מעורב פה לפרטי פרטי פרטי פרטים.
אברהם וורצמן: עוד פעם, זה הכול דרך הפרקטיקה כי הוא מכיר את זה בפרקטיקה.
אברהם וורצמן: בחיים.
אברהם וורצמן: אנחנו פה מתייעצים עם צוות.
אברהם וורצמן: אבל ההערה שהוא אומר היא חשובה.
<דורון אלמוג: מאוד חשובה.
אברהם וורצמן: יש גם את הבחורה בשם לאה שניאור, שהיא גם ממשרד אדריכלים, היא בסדר גמור, בחורה על הכיפק.
אברהם וורצמן: היא לא בסטנדרטים של לאה, אבל היא מאוד דוחפת וזה.
אלי אלאלוף: מה שבטוח, תקבלו בניין מעניין.
אלי אלאלוף: כמה זה יעלה וכמה הוא פונקציונאלי, זה דורש - - -
שולי מועלם-רפאלי: כן, תשימו לב.
אברהם וורצמן: הערה טובה.
אברהם וורצמן: בסך הכול כל התכנית היא 150 מיליון שקל.
אלי אלאלוף: כמה מטרים בית החולים?
אברהם וורצמן: 9,000 זה רק השלב הראשון.
אברהם וורצמן: הכול הכול, זוכר?
<דורון אלמוג: הכול זה 15,000 מטר.
אלי אלאלוף: וכמה התקציב?
אברהם וורצמן: 150 מיליון.
אברהם וורצמן: שלב א' היה 72, יגיע ל-82 מיליון בסך הכול.
אברהם וורצמן: זה סביר, זה בית חולים, אל תשכח.