GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: אבל אם מדובר במשק שמגלגל 128 מיליארד שקלים בשנה, אם מדברים נגד ריכוזיות במשק – מיקי – זה הדבר המרוכז ביותר, הריכוזיות הקשה ביותר שכל האזרחים תלויים בו.
ישראל אייכלר: אולי צריך לחשוב גם על חלוקה - - -
מיקי רוזנטל: אתה רוצה לעשות תחרות בקצבאות?
ישראל אייכלר: לא, אבל אני רוצה שלא יהיה, כמו שריכוזיות במשק הכלכלי גורמת ליוקר המחייה, כך ריכוזיות בבירוקרטיה עלולה לגרום למצב בלתי אפשרי לאזרחים.
ישראל אייכלר: יכול להיות שצריך לחשוב שיש כל מיני דברים שצריך להוריד מהם.
ישראל אייכלר: למשל העניין של הקשר בין בריאות לביטוח לאומי שהוא Social Security בתרגום הפשוט, לא שייך בכלל.
ישראל אייכלר: לא לנושא של כמה זה?
ישראל אייכלר: 40 מיליארד שקלים אתה צריך להעביר לקופות החולים - - -
אלי אלאלוף: זה דווקא החלק המרכזי למשל באירופה.
אלי אלאלוף: כך זה שם, בצרפת הנושא של בריאות קשור לביטוח הלאומי.
ישראל אייכלר: אני לא אומר מה.
ישראל אייכלר: אני חושב ש-128 מיליארד שקלים בשנה זו ריכוזיות הכי מרוכזת במשק.
אלי אלאלוף: צריך להשאיר את זה לשיקול דעת.
אלי אלאלוף: כן, בסדר גמור.
אלי אלאלוף: עוד דברים לגבי הפרק הזה של הקצבאות, חברים?
<שלמה מור יוסף: אנחנו לא רוצים להשאיר את הדברים של יושב הראש כמו שהם.
<שלמה מור יוסף: לגבי הקצבאות האוניברסאליות יש לנו דעה אחרת.
<שלמה מור יוסף: אנחנו נביא את זה לידי דיון - - -
מיקי רוזנטל: יש ויכוח, גם הוא אמר.
מיקי רוזנטל: הוא הזכיר את זה שיש ויכוח.
ישראל אייכלר: אפשר למצוא את דרך האמצע.
אלי אלאלוף: צרפת הגדולה, אמרתי לכם, כמשקיעה בתחום החברתי סכום גדול ביותר, אם אני לא טועה 33%.
אלי אלאלוף: דניאל, אתה זוכר בוודאי את המספרים האלה.
אלי אלאלוף: 33% - זו המדינה הכי משקיעה ב-OECD בתחום של הרווחה.
אלי אלאלוף: פעם ראשונה השנה היא החליטה לתת קצבאות ילדים בהתאם להכנסת ההורים.
אלי אלאלוף: עד 6,000 יורו ועד 8,000 יורו.
אלי אלאלוף: אז אם צרפת הסוציאלית דווקא, עם התפיסה הזאת, מתחילה לשקול, אז אנחנו גם מותר לנו לשקול, אבל בשביל זה הבאנו מומחים ולא דעת יחיד וזה לא המצב.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, חברת הכנסת לנדבר.
סופה לנדבר: כבוד המנכ"ל, כבוד יושב הראש וכל מי נמצא כאן, חברי הכנסת ואורחים שלנו.
סופה לנדבר: המצב של קשישים במדינת ישראל, אלה שחיים מקצבת זקנה ואלה שחיים מפנסיה נמוכה ביותר שמשפיעה על קצבת הזקנה, המצב הזה מדאיג אותי מאד.
סופה לנדבר: היו לי כמה חוקים עכשיו ואני רוצה התייחסות שלך.
סופה לנדבר: הרי בסופו של דבר בן אדם חי מסכום הכנסה שיש לו כאשר הוא הגיע למצב של פנסיה.
סופה לנדבר: אנחנו היום מדברים בכנסת הזו הרבה על מצב הקשישים במדינת ישראל, ובגלל זה אני רוצה פשוט לקבל ממך עצה.
סופה לנדבר: אני מבינה שאתה אחראי על המדיניות של השר ושל הממשלה בנושא הזה ואתה אישית אחראי על הפעילות של המשרד, אבל אתה לא אחראי על כספים שנכנסים ולא אחראי על דברים, אבל יכול להיות שהשר גם מקשיב, כמו שאני כשרת העלייה והקליטה הקשבתי לעובדים ולאנשים שעבדו איתי.
סופה לנדבר: מדאיג אותי המצב של גובה ההכנסה.
סופה לנדבר: אנחנו מנסים להעלות את זה.
סופה לנדבר: בחוק שהיה לי השר הבטיח, אבל לא.
סופה לנדבר: זה כלפי אנשים שממשיכים לעבוד.
סופה לנדבר: אם ממשיכים לעבוד, שיצאו לפנסיה לא בגלל שהם רוצים לעבוד אלא שהם חייבים להגדיל את ההכנסה.
סופה לנדבר: יש להם חובות מהחיים לפני כניסה ומה אתה חושב על הגובה?
סופה לנדבר: האם לא הגיע הזמן לעלייה של גובה ההכנסות, שמותר לבן אדם להכניס, כדי לתת לאנשים לחיות?
סופה לנדבר: דבר שני, אנחנו לא ארצות הברית, אנחנו מדינה שבעצם נבנתה על ידי גלי עלייה.
סופה לנדבר: נכון שנניח מגיעים היום עולים מצרפת, הם יכולים לגרור את הפנסיה ויש לנו אישורים נדרשים, אבל יש מדינות שעולים מגיעים והוותק, ההכרה בוותק צריכה להיות גם בביטוח הלאומי, בגלל שהכרה בוותק נותנת להם תוספת של 2% עד 50%, ואם אין הכרה בוותק אז בן אדם בעצם עבד כל החיים, אבל מה שהוא מקבל זה סכום נמוך ביותר.
סופה לנדבר: אני הגשתי חוק על פנסיית מינימום ואני חושבת שבמדינת ישראל יכול להיות שזה מנדט של פנסיה.
סופה לנדבר: יכול להיות ביטוח אחר, אבל זו הכנסה שמקבל בן אדם ממה שהוא עבד וממה שהוא חסך.
סופה לנדבר: הרי מה שקרה בשנת 2008, אנחנו עברנו מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, אבל מה שקרה עם האנשים, יכול להיות שאחרי 50 שנה זה יהיה מצוין.
סופה לנדבר: בן אדם יהיה מסוגל לחסוך את הכספים, אבל מי שהיום יוצא לפנסיה, משנת 2008 עד היום, אז זה פחות מעשור וזה פשוט קטסטרופה.
סופה לנדבר: אנשים מקבלים 300 שקלים, 400 שקלים.
סופה לנדבר: קרה כאן פרדוקס שבן אדם שעבד ולא חסך מספיק כסף, אז הוא חי מ-2,000 שקלים והוא לא מקבל השלמת הכנסה מהביטוח הלאומי, שלדעתי זה פשוט פרדוקס.
סופה לנדבר: השלמת הכנסה זה צריך להיות סכום כולל שנותן לבן אדם להיות בכבוד בגיל הזה.
סופה לנדבר: אני חושבת שהגישה למצב היא ממש לא נכונה.
סופה לנדבר: אני לא מאשימה אותך ולא מאשימה את המשרד, אני מאשימה את המדינה.
סופה לנדבר: מדינה שקולטת עלייה, זה כמו שבחברה יש רווחים, כמו שבמדינת ישראל יש רווחים מזה שהגיעו מיליון איש ושינו את מדינת ישראל ובכלכלה שינוי דרמטי.
סופה לנדבר: אז כאשר החברה עושה בסוף השנה ומסתכלת מה נכנס לחברה ומה הרווח של החברה, היא משלמת דיבידנדים.
סופה לנדבר: זאת אומרת היא משלמת הטבות לאנשים שעובדים בחברה.
סופה לנדבר: אותו דבר צריך להיות בחברה הישראלית.
סופה לנדבר: בן אדם שהגיע לפנסיה ועבד ולא הרוויח את הסכום שמגיע לו לחיים, נניח 4,900 וכמה שקלים לזוג ו-3,075 שקלים לבן אדם יחיד.
סופה לנדבר: אז זה לא יהיה השלמת הכנסה, אבל יהיה משהו שייתן לו אפשרות לחיות.
סופה לנדבר: אגב, השלמת הכנסה זה גם סל הטבות שאנחנו בנינו במשך המון קדנציות כאן בכנסת ישראל, הם לא משלמים ארנונה.
סופה לנדבר: אני חושבת שהם לא משלמים תעריפי חשמל, חוק שלי, סוציאליים והכל.
סופה לנדבר: אני אומרת שמדינת ישראל צריכה להתייחס במהירות לגיל הזה, בכבוד כמו שהוא נדרש.
סופה לנדבר: אז אני רוצה לשאול לגבי היחס שלך.
סופה לנדבר: האם בזה אנחנו צריכים לעשות מהפך, בגלל שבלי מהפך אנשים נכנסים למעגל עוני שיושב הראש שלנו בעצם נלחם במשך שנתיים עמד בראש ועדה, אבל לא נעשה ואנשים מתים והולכים והופכים להיות מסכנים במדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני חושבת שיש לחברה שלנו, אני לא יודעת, אחריות הדדית צריכה להיות אחד כלפי השני, כיוון שאם נסתכל, ולא צריכים לעשות על זה את המחקר במרכז המחקר והמידע של הכנסת, רוב הקשישים שעברו 20 וכמה שנים ויותר, אז כל הדברים האלה, אם המדינה לא תעשה בהם שינוי, המצב יהיה קטסטרופאלי.
<שלמה מור יוסף: אני אגיד שני משפטים בנושא הזה שהוא נושא ראוי, שהוא נמצא על סדר היום שלנו בימים האלה.
<שלמה מור יוסף: דבר ראשון האמנות מבחינת ברית המועצות, אנחנו עכשיו נמצאים באמת מול רוסיה, זה היה בתקופתך - - -
סופה לנדבר: אני עשיתי מחקר על זה, נתתי להם ועשיתי - - -
<שלמה מור יוסף: אז אנחנו עם רוסיה ואוקראינה עומדים על סף חתימה.
<שלמה מור יוסף: כמו שאת מבינה זה החלטות פוליטיות ברמה של ראש הממשלה ונשיא רוסיה.
<שלמה מור יוסף: זה לא ברמה של אנשי מקצוע של ביטוח לאומי.
<שלמה מור יוסף: הנושא הזה אני מקווה שיבוא על פתרונו.
<שלמה מור יוסף: את יכולה להעריך יותר טוב ממני מה הסיכוי של זה.
<שלמה מור יוסף: בהנחה שזה לא יקרה, צריך להתייחס לנושאים האחרים שם.
<שלמה מור יוסף: אז השר שהחליף אותך ממשיך בדרך ומנסה עכשיו לייצר איזו שהיא תכנית של פנסיה או קצבת זקנה מועדפת בצבירת זכויות לאנשים שהגיעו ארצה ולא מסוגלים, בגלל פרק הזמן, לצבור זכויות.
<שלמה מור יוסף: יש היום איזה שהן הקלות לקצבת הזקנה הבסיסית, אבל אין להם והם לא יכולים להגיע למקסימום קצבת הזקנה ויש איזו שהיא עבודה יחד עם האוצר, בכדי לראות איך אנחנו מתמודדים עם זה.
<שלמה מור יוסף: ובמקביל אתמול הייתה ישיבה אצלך השר חיים כץ בכדי לבדוק את האפשרות שיוכלו לעבוד יותר, בלי לפגוע בקצבה או יוכלו לחסוך יותר בלי לפגוע בקצבה.
<שלמה מור יוסף: בימים אלה יש תזכיר חוק בנושא חד הוריות, שחד הוריות יוכלו לעבוד יותר בלי שהקצבה שלהן תיפגע.
<שלמה מור יוסף: רוצים לעשות משהו דומה גם לאוכלוסייה המבוגרת של השלמת הכנסה.
<שלמה מור יוסף: לא של השלמת הכנסה, שזו אוכלוסייה בגיל העבודה, אלא של אוכלוסיית הקשישים שאת - - -
סופה לנדבר: בגובה ההכנסות, כן.
<שלמה מור יוסף: אז זהו.
<שלמה מור יוסף: אז הנושאים האלה שאת מעלה הם לא נושאים שהם לא על סדר היום, הם על סדר היום.
<שלמה מור יוסף: זה במשולש הרגיל – שר הרווחה, ביטוח לאומי, הכנסת ומשרד האוצר ואני מקווה שנוכל לבוא גם עם פתרונות ולא רק עם סימפטיה.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, עוד הערה.
<יעל כהן רימר: שמי יעל כהן-רימר, אני עורכת דין במחלקה המשפטית של עמותת ידיד.
<יעל כהן רימר: אני אחראית ביטוח לאומי.
<יעל כהן רימר: אנחנו הוצאנו באפריל שנה שעברה דו"ח מאד מקיף על הביטוח הלאומי, הרבה השתנה מאז ואני אתייחס אליו יותר אחרי שאילנה תדבר לעניין השירות.
אלי אלאלוף: מסקנה – לא כדאי לכתוב דו"ח, הכל משתנה.
<יעל כהן רימר: לא, דווקא יש עוד הרבה לקחת ממנו, עוד הרבה מה לשפר.
<יעל כהן רימר: אני רק רוצה לציין, דיברו כאן על גובה הקצבאות וכמובן שאני מסכימה גם עם פרופסור מור יוסף וגם עם כל מה שנאמר כאן.
<יעל כהן רימר: אין ספק שגובה הקצבאות לא מספיק כדי לחיות בכבוד, אבל כשחושבים על שינוי, רק צריך לזכור שאולי לצד העלאת הסכום, חלק ממה שצריך לתקן זה מבחנים של קבלת קצבאות.
<יעל כהן רימר: יש הרבה מבחנים היום בחוק, חזקות הכנסה, הכנסה רעיונית.
<יעל כהן רימר: נפסלה כבר בבג"ץ סוגית הבעלות על רכב, אבל עדיין יש היום בחוק מבחנים שבהרבה מאד מקרים שאנחנו רואים לא מתאימים למציאות.
<יעל כהן רימר: משפחות שרשום עליהן איזה עשירית מגרש ובגלל זה נשללת או מופחתת קצבה ומבחנים שישנו מאד מאד, יכולים לשנות את מפת העוני, לצד העלאת גובה הקצבאות.
<יעל כהן רימר: זה גם משהו שצריך להסתכל עליו.
ישראל אייכלר: יש לי רק שאלה אחת בהבנת הנקרא.
ישראל אייכלר: כאומרים חד הוריות, יש מקרה שאישה או גבר שלא מסתדרים בחיי הזוגיות ויש להם עוני והם נמצאים במצב קשה.
ישראל אייכלר: יש מושג של אנשים שבוחרים לחיות לבד.
ישראל אייכלר: האם אתה חושב שזוג שחי ביחד, מצבם הכלכלי שונה מאדם שחי בנפרד באופן בסיסי?
ישראל אייכלר: האם יש הבדל באופן, האם אתה מכיר את המצוקה של משפחות שחיות בזוגיות, ומה זה זוגיות?
ישראל אייכלר: הרי מי זה חד הורית?
ישראל אייכלר: אין לכם מחלקת מחקר בביטוח הלאומי, כמו על המכוניות שאתה בודק אם יש לו רכב או נכס.
ישראל אייכלר: האם הם חיים בזוגיות או שהם חיים לבד.
<קריאה: יש חקירות.
ישראל אייכלר: אין לכם שום פיקוח בעניין.
מירב בן ארי: ברור שיש.
ישראל אייכלר: ואני אומר לך, כ - - -
מיכל בירן: למרבה היופי, למרות שהמדינה לא מכירה בנישואין של נשים, כשמגיע הזמן לתת להן הטבות של חד הוריות, אם הן גרות בכל מיני - - -
<קריאה: לפחות בזה יש צדק, נכון.
מיכל בירן: שם סופרים את ה - - -
ישראל אייכלר: אתה רואה, אדוני יושב הראש, זה עניין פוליטי.
מירב בן ארי: לא, זה לא עניין פוליטי, זה עניין של - - -
אלי אלאלוף: חברות, בואו נשמור על - - -
מירב בן ארי: וצריכות לגדל את הילדים לבד.
ישראל אייכלר: הגדרות פוליטיות, טכניות, השקפתיות - - -
מיכל בירן: ומה לעשות ש - - -
ישראל אייכלר: אחרת למשל משפחות מוסלמיות שיקבלו יותר בגלל שהן משפחות עניות.
ישראל אייכלר: אם אתה תחלק את הכסף לפי ה - - -
מירב בן ארי: בגלל שהיא חד הורית שבחרה להביא ילד לבד אז מגיע לה מהמדינה פחות מאישה מוסלמית?
מירב בן ארי: אם האישה היא חד הורית והיא מגדלת את הילדים שלה לבד, טוב מאד שהמדינה עוזרת לה.
ישראל אייכלר: אם את הבנת מה שאני דיברתי, בוודאי שמי שיש לה פחות הכנסות והיא לא יכולה להסתדר, צריכה המדינה לעזור לה, אבל לא בגלל שהיא חד הורית ולא בגלל שהיא אישה עם ילדים.
ישראל אייכלר: לא בגלל שהיא מוסלמית, לא בגלל שהיא - - -
מירב בן ארי: אז היא חייבת להיות ענייה לדעתך?
ישראל אייכלר: לא בגלל שהיא גבוהה ולא בגלל שהיא נמוכה.
מיקי רוזנטל: בואו נמשיך, אנחנו הרי - - -
ישראל אייכלר: זהו, אני לא פתחתי ויכוח, אבל אם זה פתח ויכוח, זה סימן שאסור להכניס את הביטוח הלאומי לעניין ההשקפתי הזה.
ישראל אייכלר: הביטוח הלאומי צריך לבחון את האדם לפי הכנסתו ויכולתו להתמודד עם החיים.
ישראל אייכלר: אם הוא נכה, אם הוא קשיש, אם הוא ילד ואם הוא חי הורי או שהוא משפחה, לא משנה.
ישראל אייכלר: אבל אם יש מצב שיש המון המון הונאות בעניין הזה, ואדוני יושב הראש יודע, ואנשים נרשמים כחד הוריים והם לא חד הוריים, המון.
ישראל אייכלר: לכן המכשלה הזאת, שיש הגדרה בלתי ברורה של חד הורי, זה דבר חמור מאד וצריך להגדיר בדיוק על מה אתם מדברים.
<קריאה: יש הגדרה מאד ברורה.
אלי אלאלוף: אתם רוצים לתת הגדרה מה זה חד הורי בביטוח הלאומי?
אלי אלאלוף: המנכ"ל?
<אילנה שרייבמן: אישה שהיא נפרדת תקופה מסוימת או אישה שהוציאה פסק דין למזונות מבעלה ואנחנו בודקים גם אם יש נפרדות בפועל ולא רק על הנייר.
<סעיד אגא: שמי סעיד ואני באתי מעכו.
<סעיד אגא: הביטוח הלאומי מכיר אותי.
אלי אלאלוף: אנחנו דיברנו רק על הקצבאות.
אלי אלאלוף: אם יש לך התייחסות רק לנושא של הקצבאות.
<סעיד אגא: לא, אבל - - -
אלי אלאלוף: כשנגיע לשירות.
<סעיד אגא: הוועדות.
אלי אלאלוף: רגע, עוד לא הגענו.
אלי אלאלוף: נגיע לזה אדוני, ברשותך.
<סעיד אגא: בסדר.
אלי אלאלוף: יש גם את גברת בניטה ואני בטוח שנגיע גם לשירות וגם לנושאים הבאים ויהיה לה מה להגיד.
אלי אלאלוף: אז בינתיים, ברשותכם, בואו נלך לפי הסדר.
<אילנה שרייבמן: אוקיי, תודה רבה.
<אילנה שרייבמן: אני אילנה שרייבמן, משנה למנכ"ל וסמנכ"ל גמלאות וקצבאות בביטוח הלאומי.
<אילנה שרייבמן: המנכ"ל בפתח דבריו דיבר על החזון של המוסד לביטוח לאומי והפרק המרכזי, האמצעי בחזון, מדבר על השירות שהמוסד לביטוח לאומי נותן לאוכלוסייה.
<אילנה שרייבמן: ואנחנו בחזון, שהוא נבנה ביחד עם הרבה מאד עובדים, עם קבוצה של כמה מאות עובדים, אנחנו דיברנו על ערכים כמו שקיפות, כמו נגישות, כמו יוזמה של הפקידים, כמו לשמור על כבוד האדם.
<אילנה שרייבמן: יש הסכמה מלאה בביטוח הלאומי ויש את השפה הזאת, של איך אנחנו מטפלים באנשים בצורה שמכבדת את אותם ונותנת להם את כל מה שמגיע להם.
<אילנה שרייבמן: הבעיה היא איך מיישמים את זה גם, לא רק איך מסכימים באופן עקרוני למילים האלה, אלא איך בסוף הפקיד שמטפל באנשים, והרבה פעמים הוא בטוח שהוא בסדר.
<אילנה שרייבמן: האיש הגיש תביעה, הוא לא הביא איזה שהוא טופס, הוא דחה אותו, הוא עשה את מה שצריך לפי החוק.
<אילנה שרייבמן: אבל מה מרגיש האזרח?
<אילנה שרייבמן: למה הוא לא התקשר למשל לאזרח לשאול אותו למה הוא לא איזה שהוא טופס?
<אילנה שרייבמן: אולי הוא לא הבין מה שהוא כתב לו?
<אילנה שרייבמן: איך אנחנו הופכים ומייצרים גישה של מעבר ממצב שבו הפקיד מרגיש שהוא בסדר, למצב שגם האזרח ירגיש שהוא בסדר.
סופה לנדבר: אולי שהפקיד צריך לתת לו את הדרישות בכתב, ואז - - -
<שלמה מור יוסף: תיכף אנחנו נגיד מה אנחנו עושים.
<שלמה מור יוסף: תיכף נציג מה אנחנו עושים.
<אילנה שרייבמן: תיכף אני אגיד.
<אילנה שרייבמן: אבל אנחנו מדברים פה באמת על שינוי של תרבות ארגונית.
<אילנה שרייבמן: של שינוי של מצב, ממצב שבו אנחנו מגיבים למה שנותנים לנו, למצב שבו אנחנו יוזמים.
<אילנה שרייבמן: ממצב שבו לפעמים אנחנו חושבים למה אי אפשר לתת, למצב שבו אנחנו נחשוב למה כן אפשר לתת.
<אילנה שרייבמן: וזה שינוי באמת של תרבות ארגונית שדורש עבודה רבה ואני אראה מה אנחנו עושים בעניין הזה, כבר לא שנה אחת אלא כבר כמה שנים וזה תהליך מתמשך ואנחנו רואים לאורך הדרך איך הדברים משתפים והולכים ויש הבנה עמוקה גם בקרב הפקידים מה הם צריכים לעשות בעניין.
<אילנה שרייבמן: האסטרטגיה של השירות שלנו בעצם נשענת על שתי רגליים מרכזיות.
<אילנה שרייבמן: מצד אחד שהשירותים שלנו יהיו כמה שיותר אוטומטיים, שאנשים בכלל לא יצטרכו לבוא אלינו.
<אילנה שרייבמן: שמה שמובן מאליו – אז אנחנו ניתן אותו, בלי שהאנשים יצטרכו לדרוש את זה, ויש גם קצבאות שזה כבר קורה שם, כמו קצבת ילדים, קצבת זקנה.
<אילנה שרייבמן: הגיל ברור, או נולד ילד – ברור שצריך לשלם קצבה.
<אילנה שרייבמן: ואנחנו עושים גם הרבה מאמצים כדי שאנשים אפילו לא יצטרכו לבוא אלינו למוסד לביטוח לאומי.
<אילנה שרייבמן: זה צד אחד של המטבע.
<אילנה שרייבמן: הצד השני המאד חשוב, זה איך אנחנו עושים פרסונאליזציה של השירות.
<אילנה שרייבמן: איך אנשים שבאים אלינו ירגישו שיש להם עם מי לדבר, ירגישו שיש אמפטיה, שיש הבנה.
<אילנה שרייבמן: שגם אם לא תמיד אנחנו יכולים לשלם לפי החוק, לפחות אנחנו מבינים את המצב.
<אילנה שרייבמן: ואני כן רוצה להגיד שהרבה מאד דברים שהחוק השתנה בהם, באו מהשטח.
<אילנה שרייבמן: כל הנושא למשל של הרכב – אנחנו כבר שנים אמרנו שלא יכול להיות שאנשים שגרים בכל מיני אזורים פריפריאליים והם רוצים לעבוד אבל אין להם איך להגיע לעבודה, אין להם איך להסיע ילדים למעון.
<אילנה שרייבמן: שנים אמרנו את זה, עד שבסופו של דבר, בזכות הבג"ץ זה קרה.
<אילנה שרייבמן: אז יש הרבה דברים שחשוב לנו לעשות גם בצד האוטומטי, אבל גם הרבה מאד דברים בצד האישי.
עבדאללה אבו מערוף: אז זה היה חוק שהגביל אתכם לפני הבג"ץ?
<אילנה שרייבמן: כן, כן.
<אילנה שרייבמן: עכשיו, אנחנו שאלנו את עצמנו בעצם איפה הקושי של האזרח מול ביטוח לאומי.
<אילנה שרייבמן: ואנחנו מרגישים ויודעים גם מזה שעשינו שולחנות עגולים ואנחנו מדברים עם האנשים, קודם כל האנשים מרגישים שהם לא יודעים מה מגיע להם.
<אילנה שרייבמן: הרבה אנשים אומרים ש - - -
אלי אלאלוף: בואי ניתן גם קצת קרדיט לארגונים כמו ידיד ואחרים שלוחצים את המערכת.
אלי אלאלוף: איך אני בשבילכם?
<אילנה שרייבמן: אני אתייחס לזה בסוף גם כן.
<אילנה שרייבמן: אבל הלחצים בריאים לנו, אני מודה ומתוודה, כן.
<אילנה שרייבמן: אבל אני אומרת, אנשים מרגישים שאם הם לא יודעים מה לשאול, אז אולי הם מפסידים משהו, כי הם מרגישים שהם לא מכירים בדיוק את החוק והחוק באמת נורא מורכב.
<אילנה שרייבמן: בגלל זה באמת יש חשיבות מאד גדולה גם לארגונים החברתיים למיניהם, אבל זו תחושה אחת של האזרחים.
<אילנה שרייבמן: דבר שני, הרבה מאד אנשים מתוסכלים מזה שהם צריכים להביא טפסים, שיש סרבול, שיש בירוקרטיה, שהדברים לא מובנים מאליהם ואנחנו יודעים שהרבה מאד אנשים לא ממצים את זכויותיהם, כי הם מעדיפים בכלל לא להתעסק עם הממסד.
<אילנה שרייבמן: והדבר השלישי, זה שאנשים הרבה פעמים מרגישים שאין להם עם מי לדבר.
<אילנה שרייבמן: הם רוצים לדבר עם הפקיד שהחליט בתיק שלהם, אבל כמו שאתם יודעים, המוקד הטלפוני שלנו נמצא בצפת, זה לא הפקידים שמטפלים בתיקים.
<אילנה שרייבמן: אז הרבה פעמים הם מרגישים ש - - -
מיכל בירן: זה עובדי קבלן, נכון?
<אילנה שרייבמן: הם מרגישים שאין להם עם מי לדבר - - -
<שלמה מור יוסף: הם לא עובדי קבלן.
<שלמה מור יוסף: זה שירות על ידי חברה חיצונית.
<שלמה מור יוסף: זה לא עובדי קבלן.
<אילנה שרייבמן: ואנחנו, כשאנחנו מטפלים בשירות, רצינו לראות איך אנחנו פותרים את שלוש הבעיות המרכזיות שהאלה שאנחנו ראינו שזה מה שהאזרחים מרגישים כשהם באים מולנו.
<אילנה שרייבמן: ומה אנחנו עושים בכל אחד מהדברים האלה?
<אילנה שרייבמן: אז לגבי הנושא שהאזרח לא יודע מה מגיע לו, אז אנחנו עושים הרבה מאד פעולות ואני לא רואה פה.
<אילנה שרייבמן: אוקיי, אנחנו עושים - - -
מיקי רוזנטל: הקישור לא היה משהו.
<אילנה שרייבמן: ממש לא משהו.
ישראל אייכלר: אם מותר לי הערה עד שזה יעלה.
ישראל אייכלר: אם הייתה להם ועדת חריגים, לביטוח הלאומי, הם יכלו לפתור את כל התחושה הזאת של האנשים שאין עם מי לדבר.
ישראל אייכלר: צריך לתת להם - - -
מיקי רוזנטל: למה, איך זה פותר את הבעיה?
<אילנה שרייבמן: זה בדיוק - - -
ישראל אייכלר: כי אדם מרגיש - - -
מיכל בירן: כללים ברורים שאדם יודע איפה הוא נמצא עדיפים על זה שהוא הולך לבקש ג'סטה בוועדת חריגים.
ישראל אייכלר: למה את צריכה לצעוק כשאני מדבר?
מיכל בירן: כי אתה פשוט אומר דברים מזעזעים כל הזמן.
ישראל אייכלר: אז אם את מזדעזעת יש שם חדר מנוחה - - -
מיכל בירן: אתה צודק, צודק.
ישראל אייכלר: יש שם חדר מנוחה אם את רוצה להירגע, כי לא יתכן שחבר כנסת בא, מייצג מאות אלפי אנשים ואת – כל מילה שהוא אומר – את קופצת.
מיכל בירן: גם לא יכול להיות שחברי כנסת שמייצגים הרבה מאד אנשים, מפילים את כל הצעות חוק שלהם רק כי הם לא הקואליציה.
מיכל בירן: אז אל תיתן לי הרצאה.
ישראל אייכלר: בזה אגב אנחנו שותפים לצרה, כי גם חברי קואליציה – מפילים להם את החוקים.
ישראל אייכלר: אבל העניין של ועדות חריגים בביטוח הלאומי זה בעיה קשה מאד גם לביטוח הלאומי וגם לאזרחים.
ישראל אייכלר: הכל יבש, הכל סגור, אי אפשר.
ישראל אייכלר: אין שפיל של יכולת לעזור למקרים ספציפיים שעובדי הביטוח הלאומי יודעים - - -
אלי אלאלוף: חבר הכנסת אייכלר, נגיע לוועדות.
אלי אלאלוף: זה פרק.
ישראל אייכלר: כן, כן, זו הייתה רק הערה.
ישראל אייכלר: רק אם היא לא הייתה מפריעה לי, היא הייתה נגמרת לפני חצי דקה.
<קריאה: אבל אני רוצה להגיד לך שכל מה שמוכרים לך עכשיו אל תקנה.
אלי אלאלוף: אוקיי, בבקשה, תמשיכו.
<שלמה מור יוסף: אילנה, תמשיכי.
<אילנה שרייבמן: טוב.
<אילנה שרייבמן: לצערי יש פה תקלה, אז אני אגיד בעל פה.
<אילנה שרייבמן: לגבי הפעולות היזומות שלנו למיצוי זכויות, אנחנו עושים הרבה מאד פעולות גם מהצד של התשלומים האוטומטיים וכל שנה אנחנו מוסיפים עוד ועוד תשלומים אוטומטיים.
<אילנה שרייבמן: אז מעבר לדברים הברורים מאליהם, אנחנו משלמים היום גם תוספות בעד ילדים ובני זוג באופן אוטומטי בנכות - - -
אלי אלאלוף: סבאח אל נור.
<אילנה שרייבמן: אנחנו מחפשים אלמנות צעירות למשל שהתאלמנו, לשלם להן קצבת שארים.
<אילנה שרייבמן: יש לנו נתונים מכל משרדי הממשלה, במיוחד ממשרד הפנים, המון נתונים דמוגרפיים.
<אילנה שרייבמן: אז אנחנו מצליבים את הנתונים האלה ופונים לאנשים ומשלמים להם קצבאות באופן אוטומטי, בלי שהם יצטרכו לבוא אלינו.
<אילנה שרייבמן: מצד שני, אנחנו עושים גם הרבה פעולות יזומות למיצוי זכויות, שאגב זוכות גם לביקורת.
<אילנה שרייבמן: כי אם למשל אנחנו יכולים לשלם רק שנה רטרואקטיבית והרבה פעמים אנחנו מוצאים שמישהו בפעולה היזומה שלנו היה זכאי ליותר משנה אחת, אז אנשים שואלים אותנו – למה אני לא מקבל את כל התקופה שמגיעה לי, למה אני מקבל רק שנה אחת רטרואקטיבית?
<אילנה שרייבמן: אז אנחנו בפעולות היזומות למיצוי זכויות, למשל, אנחנו ראינו שיש נשים שיולדות, שהייתה להן תקופה שהן עבדו והן לא הגיעו תביעה לדמי לידה.
<אילנה שרייבמן: אז אנחנו בעצמנו, באמצעות מחלקת המחקר שלנו, איתרנו את הנשים האלה, פנינו אליהן, כתבנו אליהן.
<אילנה שרייבמן: אלה שלא ענו לנו – צלצלנו אליהן ויזמנו המון תשלומים לדמי לידה לנשים כאלה ובסוף זכינו לכותרות ענק שהביטוח הלאומי לא משלם את מה שמגיע.
<אילנה שרייבמן: תמיד מיצוי הזכויות גורר בעקבותיו.
<אילנה שרייבמן: למשל אנחנו מאד התפלאנו שיש אנשי מילואים שלא מגישים תביעות למילואים.
<אילנה שרייבמן: עשינו בדיקה גם בעניין הזה.
<אילנה שרייבמן: מסתבר שהרבה אנשי מילואים שהולכים לשירות חד יומי והם עובדים שכירים, לא תמיד טורחים להגיש תביעה.
<אילנה שרייבמן: אז אנחנו עכשיו יוזמים גם את הדברים האלה.
<אילנה שרייבמן: אנחנו יוזמים תביעה בסיעוד לניצולי שואה, כש - - -
יוסף ג'בארין: האם יש לכם שיקול דעת להאריך את התקופה הזאת של שנה?
<אילנה שרייבמן: לא, לצערי לא.
<שלמה מור יוסף: יש עכשיו הצעת חוק - - -
סופה לנדבר: צריך לעשות את זה דרך חקיקה.
סופה לנדבר: אם יש לבן אדם זכות, אז למה שהוא לא יקבל רטרואקטיבית?
מיקי רוזנטל: למה שהוא יאבד את זה?
<שלמה מור יוסף: יש עכשיו הצעת חוק על השולחן שנדונה ביום ראשון בוועדת השרים לחקיקה, להאריך את זה והחליטו שזה יקודם.
מיקי רוזנטל: אז יושב הראש, הטענה לא יכולה לבוא לביטוח הלאומי.
מיקי רוזנטל: בזה החוק הוא חד משמעי.
סופה לנדבר: לכן הכנסנו - - -
אלי אלאלוף: יש - - - בקשה גם לדיון דחוף בעניין.
אלי אלאלוף: אנחנו נביא, כשזה יעבור את ועדת השרים.
אלי אלאלוף: חברה - - -
מיקי רוזנטל: לא, למשל יש סיפור נוראי של אישה שבעלה נפטר והיא לא קיבלה דמי שארים וכשהיא גילתה את זה אחרי 20 שנה אמרו לה מצטערים, אפשר לשלם לך שנה.
סופה לנדבר: בואו נשמע עד הסוף.
ישראל אייכלר: אבל כשיש חובות – שבע שנים.
מיקי רוזנטל: לא משנה, זה החוק, הם לא אשמים.
ישראל אייכלר: אין לי בעיה, אבל - - -
מיקי רוזנטל: זה לא הביטוח הלאומי.
מיקי רוזנטל: אז אתה בקואליציה, תשנה את זה.
<אילנה שרייבמן: אבל אני יכולה להגיד שאנחנו כן משתדלים למצות זכויות גם רטרואקטיבית במקרים שלמשל אנחנו רואים שהבן אדם היה אצלנו בסניף, שהוא שאל משהו על ההכנסות שלו ושאולי הפקיד לא שם לב שמגיעה לו עוד קצבה, אז יש חוקרים, יש לנו נוהל מסודר שגם עבר בבית הדין, שאנחנו יכולים לשלם לפעמים גם ארבע שנים ועד שבע שנים למקרים שאנחנו מחפשים מתחת לאדמה אם אפשר לשלם אנחנו עושים את זה.
<אילנה שרייבמן: אבל בעיקרון, מאז חוק ה - - -
ישראל אייכלר: אני רוצה להעיר שהביטוח הלאומי עכשיו החזיר לאלמנה שלא קיבלה בכתובת שלה את המכתבים, על שבע שנים החזירו לה את קצבת השארים.
טלי פלוסקוב: אני גם רוצה לתת דוגמא אחת.
טלי פלוסקוב: אני לא יודעת לטובה או לרעה, בכל אופן זה משהו שנדון פה בוועדת המשנה.
טלי פלוסקוב: נושא של נכים קשישים.
טלי פלוסקוב: לשמחתי, כשהעלינו את הקצבה לקשישים נזקקים, לא לקחנו בחשבון שיש קבוצת נכים קשישים שלא מקבלים השלמת הכנסה, אלא מקבלים קצבת זקנה וקבצת נכות והתברר שהסכום שבסך הכל הם היו מקבלים עד כאן, זה פחות ממה שהמשפחה של לא נכים הייתה מקבלת.
טלי פלוסקוב: כאן בוועדה ובאמת היו פה נציגים של הביטוח הלאומי והם אמרו לנו שמה שהאנשים האלה צריכים לעשות זה רק להגיש בקשה להשלמת הכנסה.
טלי פלוסקוב: אז הפנייה שלי אליהם הייתה – איך אני עכשיו אבקש מאנשים כל כך מבוגרים לבוא ולהגיש בקשה ובירוקרטיה וטפסים.
טלי פלוסקוב: למה לא לעשות את זה אוטומטית?
טלי פלוסקוב: לדוגמא, פה דיברנו על נכים, אולי יש עוד קבוצות מסוג זה שהם לא קיבלו את התוספת הזאת שהתכוונו לתת לקשישים.
טלי פלוסקוב: אולי צריך גם כן לעשות את הבדיקה הזאת.
<אילנה שרייבמן: אנחנו עושים את זה.
<אילנה שרייבמן: למשל אנחנו יזמנו פנייה לנכים שמקבלים קצבת נכות חלקית והם חיים רק מקצבת הנכות ויכולים להיות זכאים להשלמת הכנסה.
<אילנה שרייבמן: פנינו אליהם.
<אילנה שרייבמן: אגב, מה שמפליא הוא שגם כשאנחנו - - -
טלי פלוסקוב: איך פנינו?
טלי פלוסקוב: אנחנו כותבים אליהם, אנחנו מתקשרים אליהם ולפעמים גם אנשים לא מעוניינים.
טלי פלוסקוב: זה גם כן דבר שמפליא אותנו.
מיקי רוזנטל: אני לא מבין איך אתם מאתרים אותם.
מיקי רוזנטל: הם יש איזה נכה ואין לו הכנסה, אז איך יכול להיות שהוא לא מקבל?
<אילנה שרייבמן: לא תמיד אנחנו יודעים מה ההכנסות של בת הזוג.
<אילנה שרייבמן: יש עוד פרמטרים שאנחנו בודקים בהבטחת הכנסה או בהשלמת הכנסה, שהם הרבה יותר - - - כי זו קצבה משפחתית, אבל מה שאני רוצה להדגיש - - -
אלי אלאלוף: חברים, אני מציע, כדי שנוכל לקיים גם דיון יעיל, בואו נאפשר לאילנה נסיים.
אלי אלאלוף: נעשה גם איזו הפסקה ונחזור.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה להגיד, כשאתם פונים בכתב, לא תמיד מי שמקבל את המכתב גם מסוגל להגיב, גם להבין וגם לפעול בכלל.
אלי אלאלוף: יש היום הרבה מאד מתנדבים בביטוח הלאומי וזה הזמן לראות אם אפשר להפעיל את הכוח האדיר הזה, עם הרגישות שלו, עם היכולות שלו, להגיע לכמה אנשים או להשתמש בהם או בגופים אחרים, שהם מוכנים לבוא בעצמם לקשישים.
אלי אלאלוף: יש המון במשרד לשוויון זכויות קבוצה ענקית של מתנדבים.
אלי אלאלוף: בואו, כדאי שתפעילו.
אלי אלאלוף: לקבל את המסמך זה כבר מפחיד, ולהגיב, כשאתה נכה ומוגבל וקשיש, זה עוד יותר.
אלי אלאלוף: בטוח שאף אחד לא יגיב.
אלי אלאלוף: כדאי לחשוב על פנייה אנושית לאנשים האלה ולא פנייה מנהלית.
סופה לנדבר: אבל אדוני יושב הראש, אתה יודע, לציבור יש מושג.
סופה לנדבר: אם גברת פורת יכולה לדעת, אז למה אני לא יכול לדעת את הזכויות שלי?
סופה לנדבר: אני מחר נניח צריכה איזו שהיא שאלה לברר.
סופה לנדבר: איך אני מבררת את זה בביטוח הלאומי?
<אילנה שרייבמן: או בטלפון או באינטרנט או בלהגיע לביטוח הלאומי.
<אילנה שרייבמן: שלוש הדרכים האלה.
סופה לנדבר: בדרך כלל כאשר בן אדם מגיע לביטוח הלאומי, לא את כל הזכויות הוא יודע ולא כל את כל הזכויות - - - וזו הבעיה.
אלי אלאלוף: אוקיי, ברשותכם, אני מבקש לחזור בבקשה.
<שלמה מור יוסף: תראו, אנחנו מבינים שזאת הבעיה.
<שלמה מור יוסף: אנחנו מנסים להראות באיזה כלים אנחנו מנסים להתמודד בכדי להקטין אותה.
<שלמה מור יוסף: אנחנו אף פעם לא נבטל אותה.
סופה לנדבר: למה אף פעם לא נבטל אותה?