GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: דיברנו על מקום מגורים, דיברנו גם על העניין של אפליה במקומות תעסוקה ולכן אנחנו מוצאים הרבה את הנושא של העוני.
מירב בן ארי: יש תפיסה כזו שחושבים, תפיסה שמי שהוא בקהילה, אז הוא כנראה בא מאיתנות פיננסית, אבל בסוף כשאתה מסתובב ואתה רואה את החברה גם מול ביטוח לאומי אגב, שעשינו עבודה מאד רצינית מולם, שיש הרבה חברה מהקהילה הגאה ולכן בחרנו לציין את זה.
מירב בן ארי: אני גם רוצה להגיד שקיבלתי מהאגודה מידע על מחקר שעשו בניו יורק, שנמצא ש-62% מהלהט"ב הם בעלי הכנסה נמוכה, 39% חשופים להטרדות על רק להט"בי בשל היותם עניים ו-50% נתקלו באלימות.
מירב בן ארי: זה מחקר שהיה בארצות הברית, אם דיברנו לפני כן על ארצות הברית.
מירב בן ארי: למרות שיש הלשכות שלעיתים הן קשות על החברה מקהילת הלהט"בים עם הכנסה נמוכה, אנחנו לא רואים את זה הרבה בסדר היום הציבורי ולכן היה לי חשוב לקיים את הדיון ולשמוע גם קצת מאנשי מקצוע על העניין, גם מבחינת הטיפול שלכם, של הארגונים החברתיים וגם מבחינת המדינה.
מירב בן ארי: אז מה שאמרתי לכם מבחינת משרד הרווחה, זה כמובן דברים שאני מלווה אישית, בגלל שאני במקום של הצעירים חסרי הבית, אבל כמובן שכל פעילות אחרת שנעשית בנושא הזה היא מבורכת.
מירב בן ארי: אז אני אתחיל.
מירב בן ארי: קודם כל אני דווקא רוצה לשמוע קצת מהארגונים החברתיים.
מירב בן ארי: נעמי, בבקשה.
מירב בן ארי: נעמי, תציגי את עצמך.
<נעמי סרוסי: היי.
<נעמי סרוסי: אני נעמי סרוסי, בת 30.
<נעמי סרוסי: סתם, אני מפורום הבי פאן פולי באגודה למען הלהט"ב.
<נעמי סרוסי: הפורום הבי פאן פולי זה פורום של ביסקסואליים, פאן סקסואליים ופולי סוקסואליים והבנתי שהיה קצת בעיות עם זה בשעות הבוקר המוקדמות.
מירב בן ארי: לא, שום בעיה.
מירב בן ארי: אני קראתי לו שני, זה היה לי יותר קל.
<נעמי סרוסי: כן, שני זה זה.
<נעמי סרוסי: אז אני נעמי.
מירב בן ארי: הוא היה מצוין.
<נעמי סרוסי: כן.
<נעמי סרוסי: אז תיכף אנחנו גם נגיע לכנס המרכזי, שעוסק בביסקסואליות, שהוא הנושא השנתי של אירועי הגאווה.
מירב בן ארי: של השדולה.
<נעמי סרוסי: אז תיכף נגיע גם לשדולה.
<נעמי סרוסי: כן היה חשוב לנו גם לכתוב נייר עמדה וגם להגיע להציג אותו בוועדה.
<נעמי סרוסי: אני אציג כמה נתונים, כי דיברת ממש עכשיו על נתונים לגבי כלל קהילת הלהט"ב.
<נעמי סרוסי: אני אתייחס לקהילה הביסקסואלית.
<נעמי סרוסי: למעלה מחצי מהביסקסואליים מועסקים במשרה מלאה ומתוכם, מהאחוזים הנותרים יש 20% שמועסקים במשרה חלקית, למרות שהם מנסים למצוא עבודה במשרה מלאה, שזה יותר מפי שלושה משיעור המועסקים חלקית שלא מרצון בישראל.
<נעמי סרוסי: בעולם העבודה הביסקסואליים נמצאים במעגל העוני בשיעורים הגבוהים ביותר.
<נעמי סרוסי: כמעט 70% מהביסקסואליים דיווחו על רמת השתכרות הרבה מתחת לממוצע.
<נעמי סרוסי: מדובר בנתונים מישראל, מדו"ח של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה מהשנה שעברה.
<נעמי סרוסי: רואים את זה גם במחקרים אמריקאיים, אבל סוף סוף יש לנו גם מחקר ישראלי שמדבר על זה.
מירב בן ארי: מה הסיבות?
<נעמי סרוסי: אז אנחנו נדבר על מה.
<נעמי סרוסי: קודם כל ביסקסואליים נמצאים יותר בארון ביחס לעמיתים שלהם לעבודה, גם ביחס להומואים וגם ביחס לנשים לסביות.
<נעמי סרוסי: לדוגמא, נשים ביסקסואליות נמצאות פי שלושה יותר בארון במקום העבודה מנשים לסביות.
<נעמי סרוסי: זה משפיע גם על לחץ וחרדה, גם חוסר ביטחון, שמן הסתם פוגע גם ביכולות בעבודה וגם ביכולת השתכרות.
<נעמי סרוסי: גם כשביסקסואלים נמצאים מחוץ לארון הם חווים הטרדות במקום העבודה על רקע הזהות המינית שלהם.
<נעמי סרוסי: זה יכול להיות מהערות סטריאוטיפיות, הטלת ספק בזהות, בלבול, חוסר החלטיות, מופקרות מינית, שאלות חודרניות לגבי חיי המין והזוגיות שלהם.
<נעמי סרוסי: אני יכולה להגיד בתור מישהי שעבדה בעיריית תל אביב, שהיא עירייה מאד ליבראלית ומכילה, כן קיבלתי הערות לא נעימות סביב הזהות שלי.
מירב בן ארי: נכון, ראיתי אותך בעירייה.
מירב בן ארי: איפה עבדת שם?
<נעמי סרוסי: עבדתי בלשכה של סגנית ראש העיר, של מיטל.
מירב בן ארי: של מיטל להבי.
<נעמי סרוסי: אנחנו מכירות משם.
<נעמי סרוסי: היה לי דגל גאווה במשרד וברגע שבן הזוג שלי הגיע לבקר אותי אז כולם היו מאד בהלם והתחילו לשאול שאלות סביב זה, אבל אני כן מרגישה חלק מהקהילה ולשמחתי גם יש לי לא מעט תמיכה, אבל אנחנו יודעים כבר שהקהילה שלנו סובלת מזה.
<נעמי סרוסי: עוד סיבה.
<נעמי סרוסי: שאלת למה, אז ביסקסואליים יכולים להרגיש פחות נוח לדווח או לבקש תמיכה ועזרה בנושאים של הטרדות בעבודה בגלל שהם לא מרגישים חלק מקהילה; ויש לנו גם את הנושא של בריאות נפשית ופיזית ירודה, שנובעת גם כתוצאה מהמתח הנפשי ומן הסתם האלמנטים הכלכליים.
<נעמי סרוסי: אני כן אגיד מה אנחנו מציעים לעשות.
<נעמי סרוסי: אז גם החמרה של האכיפה וחידוד נהלים בנוגע להטרדות במקום העבודה.
<נעמי סרוסי: להכניס ספציפית את הנושא הביסקסואלי יחד עם הומואים ולסביות כמובן וטרנסג'נדרים, שהם אוכלוסיות מדוכאות גם הן.
<נעמי סרוסי: הכשרה של אנשי טיפול ורווחה ספציפית לנושא הזה של ביסקסואליות.
<נעמי סרוסי: אני כן אגיד, לא אמרתי בתחילת הדברים שלי, אבל רוב הסקרים מראים שיש יותר אנשים שמזדהים כביסקסואלים מאשר הומואים ולסביות.
<נעמי סרוסי: כרגע זה סקרים בארצות הברית ובבריטניה.
<נעמי סרוסי: נעשה סקר בקרב צעירים בישראל, שגם הראה נתונים דומים וגם בני ובנות נוער.
<נעמי סרוסי: ככה שיש נתח מאד גדול בקהילה הגאה שלא מקבל התייחסות, ופה בעצם אנחנו נכנסים.
<נעמי סרוסי: אז באמת להכניס את זה גם להכשרות.
<נעמי סרוסי: לחקור את המצב הכלכלי והתעסוקתי, כמו שעשתה נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה והדבר הכי בסיסי זה שימוש בשפה מכילה במסמכים הרלבנטיים, כמו סתם דוגמא, יש פה מסמך של ארגון אחר שנוגע להומוסקסואליות בזקנה.
<נעמי סרוסי: אז לא הומוסקסואליות, להט"ביות, לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסים.
<נעמי סרוסי: מצידי גם שהכותרת תהיה יותר ארוכה מהמסמך, אבל כן חשוב לתת לזה את המקום, כי אנחנו סובלים מהדברים האלה והקהילה שלנו נפגעת מזה.
מירב בן ארי: תודה רבה נעמי.
מירב בן ארי: אני רוצה לעבור לארגון בשלה.
מירב בן ארי: מי מדברת אצלכם?
<שרה סבירי: שרה סבירי, אני חברה בארגון בשלה, שזו קבוצה של נשים לסביות מגיל 50, בסביבות יותר ממוצע גיל 60 נניח ואני באתי לדבר כאן היום על העוני של הקהילה הלהט"בית בכלל ובגיל השלישי.
<שרה סבירי: נקרא לזה להט"ב בגיל הזהב או משהו כזה.
<שרה סבירי: בכל מקרה, הטענה העיקרית שלי היא שיש הרבה מן המשותף בעוני של הקהילה בגיל השלישי, לבין האוכלוסייה הכללית בכלל, אבל אם אנחנו נדבר על הדרה בגלל אייג'יזם, או אפליה בגלל אייג'יזם, שזה אפליה עקב גיל וסטריאוטיפים שנלווים לגיל השלישי.
<שרה סבירי: זה אומר התעלמות, הדרה של זקנים מהמרחב הציבורי, פגיעה בדימוי העצמי, הרגשה של חוסר משמעות, פרישה ממעגל העבודה, ירידה בהכנסה וברמת החיים, ירידה בכושר גופני, הקוגניטיבי, הבריאותי והתמודדות עם אובדן ובדידות, שגם היא מחלה קשה כידוע.
<שרה סבירי: זה משותף לכלל האוכלוסייה בגיל השלישי, אבל בנוסף לרעות האלה, כך נקרא להן, מתמודדת קהילת הלהט"ב עם קושי נוסף.
<שרה סבירי: אני מסתמכת על מחקר של אורנה מריאש – להזדקן בגאווה – משמעות ההזדקנות והשלכותיה בקרב ההומוסקסואליים ולסביות זקנים בישראל, משנת 2005.
<שרה סבירי: היא טוענת שרבים מהקהילה חיו בסוד.
<שרה סבירי: אנחנו סוג של דור המדבר, אם תרצו והם נאלצו להסתיר את נטייתם המינית כדי שלא לאבד מקום עבודה, שלא לומר שהם בעצם עד שנת 1988, זה פשוט היה מחוץ לחוק להיות הומו בישראל ולכן הם חיו במחתרת.
<שרה סבירי: אנחנו מכירים קבוצות גדולות בגילאים שלנו, שכל חייהן, או כל השנים החשובות, שהן שנות הקריירה, תכנון העבודה, ההשתכרות – הם פשוט חיו בצל איום, במחתרת ובהכחשה.
<שרה סבירי: חלקם, אלה שלא התחתנו ונשארו בגפם, לא נהנו במהלך החיים שלהם ממשכורת נוספת של בן זוג ולכן כלכלית המצב אצל רבים מהם הוא בהחלט בעייתי, לא רק בזקנתם, אלא עוד במהלך חייהם.
<שרה סבירי: אלה שחיו לבד, אין להם גם משפחה שתתמוך בהם בגיל שאנחנו זקוקים עוד יותר לתמיכה.
<שרה סבירי: מדובר בגיל השלישי.
<שרה סבירי: גם מי שחי בתוך זוגיות חד מינית, עדיין היום צריך להיאבק על הזכויות שלו, כמו קצבאות שארים, ירושות.
<שרה סבירי: יש התקדמות, יש היום כל מיני פסיקות שעוזרות לנו, אבל עדיין צריך להגיע לבתי משפט כדי לממש את הזכויות, שבדרך כלל מתקבלות כמובנות מאליהן בזוגות הטרוסקסואלים.
<שרה סבירי: יש בעיה נוספת שאנחנו נתקלים בה, וזה חוסר הפנייה לעזרה, גם כשהעזרה הזאת נמצאת והיא ניתנת.
<שרה סבירי: זה בגלל אנשי המקצוע, שלא תמיד רגישים, מודעים, יכולים לתת את ההרגשה שכל כך חשובה, את התמיכה לאותם אנשים שפונים אליהם מקרב הקהילה.
<שרה סבירי: ואני מדברת פשוט על אנשים שלא ממצים את הזכויות שלהם ולא יבקשו הפעלת חוק סיעוד ולא תמיד יפנו לקבלת עזרה ממטפל וכל הזמן הם עדיין באיזה שהוא חשש לאפליה או יחס עוין כלפיהם מצד מטפלים.
<שרה סבירי: חסרה לנו מאד הכשרה ייעודית לאנשים שהם מטפלים ובאים במגע, בעצם נותני השירותים לאוכלוסייה המסוימת הזאת.
<שרה סבירי: אני רוצה להתעכב רגע על המצב - - -
מירב בן ארי: אבל ממש משפט אחרון, כי את כבר פה בנאום של 10 דקות ואנחנו מקשיבים לך.
מירב בן ארי: זה מרתק, אבל יש עוד אנשים פשוט.
מירב בן ארי: נשים לסביות נמצאות במצב קשה עוד יותר, גם בגלל הדרה מגדרית.
מירב בן ארי: שכר של נשים הוא נמוך משכרם של הגברים וגם האפשרות שלהן להשתכר במקצועות מתגמלים לא הייתה נפוצה בשנים ההן.
מירב בן ארי: אני מכירה אישית הרבה נשים שהיום ההכנסה היחידה שלהן זה קצבת זקנה של ביטוח לאומי ואנחנו יודעים מה ההיקף שלה וכמה היא לא יכולה לאפשר איכות חיים ברמה סבירה.
מירב בן ארי: אני רוצה פשוט להתעכב על ההמלצות, מה ניתן לעשות.
מירב בן ארי: קודם כל הכשרת מקצוע ואני חושבת שהדבר הזה נשמע כאן גם ביחס לגילאים השונים של הקהילה.
מירב בן ארי: אני הייתי רוצה שנקדם סבסוד של שירותים רפואיי וסוציאליים נלווים, כמו טיפולי שיניים.
מירב בן ארי: אני מכירה בקהילה שלי הרבה נשים שפשוט לא מבקרות אצל רופא שיניים לא מפני שהן פוחדות מהזריקה או מהטיפול, אלא מפני שהן לא יכולות לאפשר לעצמן לממן את הדבר הבסיסי הזה של טיפול בשיניים.
מירב בן ארי: יש עוד טיפולים רפואיים שכרוכים בתשלומים שהן לא עומדות בהם.
מירב בן ארי: כמו כן הייתי רוצה לראות הקמה ותקצוב אולי עירוני, של מרכזים, מועדוני יום כאלה, ייחודיים לקהילה הגאה, כי הצרכים שלהם שונים מהמתנ"סים ומהמרכזים שנמצאים היום לשירות האוכלוסייה הכללית.
מירב בן ארי: במרכזים האלה גם יהיה מענה למתן שירותים שהם ייחודיים לקהילה, גם תהיה שם תכנית חברתית ואפילו ארוחה חמה.
<תמר בן דוד: שלום, אני תמר, אני מהוועד המנהל של הבית הפתוח בירושלים.
<תמר בן דוד: אנחנו השנה חוגגים שם את שנת ה-20 שלנו.
<תמר בן דוד: אני אגיד, סתם כי דיברתם על ההוסטל בתל אביב, שאנחנו גם בעבודה מאד ראשונית, אבל בעבודה להקמה של הוסטל גם בירושלים, הוסטל באמת לגיל הבוגר.
<תמר בן דוד: אני אגיד על שלוש קהילות מרכזיות בתוך הקהילה שאנחנו נתקלים בקושי שלהן בהקשר של עוני, בהקשר של קשיים כלכליים.
<תמר בן דוד: הדבר הראשון, לצערי מעברים ופרויקט גילה כנראה לא יכלו להיות פה היום, אבל נראה לי ידוע לכולנו שהאוכלוסייה הטרנסג'נדרית היא אחת האוכלוסיות, אם לא הכי חשופות לעוני, לאפליה בעבודה, לקשיים של בדידות, בעצם כל מה שנלווה לעוני בדרך כלל, רק בהגברה יותר גבוהה של זה.
<תמר בן דוד: מעבר לזה, באמת בהקשר של הגיל המבוגר יותר, גם בתוך הבית הפתוח אנחנו נתקלים בבעיה הזאת, במורכבות הזאת גם בקושי של הרבה אנשים שנעזרים בשירותים שלנו שאין להם את הגישה הזאת, בין כי הם מרגישים איזו שהיא בושה או חוסר נגישות או שאין להם עם מי לדבר מהגורמים של המדינה, מהרווחה או כל גורם אחר.
מירב בן ארי: אם מגיע אלייך מישהו שיש לו בעיה, נניח טרנסג'נדר שיש לו בעיה, מה בעצם את יכולה לעשות ומה את עושה?
מירב בן ארי: כשיש בעיה של עניינים כלכליים, רווחה וכאלה, לאן את מפנה?
<תמר בן דוד: לנו אין את הכלים הישירים לעזור, כלומר בדרך כלל אין לנו איך לתת כסף.
<תמר בן דוד: אני כן אגיד שאנחנו מפעילים הרבה מאד.
<תמר בן דוד: יש לנו אירועים בחגים, יש לנו ארוחות שישי, אנחנו מאד מנסים לספק מה שאנחנו כן יכולים ואנחנו מנסים להפנות לגורמים הרלבנטיים.
<תמר בן דוד: תלוי באמת באיזה מקרה.
מירב בן ארי: בעצם אם זה בריאות או רווחה.
<תמר בן דוד: כן, מנסים באמת ללוות את הבן אדם ולקשר אותו, אבל זה משהו שהוא דורש בעצם-.
<תמר בן דוד: מה שאני באה להגיד זה שזה דורש גם צעד מבחינת הגופים של המדינה, במיוחד הרווחה.
<תמר בן דוד: גם כשמדובר בקבוצות האלה, כשהבית הפתוח פנה לרווחה לסיוע בנושא, היו כל מיני תירוצים של יש לנו מעט מדי אנשים בקבוצות האלה.
<תמר בן דוד: כשמדובר בקבוצת הנשים המבוגרות, שזה ארבעים פלוס, יש לנו בסביבות ה-50 נשים ובקבוצת הגברים יש לנו מעל 20.
מירב בן ארי: ומה רציתם לעשותם איתם?
<תמר בן דוד: רצינו באמת שהרווחה תבוא ותיגש אליהם ותסייע להם.
<תמר בן דוד: שוב, זה מקרים פרטניים וזה כל מקרה לגופו, אבל באמת הרעיון היה ליצור את הגישור הזה וזה משהו שלא מספיק נענינו בו.
<תמר בן דוד: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, זה שהשנה התחלנו גם משהו שלדעתי לא עלה פה כל כך.
<תמר בן דוד: התחלנו להרחיב יותר את הפעילות שלנו מול המשפחות הגאות בירושלים ובתוך זה אנחנו גם נתקלים במשהו שחשוב מאד לעסוק בו, שזה נשים.
<תמר בן דוד: נניח זוגות של שתי נשים, שמרוויחות הרבה פחות מזוגות של גבר ואישה או גבר וגבר לרוב.
<תמר בן דוד: מן הסתם הומוסקסואליים וביסקסואליים גברים גם חשופים לאבטלה, חשופים לדברים כאלה, אבל חשוב גם להעלות את הנושא הזה של שתי נשים, שבאופן די גורף מרוויחות הרבה פחות מעצם היותן נשים, מעצם היותן להט"ביות.
<תמר בן דוד: זה ביחד עובד גרוע מאד בהקשר הזה.
<חן שמילו: חן שמילו, מנהל קשרי ממשל באיגי.
<חן שמילו: כמה נקודות מאד קונקרטיות מתוך נייר העמדה שהגשנו לוועדה אתמול.
<חן שמילו: אחת, אנחנו באיגי פוגשים ופוגשות עוני בפעילות היומיומית, השבועית, בעיקר כשמדובר בנוער בסיכון.
<חן שמילו: נוער בסיכון גם ירגיש הרבה פחות נוח בבית, יהיה הרבה יותר זמן ברחוב, יחפש דברים שהם פחות טובים עבורו במעט כסף שיש לו ולפעמים אנחנו גם נראה אותם רעבים ורעבות מגיעים לפעילות במטבחון, לאו דווקא בתל אביב ומחכים גם לארוחה חמה, וגם את זה אנחנו מספקים.
<חן שמילו: כמובן בצורה - - -
מירב בן ארי: רגע, איפה אתם מספקים את הארוחה החמה?
<חן שמילו: במטבחון תמיד תהיה ארוחה.
מירב בן ארי: של איגי?
מירב בן ארי: במועדון?
<חן שמילו: במועדוני הנוער, שזה גם בתל אביב וגם בראשון לציון ובעוד מקומות.
<חן שמילו: אז אנחנו רואים את זה.
<חן שמילו: אנחנו ממש פוגשים את זה, בין אם הם סובלים מעוני שיש ממילא במשפחה, או עוני שהוא נובע מאפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
<חן שמילו: חשוב להגיד שלפחות ממה שאנחנו בדקנו, אין הכרה רשמית, בין אם זה במחקרים, בין אם זה במסמכים רשמיים של משרדי הממשלה, שאפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית היא בעצם מחוללת עוני, היא אחד מהגורמים לעוני בישראל.
<חן שמילו: אין את האמירה הרשמית הזאת של המדינה וזה כמובן נוגד את המחקרים שציינו בנייר העמדה.
<חן שמילו: גם את הנתונים שהבנו, עם דגש על הקהילה הטרנסית.
<חן שמילו: חייב להיות פה דגש על הקהילה הטרנסית, כי העוני שם הוא זועק לשמיים.
<חן שמילו: ההתדרדרות בעל כורחן, בעיקר של טרנסיות לזנות.
<חן שמילו: אנחנו כן רוצים להגיד מילה טובה למשרד הרווחה, לפחות בעבודה עם איגי.
<חן שמילו: ראיתי שציפי נחשון גליק מסתובבת פה במסדרונות ולא מצליחה - - -
מירב בן ארי: כן, אתה יכול לברך אותה על האישור של היום.
<חן שמילו: חד משמעית.
<קריאה: יש אישור חדש?
מירב בן ארי: לא, לא, זה משהו אחר שאנחנו עובדים עליו כבר תקופה ארוכה.
<חן שמילו: אגב, גם אותך.
<חן שמילו: זכית להמון תודות ומגיעה לך עוד אחת גם על הנושא הזה ועל העבודה עם איגי והמצ'ינג עם משרד הרווחה.
<חן שמילו: הוא קשור גם לנושא הזה.
<חן שמילו: ואם אפשר בכל זאת לקשר לנושא של ה-Prep.
<חן שמילו: אני מדבר פה כמתנדב באיגי.
<חן שמילו: אני גם מכיר טוב את תחום הבריאות בעבודתי.
<חן שמילו: נכתבו פה המילים אסטרטגיה כוללת לקידום בריאות הקהילה הגאה.
<חן שמילו: אין כזאת.
מירב בן ארי: מה אמרתם?
<חן שמילו: נכתבו פה המילים במצגת הקודמת.
<חן שמילו: אני רוצה לקשר בין הנושא של עוני וחולי, כי אנחנו מכירים את מעגל הקסמים בין עוני לחולי, כי מי שעני יותר הוא חולה יותר ומי שחולה יותר היא ענייה יותר, ובוודאי שזה יהיה ביתר שאת בקהילה הלהטב"ית.
<חן שמילו: בדיון הקודם הציג משרד הבריאות את רצף המילים המוזר: אסטרטגיה כוללת לקידום בריאות הקהילה הגאה.
מירב בן ארי: את זה עזוב, אנחנו נטפל בזה.
<חן שמילו: רק ממש במשפט, לא רק בגלל ה-Prep.
<חן שמילו: ה-CDC בארצות הברית למשל, המרכז לבקרת מחלות, עשה סקר ארצי.
<חן שמילו: בישראל משרד הבריאות מעולם לא עשה סקר ארצי.
מירב בן ארי: אגב, ראיתי את זה גם בוועדה הקודמת.
<חן שמילו: סקר מדהים, שיש להם מיני סייד גם - - -
מירב בן ארי: דיברו על סקר שצריך לעשות.
<חן שמילו: דו"ח אי השוויון של משרד הבריאות, שהוא באמת פורץ דרך, מעולם לא כתב על אי שוויון של הקהילה הגאה.
<חן שמילו: מעולם.
<חן שמילו: טיפולי המרה – שהתחילו לטפל בזה בתקופתה של חברת הכנסת גרמן – היום לא רק שהדברים ממוסמסים, כנראה שמאחורי הקלעים מקדמים את הדברים האלה ועוצרים תלונות נגד פסיכולוגים, שמבצעים את זה.
<חן שמילו: כל הסיפור עם ה-Prep בא ביחד עם עוד דברים שתקעו השנה לוועד ואולי הם לא רצו להגיד, אבל אנחנו באיגי יכולים להגיד.
<חן שמילו: משהו שם מחלחל ולא בכיוון הנכון.
<חן שמילו: לכן, חוץ מהקשר בין עוני לחולי יהיה נכון לקדם ולקיים פה דיון על החסמים של שירותי הבריאות לקהילה הלהט"בית ולטפל בכל הנקודות האלה שהזכרתי עכשיו, אם תרימו את הכפפה.
<עמית תורג’מן: אני עמית, אני רכז שירותים חברתיים בוועד למלחמה באיידס.
<עמית תורג’מן: אני רוצה להתחבר למה שחן אמר כאן על נושא של חולי ועוני ולמה שגברתי אמרה כאן לגבי הגיל השלישי.
<עמית תורג’מן: אני רוצה לדבר על זה שבעצם אנשים שחיים היום עם HIV נתקלים בסירוב במוסדות סיעודיים ובחברות סיעוד.
<עמית תורג’מן: אנחנו רק מתחילים לראות את הבעיה.
<עמית תורג’מן: מכיוון שאנחנו מדברים על HIV כמחלה שהיא יחסית חדשה אנחנו נראה את זה ונראה חזק יותר ככל שאנחנו נתקרב.
<עמית תורג’מן: אני קורא בעצם לתמיכה בדברים שאנחנו מנסים לעשות בוועד למלחמה באיידס, לאיזה שהוא שיתוף פעולה מול חברות סיעוד, של הסברה.
<עמית תורג’מן: יש פשוט בורות איומה בתוך המוסדות האלה, עד לרמות של מטפלת שכבר אם היא מטפלת באדם, אז היא כולה שמה מסכה על מסכה וכפפות על כפפות, ופשוט היא מבחינתה באמת לא יודעת ויש שם באמת את הבורות.
<עמית תורג’מן: זה מוביל לקושי גדול, שלצד הבדידות שגם ככה קיימת בתוך הקהילה הזאת, שהיא תת קהילה בתוך הקהילה הגאה.
<עמית תורג’מן: זה משהו שאנחנו מאד מאד צריכים את התמיכה שם.
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך משהו, כי ישר הלכתי והסתכלתי על התכנית.
מירב בן ארי: חיפשתי תכנית של תקציב ואנחנו אז שמנו תקציבים ייעודיים למלחמה ב-HIV.
<עמית תורג’מן: מה, מול משרד הבריאות?
<עמית תורג’מן: זה קורה.
<עמית תורג’מן: יש תכנית משותפת של הוועדה למלחמה באיידס עם - - -
מירב בן ארי: כי זה כסף שאנחנו שמנו במיוחד בשבילכם, אז זה מעניין אותי.
<עמית תורג’מן: אני לא יודע את החלוקה והם לא פה.
מירב בן ארי: עזוב, אל תיכנס לזה.
<עמית תורג’מן: אבל יש תכנית משותפת של משרד הבריאות והוועד למלחמה באיידס לקהילה הגאה.
<עמית תורג’מן: זה מיזם שעובד מצוין.
<עמית תורג’מן: יש גרירות רגליים רגילות וזה, אבל בסך הכל באופן שנתי כבר השנה השלישית הוא נכנס עכשיו לתוקף.
<קריאה: של המניעה.
<עמית תורג’מן: של המניעה ושל ההסברה.
<חן שמילו: גם באיגי.
<חן שמילו: חשוב לומר שמדובר פה על מניעה ועל הסברה.
<חן שמילו: פה אני מדבר על אנשים שחיים עם HIV.
<חן שמילו: זאת אומרת זה לא משהו אחר.
<עמית תורג’מן: הוא לא נושא לתמיכה.
מירב בן ארי: כן, מייק.
<מייק הרמל: שמי מייק, דיברתי קודם, אבל אני רוצה פה להוסיף עוד.
<מייק הרמל: אני חושב ששיתוף הפעולה של משרד הבריאות עם הוועד זה דבר מבורך, אבל אם מדברים על בריאות של הקהילה וחבל שד"ר - - - לא פה, או רותי גופן.
<מייק הרמל: הנושא של בריאות בקהילה הוא הרבה הרבה יותר רחב מה-HIV.
<מייק הרמל: יש המון נושאים שלא זוכים להתייחסות.
מירב בן ארי: לא, ברור.
<מייק הרמל: זה אלף.
<מייק הרמל: ב', מול משרד הרווחה, ציפי עשתה ועושה עבודה מדהימה.
<מייק הרמל: הבעיה שברגע שמישהו עובר את גיל 25, אין לו מענים לחלוטין.
<מייק הרמל: אין שום תקציבים היום שמופנים לנושאים שקשורים למשרד הרווחה, מעבר לגיל 25, וזה כולל את הגיל השלישי, אבל לא רק.
<מייק הרמל: זה כולל גם את גילאי הביניים שיש שם עוני.
<מייק הרמל: נושא הטרנסג'נדרים, שוב.
<מייק הרמל: יש היום, מתפתח יותר דגש על טרנסג'נדרים צעירים.
<מייק הרמל: יש היום תופעה של טרנסג'נדרים שיוצאים מהארון בגילאים מבוגרים, בגילאי 30, 40, 50.
<מייק הרמל: זה יציאה אחרת לגמרי מהארון.
<מייק הרמל: זה משבר כלכלי ענק.
<מייק הרמל: זה משבר נפשי ענק, כי זה הרבה פעמים ניתוק מהמשפחה, ניתוק מהילדים, ניתוק מהקהילה.
<מייק הרמל: זה תהליכים מאד מורכבים.
<מייק הרמל: אין היום שום מענים.
<מייק הרמל: טרנסג'נדר בין מעל 25, שיוצא מהבית באיזו שהיא סיטואציה, ושוב, זה לא רק ההורים, זה יכול להיות גם הבית שהוא בנה, אין לו לאן ללכת.
<מייק הרמל: כי במקלטים לא מקבלים אותם.
<מייק הרמל: המקלטים הם מגדריים.
<מייק הרמל: אנחנו טיפלנו בזמנו במקרה של מישהי שכבר הגענו לקבל תקציב מיוחד ממשרד הרווחה לשכירות דירה.
<מייק הרמל: לא הצליחו למצוא.
<מייק הרמל: היא הייתה בשלב המעבר, שזה שלב קשה, בולט חיצוני והיא לא הצליחה.
<מייק הרמל: אגב, אם מדברים על שכירות וכו', אני מאד מתפלא, לא פה בוועדה, אבל זה היה הערת אגב, שלא מעלים את כל הנושא שבחוק השכירות, של מניעת אפליה בשכירות.
מירב בן ארי: של אדם שמשכיר פרטי.
<מייק הרמל: כן.
<מייק הרמל: שקיים דווקא בארצות הברית, שהיא מדינת הקניין הפרטי.
מירב בן ארי: יש עם זה קצת בעיה טכנית, אבל בסדר, אוקיי.
מירב בן ארי: רק מילה אחרונה שלך ואנחנו צריכים לסכם.
<אבי מרציאנו: שמי אבי מרציאנו, נעים מאד.
<אבי מרציאנו: אני שמח להיות כאן.
<אבי מרציאנו: אני נציג האוניברסיטה הפתוחה, מועצת אגודת הסטודנטים וגם מטעם גאווה בליכוד.
<אבי מרציאנו: הייתי רוצה לשאול שאלה כלפי כל מי שיושב כאן, גם כלפי מנהלת השיח.
<אבי מרציאנו: התקציב הייעודי לקהילת הלהט"בים גדל ב-50% על ידי שר הרווחה.
<אבי מרציאנו: הייתי רוצה לדעת בדיוק לאן הוא מגיע.
<אבי מרציאנו: הייתי רוצה לדעת לאן הוא הולך ולמה משמש התקציב הזה כרגע.
<אבי מרציאנו: על התקציב שמשרד הרווחה הגדיל ב-50% במיוחד לקהילת הלהט"בים.
<קריאה: יש כמה דברים שעושים ארגונים מסוימים.
<קריאה: הכל שקוף.
מירב בן ארי: כן, קודם כל - - -
<מייק הרמל: ה-400 אלף שקלים של אוחנה היו אמורים ללכת לשירות הפסיכו-סוציאלי שלו.
מירב בן ארי: ה-400 אלף של אוחנה הם 230,000 במציאות.
מירב בן ארי: ה-230,000 שקלים האלה הם תכנית למניעת אובדנות בקהילה הטרנסג'נדרית, אפרופו.
מירב בן ארי: היא הגיעה לעיריית תל אביב ועברה את ועדת הכספים של עיריית תל אביב.
מירב בן ארי: מה שזה אומר בפועל זה שתי עובדות סוציאליות שיהיו בתוך העירייה ויתנו מענה לחוצה גילאי.
מירב בן ארי: אני מניחה שהבעיה באובדנות היא יותר בחברה צעירים, אבל גם בחברה - - -
<מייק הרמל: לא, לא.
מירב בן ארי: לא משנה, זה לא משנה כי אני כרגע כבר הוספתי לך שהתכנית היא עובדים סוציאליים ייעודיים בתוך העירייה.
מירב בן ארי: אגב, אנחנו הוספנו לזה עוד ויהיה גם בחיפה וגם בירושלים.
מירב בן ארי: זו התכנית.
מירב בן ארי: עכשיו, ה-50% תוספת של שר הרווחה, קודם כל זה לא 50% תוספת ודבר שני זה מחולק: 100 – המיזם המשותף של איגי, שקיבל אישור היום למה שאמרתי בהתחלה, לדירה נוספת לטרנסים שאנחנו מחפשים היום פיזית, להוסטל, לשלטר.
מירב בן ארי: בוא נגיד שהכסף עצמו ילך וילך לכל מקום שצריך אותו, לפרויקטים ייעודיים של הרווחה.
מירב בן ארי: כן, הרוב זה לצעירים וכן צריך לשנות את זה וכן לבדוק אפשרות של ייתכנות של המשרד לאוכלוסייה מבוגרת יותר.
מירב בן ארי: כי כרגע אני רוצה להגיד לכם גם משהו על צעירים.
מירב בן ארי: גם הצעירים, לא בגלל שזו ועדה שלי, גם הצעירים לא עניינו אף אחד עד לפני שפתחנו את ועדת המשנה לצעירים חסרי בית.
מירב בן ארי: זאת אומרת מדינת ישראל תפסה שבגיל 18 הבעיות נגמרות והם מתחתנים והם מביאים ילדים כנראה, אבל זה לא ככה.
מירב בן ארי: ואותו צעיר של בית דרור או צעירה שיצאה משם, צריכה מסגרת המשך, כי עדיין היא יצאה מהבית בגלל שהבית לא רצה אותה או לא משנה למה.
מירב בן ארי: וגם זה
<שרה סבירי: אבל אנחנו - - - במסגרת המשך.
מירב בן ארי: אז בואי קודם כל תני לי לפתור את מסגרות ההמשך שלי, שעוד לא נבנו, הן רק בחיפושי בתים, אבל בלי קשר אני מבטיחה לך שאנחנו נוציא את זה.
מירב בן ארי: אנחנו בדיוק מסכמים, חבר הכנסת אוחנה, אבל אתה יכול לשמוע את הסיכום ואם יש לך משהו להוסיף, בשמחה.
<תמר בן דוד: אם אפשר רק לציין את החשיבות, כמו שאמרת, באמת אנחנו כן רואים שיתוף פעולה מאד יפה מהרווחה, גם בהקשר של השלטר שאנחנו מנסים להקים.
<תמר בן דוד: באמת ה-ISUUE הוא יותר בהקשר של הגיל המבוגר יותר, ששם יש עוד עבודה.
מירב בן ארי: כן, נכון מאד.
מירב בן ארי: טוב, אז אני אסכם ואני אגיד לכם ראשית תודה רבה שבאתם ושנשארתם כאן גם אחרי הדיון.
מירב בן ארי: אנחנו חילקנו את הדיון ל-Prep ולנושא של העוני.
מירב בן ארי: בנושא של ה-Prep כבר סיכמתי.
מירב בן ארי: אמרתי שאנחנו נפעל בצורה חזקה מאד כדי לקדם את זה, מאחר שאי אפשר להמשיך עם לוחות הזמנים האלה.
מירב בן ארי: בנושא של העוני, אין ספק שאנחנו צריכים לפנות למשרד הרווחה ולבחון אפשרות לסיוע לאוכלוסייה בוגרת יותר, במקביל לפרויקטים שאנחנו מנהלים עכשיו גם עם חסרי הבית, אבל גם עם המיזמים שיש גם מול הארגונים החברתיים שקיימים כיום בפועל.
מירב בן ארי: אני כן אומר שאני אבקש מיושב ראש הוועדה לעשות דיון, בלי קשר ליום הגאווה, על החסמים במערכת הבריאות לקהילה הגאה.
מירב בן ארי: נבקש ממנו דיון בלי קשר ליום הזה, לא צריך לחכות שנה בשביל זה, אלא זה נושא שאפשר לטפל בו באופן קבוע ולהבין באלה חסמים הקהילה הגאה נתקלת כאשר היא מגיעה למשרד הבריאות וגם זה אגב חוצה מגזרים, אז זה יהיה רלבנטי לכולכם, לכל מי שבא מכל הגילאים.
מירב בן ארי: זה לא קשור לצעירים וכאלה.
אמיר אוחנה: אפשר להוסיף משפט?
מירב בן ארי: כן, חבר הכנסת אוחנה, בבקשה.
אמיר אוחנה: רק בהקשר הזה של עוני בקהילה, אני חושב שהאוכלוסייה שהכי קשה לה - ואני מניח שבטח דיברתם על זה כאן – זה האוכלוסייה הטרנסית, בגלל האפשרויות המאד מוגבלות מבחינה תעסוקתית.
אמיר אוחנה: מעסיקים חוששים מלהעסיק טרנסיות, בטח בעבודות שיש בהן מגע עם קהל ופה צריך לציין לטובה.
אמיר אוחנה: אני עשיתי את זה כאזרח פרטי, כחבר כנסת אני לא יכול לעשות את זה, אבל יש מעסיקים מסוימים.
אמיר אוחנה: בזמנו אני דיברתי על רשת מסוימת של סופרמרקטים שראיתי ששיעור הטרנסיות באותה רשת היה גבוה מאד ואני שיבחתי את זה, פרסמתי את זה, כי בסוף האלטרנטיבה, לצערנו, בחלק מהמקרים, זה זנות ודברים שאנחנו בהחלט לא חושבים שאנשים צריכים להגיע לשם.
אמיר אוחנה: אז לשבח גם את המעסיקים.
אמיר אוחנה: למצוא את הדרכים לשבח את המעסיקים המוסדיים, הגדולים יותר, שמעסיקים טרנסיות, לדעתי זה דבר שיכול לעודד, להגביר את הדבר הזה ובהחלט להוציא אנשים ממעגל העוני.
מירב בן ארי: אתה רוצה להוסיף עוד משהו, כי אנחנו כבר סיכמנו, אבל אני רואה שאתה - - -
<יצחק שנור: כן, תודה רבה.
<יצחק שנור: אני ד"ר יצחק שנור ונמצאת גם ד"ר איילת ברג-ורמן מהמרכז לחקר הזקנה במכון ברוקדייל.
<יצחק שנור: רק רצינו לספר שביוזמת ג'וינט אשל ובמימון של עיריית תל אביב, אנחנו מתחילים בימים אלה מחקר על הצרכים הייחודיים של להט"בים מזדקנים או בגיל השלישי, או מתבגרים, מבוגרים.
<יצחק שנור: אנחנו מתחילים את המחקר עכשיו ואנחנו בוודאי ניצור קשר עם גופים כאן, כדי ללמוד מכם ואני מקווה שתוך שנשה או שנה וחצי תהיה לנו מסקנה.
<שרה סבירי: אנחנו מחכים לכם בכיליון עיניים.
<יצחק שנור: תודה רבה.
מירב בן ארי: אנחנו גם נשמח לקבל את התוצאות של המחקר ונשמח להזמין אותך לוועדה לספר על כך, אחרי שתסיימו.
מירב בן ארי: אז אני מאד מודה לכם.
מירב בן ארי: אתם מוזמנים כמובן לשדולה שמתחילה עוד חמש דקות בדיוק באולם ממול.
עבדאללה אבו מערוף: היום י"ט בשבט תשע"ז, ה-17 בינואר 2017.