GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אחת, אני מציעה לך אישית להגיש בקשה לפניות הציבור, ושיבדקו למה סורבת.
טלי פלוסקוב: אגב, פנית רק לחברה אחת וסורבת?
טלי פלוסקוב: שתיים.
טלי פלוסקוב: אז אשמח אם תגיש בקשה, ונשמח לקבל העתק מהתשובה.
<הראל שרעבי: יש פה הגנת הפרטיות.
<הראל שרעבי: אם אור רוצה להעביר – שיעביר.
יעל גרמן: הוא סורב – נקודה.
מיכל בירן: החלק המעניין – אתם אומרים שהחובה לצרף אותם.
טלי פלוסקוב: אור, אם תחליט לשתף אותנו – נשמח רק כדי ללמוד את הנושא הזה יותר לעומק.
טלי פלוסקוב: שתיים, מה שכן אני מציעה זה לקיים דיון נוסף בוועדה הזו, בשיתוף משרד הבריאות וקופות חולים על נושא ספציפי למחלת הסרטן.
טלי פלוסקוב: ואני מאמינה שהיום, בזכות אור, אנחנו גילינו לעצמנו בעיה אחת.
טלי פלוסקוב: אני בטוחה שיש עוד לא מעט כאלה, ואז בדיון המשותף הזה אולי נוכל להעלות עוד סוגיות דומות, לאנשים חולי סרטן דווקא שמתמודדים – מה שמרגיז אותי בכל הסיפור הזה – הוא לא חולה סרטן.
טלי פלוסקוב: הוא אדם בריא.
טלי פלוסקוב: כשאדם חולה סרטן, כולנו פה מלאי חמלה ועוזרים מכל הכיוונים, וטוב שכך.
טלי פלוסקוב: אבל האדם הזה הוא בריא.
טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה למצוא את הדרך להחזיר אותו באופן מלא לאותו מעגל חיים, כפי שיש לי ולכל אדם בריא במדינת ישראל.
יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אם אפשר גם לבקש שהוועדה תפנה שאלות גם לקופות החולים ולמשרד הבריאות אבל גם לחברות הביטוח – או באמצעות הממונה – זה לא משנה, כדי שיהיו לנו נתונים, שנוכל על-פיהם להמשיך את הדיון, כי זה מה שחסר לנו כרגע.
טלי פלוסקוב: אם מי שנמצא פה וחושב שיוכל גם לתרום לצורך הדיון הזה, לצורך העניין, גם אתם מרגישים שיש מחסור בנתונים וכן הלאה, אתם יכולים גם לעזור לנו בבחירת כיוונים למתן נתונים סטטיסטיים מכל הגופים שמלווים את התהליכים לאנשים האלה.
טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שאחרי שיהיו פה משרד הבריאות – זה מאוד חסר לי פה, משרד הבריאות וקופות חולים- - -
<רן פלוטניק: משרד הבריאות פה.
טלי פלוסקוב: לא ביקשת להתייחס, אבל אני מבינה שגם- - -
<רן פלוטניק: אני מבקש חידוד לבקשה: סרטן זו מחלה מאוד רחבה.
יעל גרמן: אתה תקבל שאלות מדויקות.
טלי פלוסקוב: אני כרגע אומרת משהו מאוד כללי, שצריך להשקיע חשיבה, איך נבצע את הדיון הזה.
טלי פלוסקוב: אני גם אתייעץ עם יושב-ראש הוועדה – הוא כרגע ממלא את תפקידו בחו"ל.
טלי פלוסקוב: גם נדבר יחד, איך טוב יותר לעשות.
טלי פלוסקוב: אני בטוחה שאמצא אוזן קשבת בנושא הזה גם אצל יושב-ראש הוועדה, כי אנחנו דנים פה לא פעם בנושאי חולי סרטן.
טלי פלוסקוב: אני שבה ואומרת – חולי סרטן – אנחנו פה עוזרים להם, ונמשיך לעשות.
טלי פלוסקוב: אני רוצה שנכוון כאן לאנשים שיצאו מסרטן; אנשים שבריאים היום, ואנחנו צריכים לדאוג גם להם.
טלי פלוסקוב: מספיק סבלו במחלה, חזרו לחיים.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לדאוג שהם יהיו חלק מהחברה הבריאה של מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: זה סיכום הוועדה.
טלי פלוסקוב: שוב תודה לכולם, הישיבה נעולה.
אילן גילאון: חבר'ה, אל תתקרבו אלי, אני עם חום.
אילן גילאון: אז מי שרוצה לנצל את זה – חופשי.
אילן גילאון: ולכן אייל, היום על פיו יישק דבר, בסדר?
<אייל לב ארי: אנחנו ממשיכים לקרוא.
<אייל לב ארי: בדיון הקודם סיימנו את תקנה 1.
אילן גילאון: כולם בעניין?
אילן גילאון: זאת אומרת, מבינים איפה אנחנו נמצאים?
אילן גילאון: אתה רוצה להבהיר רגע איפה הפסקנו?
<אייל לב ארי: אנחנו בעמוד 2 למטה, בתקנה 2.
<אייל לב ארי: והנוסח שלפני
<אייל לב ארי: כם הוא הנוסח - - - שהיו בוועדה באותו דיון באמצע יוני.
<אייל לב ארי: אנחנו ממשיכים לקרוא את תקנה 2.
<אייל לב ארי: תקנה 4 בעצם זו התקנה שקובעת את התאמות הנגישות החושיות לגבי אוטובוסים משנת 2016 ואילך.
<מיכל שיק הר-טוב: אני מבקשת להעיר רגע, אם אפשר.
אילן גילאון: כן, מיכל.
<מיכל שיק הר-טוב: כבר אתייחס לזה, אבל אני רק מזכירה, שהדיון הקודם נקטע לא בקריאת תקנות אלא הוא נקטע בשל אי התייחסות משרד התחבורה לעניין הנגשה חושית של התחנות.
אילן גילאון: סדר הדיון הוא כזה: אנחנו מסיימים את העניין – ברור?
<מיכל שיק הר-טוב: אוקיי.
אילן גילאון: על זה אנחנו מדברים היום, על התחנות.
אילן גילאון: יש כאן תוכנית, מצגת, נראה אותה וכו'.
אילן גילאון: אנחנו כרגע מדברים על האוטובוסים.
<מיכל שיק הר-טוב: אז לגבי הסעיף הקטן (6), מה שקרה בדיון הקודם, אני כבר לא זוכרת אם זה היה בדיון עם משרד התחבורה או שזה היה דיון כאן - -
<אייל לב ארי: עם משרד התחבורה.
<מיכל שיק הר-טוב: - - זה שאנחנו ביקשנו לדעת, האם אדם שיש לו חיית שירות, יהיה לו מספיק מקום במקום הזה?
<מיכל שיק הר-טוב: והאם הורדת אותם מסעדי הרגליים תספיק?
<מיכל שיק הר-טוב: ומה שנאמר על-ידי נציגי משרד התחבורה, שהם ילכו ויבדקו את זה.
<מיכל שיק הר-טוב: אז רצינו לשאול: האם בדקתם?
<מיכל שיק הר-טוב: והאם ראיתם מה המידות?
<אבי רמות: אבי רמות, יועץ נגישות למשרד התחבורה.
<אבי רמות: אכן בדקנו.
<אבי רמות: גם אני בדקתי את זה, אבל בדקנו את זה עם יהודה צברי, מהנדס מומחה לנושא של אוטובוסים, חברת "צברטק".
<אבי רמות: ואכן זה נבדק, ונמצא שהתשובה היא חיובית, אם מורידים את הרגליות מה שנקרא, יש מקום מכובד וסביר וטוב.
<מיכל שיק הר-טוב: גם לרגליים וגם לחיה מלפנים?
<מיכל שיק הר-טוב: יש מידות?
אילן גילאון: מה המידה לזה?
אילן גילאון: סתם שנדע, אנחנו לא רוצים לקבוע מידה כדי - - -
<אבי רמות: יש לנו את המידות, אעביר לכם אותם.
<נתי ביאליסטוק-כהן: הכנסת לשם כלב נחייה ובדקתם או שרק לקחתם סנטימטר ובדקתם?
אילן גילאון: בסדר, זה מספק אותנו.
אילן גילאון: נתי, כל חיית נחיה, ואתם מביאים את החיית נחייה הגדולה ביותר מבין שיש, וזה כלב ברוחב ממוצע, יכולה להיכנס בנוחות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אם זה נבדק, אז אני מקבל את זה.
<עופר לוי: - - - היא אמורה להיכנס.
<עופר לוי: סליחה שאני קוטע, עופר ממשרד התחבורה.
<עופר לוי: ממצאי הבדיקה שלנו מלמדים שמצבנו טוב הרבה יותר מהדרישות בתקינה האירופית.
<עופר לוי: קודם כול אצלנו מיוחדים או מיועדים ארבעה מקומות ישיבה לאנשים עם מוגבלות באוטובוסים, שמה מיועדים רק שניים.
<עופר לוי: אצלנו מבין הארבעה מיועדים שניים לאנשים שמלווים בכלבי נחייה או בחיית שירות, אצלם רק אחד.
<עופר לוי: אצלנו יש הוראה מפורשת להסיר את מסעדי הרגליים, אצלם אין.
<עופר לוי: אז בואו נתקדם - - - יותר טובים מהאירופים.
אילן גילאון: - - - מקום אחד אחרי הנהג, מצד אחד.
אילן גילאון: והשני זה מול - - -
<עופר לוי: בגלל שיש הנחיה - - -
<אייל לב ארי: אנחנו ב-(7).
<גבי נבון: כשהנסיעה מתחילה, זאת אומרת הוא כבר גמר את התחנה הקודמת, הוא כבר מכריז את התחנה הבאה.
<גבי נבון: כשהוא מגיע, אז הוא עוד פעם אומר: זו התחנה - - -
אילן גילאון: כשהוא כבר בתנועה?
<גבי נבון: הוא מודיע את זה בתנועה.
<גבי נבון: בערך איזה 100 מ' לפני זה הוא אומר את זה.
<אייל לב ארי: לא, לפני זה בסדר, אני מדבר מבחינת העצירה.
אילן גילאון: הוא מודיע פעם אחת כשהוא יוצא מהתחנה ופעם אחת לפני שהוא מגיע.
<גבי נבון: ופעם אחת כשהוא מגיע.
<אייל לב ארי: אני משתמש בתחבורה ציבורית.
<אייל לב ארי: לכן מבחינת מה שכתוב כאן, לכאורה אין מרווח זמן בין שם התחנה ושם התחנה הבאה מבחינת פרקי הזמן.
<אייל לב ארי: לכן שאלתי.
<אייל לב ארי: כי לקראת עצירה ליד התחנה, את שם התחנה ואת שם התחנה הבאה.
<אייל לב ארי: הוא לכאורה מקריא שתיים.
<עופר לוי: לא, לא, לא.
<עופר לוי: בפועל כשהוא מגיע לתחנה הוא מכריז שהוא מגיע לתחנה וואי.
<עופר לוי: כשהוא עוזב את תחנה וואי ומתקרב לתחנה הוא אומר אנחנו בדרך לתחנה זד.
<עופר לוי: כשהוא מתקרב לתחנה זד, הוא אומר: אנחנו בתחנה זד.
<עופר לוי: ואז כשהוא עובר לתחנה איי, הוא אומר: אנחנו בדרך לתחנה איי.
<עופר לוי: כשהוא ליד תחנה איי, הוא אומר: אנחנו עוצרים בתחנה איי.
<אייל לב ארי: מה שקורה בפועל מוכר לי.
<אייל לב ארי: מה שכתוב, לא כתוב ככה, מבחינת הנוסח.
אילן גילאון: רגע, רגע, אז תתאים את זה.
<עופר לוי: זה בסדר גמור.
אילן גילאון: משה.
<משה בר: כשהם בדקו לגבי כלב הנחייה הגדול ביותר, הם בדקו לנכה גדול ביותר?
<משה בר: גם אז אמרו בבתי המלון, שעשו חדרים לנכים קטנים, לנכים גדולים רק ב-2025.
<משה בר: אז שלא יהיה גם בתחבורה הציבורית אותו דבר.
<ישראל אבן זהב: זה קיים ממילא.
<ישראל אבן זהב: אתה לא יכול לנסוע בתחבורה הציבורית.
<ישראל אבן זהב: כי אתה לא יכול.
<ישראל אבן זהב: כי אין אוטובוסים נגישים מחוץ לעיר.
<משה בר: אני מדבר בעיר, לא מחוץ לעיר.
<ישראל אבן זהב: זה לא הנושא פה.
<ישראל אבן זהב: מדברים על אוטובוסים בין-עירוניים.
<משה בר: בין-עירוניים.
<משה בר: גם שמה אני רוצה לנסוע.
<משה בר: מותר לי.
<ישראל אבן זהב: זה מה שאני אומר לך.
<אבי רמות: אני יכול להעיר משהו עקרוני כאן?
אילן גילאון: כן, תעיר.
<אבי רמות: יש בעיה בכלל בתחום הנגישות בעולם לאנשים עם מידות לא רגילות אקרא לזה, חריגות: גבוהים מאוד, נמוכים מאוד, שמנים מאוד.
<אבי רמות: זה מופיע בתעופה, זה מופיע בתחבורה ציבורית כלשהי.
<אבי רמות: זאת לא בעיה שפתרו אותה כל כך בקלות, ויכול להיות שאדון מסוים כאן או גברת אחרת במקום אחר – כל מה שהתקנות יציעו או יעשו, הם עדיין יהיו חריגים.
<אבי רמות: וזאת בעיה.
אילן גילאון: לדאבוני נתקלתי בעניין הזה עם חדרי הניתוח והאשפוז בבתי החולים פה, שזה דבר שנפתר באופן איך אומרים ספציפי.
אילן גילאון: אבל ישנה כאן בעיה, בוא נודה על האמת.
אילן גילאון: אני לא יודע על פתרון.
<ישראל אבן זהב: יש פה בעיה יותר גרועה, שאין תחבורה נגישה.
<ישראל אבן זהב: ועד היום משרד התחבורה לא נותן את הדעת לזה.
אילן גילאון: ביקשתי ממך באמת שתעיר את זה עכשיו.
<ישראל אבן זהב: רוב האנשים לא יכולים להשתמש בתחבורה ציבורית מחוץ לעיר.
אילן גילאון: אנחנו נותנים את הדעת על זה.
<ישראל אבן זהב: נשמע ממשרד התחבורה, מתי סוף-סוף מתכוננים - - -
<קריאה: אז פה צריך לשמוע את המחוקק.
<קריאה: אם אתה מדבר על הנגשה פיזית - - -
אילן גילאון: ישראל - - - אל"ף, תעיר את זה.
אילן גילאון: בי"ת, זאת הערת תם ונכונה.
אילן גילאון: וגימ"ל, אנחנו צריכים לקחת את זה על עצמנו – אני, המחוקק, בעניין הזה.
אילן גילאון: אנחנו נרדמנו בשמירה.
<משה בר: אילן, הייתה הבטחה ב-1 בינואר 16' שיהיה בין-עירוני.
אילן גילאון: כן, אני יודע.
אילן גילאון: נצטרך להתלבש על זה יותר.
אילן גילאון: זה כמו בעיית בתי-הספר, זה הדבר השני אחרי בעיית בתי-הספר.
אילן גילאון: חבר'ה, אני מבקש מכם, אם אפשר להצטמצם להערות שהן או ייחודיות או קצרות, כדי שנוכל להתקדם קצת.
אילן גילאון: כן, מרים.
<מרים בר ניר: הכי קצר שיש לי.
<מרים בר ניר: היום קיימת מערכת כריזה בתחבורה בין-עירונית, אלא שישנן כל מיני תקלות, כמו ברגע שהנהג פותח את הדלת כאילו עברה תחנה ואז הוא מודיע על התחנה הבאה.
<מרים בר ניר: יש גם מקרים שבכלל היא לפעמים פועלת, לפעמים לא פועלת.
<מרים בר ניר: זאת אומרת, זה לא מספיק שתהיה מערכת - - - צריכה להיות גם בקרה שהיא אכן פועלת.
אילן גילאון: אבל, מרים, הוא לא - - - תקלות ספציפיות, אנחנו מדברים על - - - יש גם בעיה לפעמים שהנהג מעצבן, אבל זה לא – ארצה לדעת, מבחינה טכנית, מה קורה תוך כדי נסיעה?
אילן גילאון: מה קורה עם העצירה, מה קורה לאחר תחילת הנסיעה?
אילן גילאון: אלה הם הדברים האובייקטיביים שאפשר לדון בהם.
<עופר לוי: אלה דברים שאנשי המקצוע יסבירו.
<עופר לוי: עכשיו, מבחינת הבקרה, אז אני רוצה לומר שיש למשרד התחבורה מערך בקרה.
<עופר לוי: יש לנו בקרה גלויה, יש לנו בקרה סמויה.
<עופר לוי: והבקרים שלנו עולים לאוטובוסים, ובין היתר כל המפעילים מנוקדים בציונים, גם בעניין של מערכת הכריזה וגם בעניין של נגישות.
<עופר לוי: המפעילים שלנו לא רק מקבלים סיוע, המפעילים גם נקנסים – אם אפשר לקרוא "קנס" בלשון העם, מה שבעגה המשפטית קוראים לזה פיצוי מוסכם.
<עופר לוי: אם מפעיל לא עומד בדרישות ובמערכת ההסכמית שלו, בין היתר גם שכוללת את הנושא של הנגישות, המפעיל משלם למשרד פיצוי מוסכם, מעין קנס.
אילן גילאון: ואיך זה מגיע?
אילן גילאון: יש תלונות של נוסעים או מה?
<עופר לוי: הבקרה שלנו מתחלקת גם לתלונות של נוסעים, הבקרה שלנו מתחלקת גם לבקרה יזומה שלנו על-ידי חברת הבקרה שלנו, על-ידי אגף הבקרה של משרד התחבורה.
<עופר לוי: משרד התחבורה מפעיל בקרים ופקחים גם גלויים, גם סמויים.
<עופר לוי: הבקרים והפקחים האלה מסתובבים גם בתחנות ההסעה, עולים גם לאוטובוסים, וגם מציינים את הכשלים שהם גילו במהלך הנסיעה.
<עופר לוי: בין יתר הכשלים נבחנים גם ניקיון האוטובוס, נבחן גם המערכות שהמפעילים מתחייבים לקיים, ולקיים בצורה שוטפת ובצורה תקינה, וגם מערכת הכריזה היא אחת מהן.
אילן גילאון: איתן.
<איתן עמרם: כן, משפט אחד.
<איתן עמרם: אנחנו כאן יושבים ומדברים על התקנות, אבל אני רק רוצה להראות לכם מה קרה לפני שעה.
אילן גילאון: אתה יודע שבכלל הנגישות אי-אפשר לראות מה שאתה מראה.
<איתן עמרם: בסדר, אספר לכם.
אילן גילאון: אה, יפה.
<איתן עמרם: בפתח-תקווה ברחוב שטמפפר אדם עם כסא גלגלים ניסה להיכנס לאוטובוס.
<איתן עמרם: האוטובוס לא חיכה, לא עצר לו, לא אפשר לו להיכנס.
<איתן עמרם: הוא רדף אחריו עם הכסא גלגלים על הצומת הבאה ועמד מולו.
<איתן עמרם: עוד מעט יעלה פוסט.
<איתן עמרם: אני רוצה לדעת מי הולך לטפל בנושא הזה.
<איתן עמרם: הוא דיבר על בקרים.
<קריאה: - - - במקרה נקודתי.
<איתן עמרם: לא, רק אני רוצה לדעת, מקרים כאלה – זה בסדר שאנחנו כותבים.
אילן גילאון: הוא אמר לך, שהוא צריך לדעת מי המפעיל - - -
<איתן עמרם: מי מפעיל?
<איתן עמרם: אחרי מי הוא ירדוף?
<איתן עמרם: רק מספר רכב?
<קריאה: שעה – מתי זה קרה - - -
<איתן עמרם: יש לי את כל הפרטים.
אילן גילאון: איתן, אבל זה לא המקרה הראשון שקורה.
<קריאה: הדרכות, הדרכות, הדרכות.
<קריאה: אתה יכול לפנות לנציבות, אתה יכול לפנות אלינו, ואנחנו מנהלים חקירה - - -
אילן גילאון: חבר'ה, אני מתחנן אליכם.
<ערן טמיר: - - - נשמח לקבל.
<קריאה: נשמח שתעביר לערן.
<איתן עמרם: בסוף הדיון אגש אליכם.
אילן גילאון: אני לא יכול להרשות לעצמנו לדבר כאן על מקרים – זה לא מקרה ראשון, ויש מקרים כאלה, ויש מקרים שמערכת האכיפה והחוק צריכים לטפל בהם.
אילן גילאון: אנחנו צריכים לקבוע את התקינה, זה מה שאנחנו כאן יכולים לעשות.
אילן גילאון: אני מניח שהדבר הזה בסופו של דבר - - -
<נתי ביאליסטוק-כהן: אתם צריכים לקבוע את התקינה, אבל מערכות האכיפה צריכות לעבוד.
<נתי ביאליסטוק-כהן: ואם הן לא נמצאות בשטח או לא נמצאות מספיק בשטח - - -
אילן גילאון: תקשיב, אני חייב להצטמצם כאן, נתי, כדי שתהיה יעילות בעבודה, להצטמצם כאן למנדט שקיבלתי ושמוטל עלי.
אילן גילאון: לצערי הרב, אני לא השר לביטחון הפנים ולא מפקד המשטרה ולא מפקד משרד התחבורה, אני כאן צריך לקבוע את התקנות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: כן, אבל, אילן, בסופו של דבר, אתה יודע, הקהלים שאנחנו מייצגים משתמשים המון בתחבורה ציבורית, ונפגעים יום אחרי יום.
אילן גילאון: יש הליך מסודר - - -
<נתי ביאליסטוק-כהן: כן, אבל ההליך המסודר, אדם עיוור עומד בתחנה, ואוטובוס האט ולא פתח את הדלת ולא הושמעה כריזה, נניח שהכריזה הייתה עובדת - - - מה הוא יכול לעשות?
אילן גילאון: בסדר, זה בדיוק מה שאנחנו רוצים לקבוע כאן, שבאופן תקין תהיה כריזה.
אילן גילאון: ואם לא תהיה כריזה, זה לא תקין.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אבל האוטובוס נסע, האוטובוס נסע, כי הוא לא שמע את הכריזה, כי האוטובוס לא עצר.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אז מה יכול לעשות אדם כזה?
<נתי ביאליסטוק-כהן: אתה יודע, אני מתחנן לאנשים: תביאו לי סרטונים, צילומים, עדויות, תיעוד – צוחקים עלי: הם לא יכולים.
אילן גילאון: אני לא מוכן להמשיך את זה.
אילן גילאון: לא מוכן להמשיך את זה, כי זה לא הדיון שלנו כאן.
<משה בר: לא, על דבר שהם אמרו.
אילן גילאון: זאת אומרת, אתם מדברים על עבריינות, שהיא איננה פה.
אילן גילאון: אני פה קובע את הנורמה, ומי שלא ינהג לפני הנורמה והתקנה הזאת הוא עבריין ויש מי שמטפל בו.
אילן גילאון: אנחנו לא יכולים לשפוט אנשים.
אילן גילאון: נכה היה צריך לרדוף עם כסא הגלגלים שלו אחרי האוטובוס, שזה סיפור לגמרי תקשורתי, עיתונאי, מיוחד, כל מה שאתה רוצה, אבל אין לי את הכלים פה לטפל בזה.
אילן גילאון: וזה מה שאני מבקש מכם, להצטמצם לדיסציפלינה של הדיון, זה הכול.
<קריאה: אני יכול להעיר הערה?
אילן גילאון: אם ההערה קשורה לעצם הדיון - - -
<משה בר: קשור, קשור.
אילן גילאון: אם זה עוד פעם דוגמאות - - -
<משה בר: לא, זה קשור.
אילן גילאון: אני יכול לתת לכם את הדוגמה הכי יפה איך הנגישות עובדת.
אילן גילאון: מצאתי פה בירושלים איך מזייפים שירותים של נכים.
אילן גילאון: ידעתי שמזייפים כסף, אומנות, אורגזמות לא עלינו, לא ידעתי שמזייפים שירותי נכים.
אילן גילאון: ברגע שראיתי שמזייפים שירותי נכים, הבנתי שכנראה העסק הזה עובד.
אילן גילאון: פתחנו את הדלת וראינו שירותים רגילים בפנים.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אילן, אני יכול להעיר הערה לתקנות?
אילן גילאון: רק לתקנות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: רק לתקנות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: פשוט אני מתנצל שקצת איחרתי, פנצ'ר, אבל זה קורה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: גם לתקנה 4 וגם לתקנה 5 – יש שמה את הנושא של הגודל של השילוט וגודל הפונט.
<נתי ביאליסטוק-כהן: למה לא מפנים לתקן - - - חלק 4 שלו, זה המקום היחיד שאני יודע שמדבר באמת על הגודל?
אילן גילאון: מישהו יכול לענות על זה?
אילן גילאון: אבי, תענה לו.
<אבי רמות: הגודל של האותיות, של הספרות, מוזכר כבר בתקנות תחבורה נגישה.
<אבי רמות: ולמה חשבנו לשים את זה בתקנות ולא בתקן?
<אבי רמות: כי תקנות גובר על התקן.
<אבי רמות: זה נושא מאוד חשוב, ראינו בזה נושא בעל חשיבות גדולה מאוד, ולכן זה עוגן בתקן.
<אבי רמות: אחרי כל הבדיקות, שרובנו פה ליד השולחן, השתתפנו בקביעה הזאת, ואני חושב שזה עונה לשאלה.
אילן גילאון: משה, לתקנות.
<משה בר: תראה, אני פונה בדרך כלל לחברות של ההסעות והאוטובוסים, והם נותנים פיצוי על כל נהג שעושה בעיה וקונסים את הנהג.
<משה בר: לא צריך את כל זה.
<משה בר: אני פונה ישר לחברה, וקיבלתי כבר מספר פעמים פיצוי של 500 שקל לעמותה.
<קריאה: הוא אדם אמיד עכשיו.
<משה בר: לא אמיד, אבל - - -
אילן גילאון: גם כאשר זה לא מתקיים ומשתבש, יש עדיין אינסטנציות נוספות להגיע.
אילן גילאון: תודה, זה מצוין, זה מעודד.
אילן גילאון: כן, תמשיך.
<קריאה: אשמח - - -
<לירית שפיר שמש: רציתי קודם לדבר ולא נתתם.
<קריאה: לכריזה, למה שהקראת עכשיו, אייל.
אילן גילאון: רגע, אז בואי ניתן לה לדבר.
<לירית שפיר שמש: אוקיי, צהריים טובים, לירית שפיר שמש, מקדמת נגישות, מורשת נגישות שירות, עמותת "בקול".
<לירית שפיר שמש: גם כבדת ראייה, בנוסף לשמיעה.
<לירית שפיר שמש: אני רוצה להגיד לך, לאדון המכובד ממשרד התחבורה, שאני מתנצלת ששכחתי לרגע את שמך, אתם חייבים להגביר את מערך הבקרים, כי אני כמעט כל יום נתקלת במצבים שהנגישות לא עובדת.
<לירית שפיר שמש: רק היום באתי עם אוטובוס פה לכנסת, הכריזה לא עבדה.
<לירית שפיר שמש: השלט האלקטרוני כן, הכריזה לא.
<לירית שפיר שמש: ויש בזה המון.
<לירית שפיר שמש: מערך התלונות – מה שקורה, אני צריכה להתלונן למשרד התחבורה, לא ישירות לקואופרטיבים.
<לירית שפיר שמש: אז אני לא בטוחה שהתלונות האלה מגיעות בכלל לאיזשהן ידיים שהן צריכות להגיע.
<לירית שפיר שמש: בגלל זה אני לא מתלוננת.
<קריאה: כל תלונה בנושא נגישות - - -
<לירית שפיר שמש: אוקיי, עכשיו, לעניין התקנות, כמה מילים.
<לירית שפיר שמש: עוד דבר בעניין הזה של הכריזה, יש פה את תקנה (7)(ג) על עוצמת השמע וכו' וכו'.
<לירית שפיר שמש: אני רוצה להגיד שצריך להתייחס גם לעניין, כמה שאפשר, של להימנע מרעשים נוספים שהם בשליטה.
<לירית שפיר שמש: יש נהגי אוטובוסים שאוהבים לפתוח את הרדיו בקולי קולות עם הכריזה, ואז אני לא מצליחה לקלוט את הכריזה.
<לירית שפיר שמש: לא מצליחה.
<לירית שפיר שמש: בקושי.
<לירית שפיר שמש: יש עוד הערות, אבל אני עוצרת פה.
אילן גילאון: הוא רוצה לענות לך.
<עופר לוי: גברתי, על-פי תקנות התעבורה, זה שנהג מפעיל את הרדיו - - -
<לירית שפיר שמש: תסלח לי שאני מסתכלת לתמלול, בסדר?
<עופר לוי: מאה אחוז.
<עופר לוי: אם נהג מפעיל את הרדיו, ומתבקש על-ידי ציבור הנוסעים להנמיך אותו או לכבות אותו, הוא חייב לפעול כמבוקש.
<עופר לוי: קרי, אם גברתי עולה לאוטובוס, והרדיו מפריע לגברתי, ואת מבקשת מהנהג שינמיך את הרדיו או שיכבה אותו, הוא חייב לפעול כבקשתך.
<עופר לוי: תקנות התעבורה – כל נהג שלא יפעל כבקשתך, צפוי להליך גם אצל המפעיל שלו וגם במשרד התחבורה.
<עופר לוי: עבירה.
אילן גילאון: די בנוסע אחד, לא צריך - - -
<עופר לוי: מספיק שגברתי – לא שואלים את הרוב רוצה לכבות את הרדיו ואם הרוב רוצה שהנהג יעביר תחנה.
<עופר לוי: לא שואלים.
<עופר לוי: זה לא מעניין אם הוא שומע מוסיקה קלאסית או מוסיקה מזרחית.
<עופר לוי: אם הרדיו מפריע לגברתי, ואת מבקשת לכבות או להנמיך, הוא חייב לעשות כך.
<לירית שפיר שמש: אבל אם האוטובוס עם כריזה, אז אולי מראש צריך להגיד שלא יפעילו את הרדיו, כי אני צריכה להתחנן כל פעם מחדש?
אילן גילאון: השאלה היא ספציפית, היא לא נוגעת לתקנות.
אילן גילאון: הוא הבהיר כאן, נתן לך את התשובה.
<לירית שפיר שמש: מאה אחוז.
<לירית שפיר שמש: אז אנחנו נתקדם.
<לירית שפיר שמש: יש לי עוד הערות, אבל נתקדם.
אילן גילאון: הערות לעניין הזה.
אילן גילאון: לעניינים אחרים, פעם אחרת, במקרים אחרים.
<לירית שפיר שמש: סליחה?
<לירית שפיר שמש: הן לגופו של עניין, אבל כרגע לא אעכב את הדיון, מקסימום אשלח אותן כתובות בדרך כלשהי כדי לא לעכב.
רוזנאי: אביטל ישר רוזנאי מארגון "בקול".
רוזנאי: אני רוצה רק להתייחס למערכת הכריזה החיצונית, שרשום שהיא תהיה בסמוך לדלת הכניסה הקדמית.
רוזנאי: לא שאני מכירה אוטובוסים בין-עירוניים היום שיש בהם כניסה אחורית, אבל אם אנחנו מתקדמים לשם, כמו האוטובוסים בתחבורה העירונית, אז אני כן חושבת שחשוב שמערכת הכריזה, כמו אגב גם לגבי השילוט בסעיף (2), תהיה בכל כניסה שהיא לאוטובוס ולא רק בכניסה הקדמית.
אילן גילאון: מה אתה אומר על זה, אבי?
רוזנאי: מערכת כריזה חיצונית ושילוט.
אילן גילאון: אם יש יותר מדלת אחת לאוטובוס.
<אבי רמות: את רוצה כפול?
רוזנאי: בכל כניסה.
רוזנאי: אם בן-אדם נכנס בכניסה האחורית.
<אבי רמות: אגיד לך מה ההתלבטות שלי פה.
<אבי רמות: אני שם את זה פה על השולחן, כי סך הכול המטרה של כולנו זה אותו דבר.
<אבי רמות: גם כך יש עלינו עליהום לא קטן, שהכריזה החיצונית מפריעה לאנשים.
<קריאה: גם הפנימית וגם החיצונית.
<לירית שפיר שמש: היא מדברת על שלט, לא על כריזה.
רוזנאי: לא, גם על כריזה וגם על שילוט.
<לירית שפיר שמש: אה, סליחה.
<אבי רמות: הבנתי.
<אבי רמות: בעזרת הסכמה עם הנציבות לפני כמה שנים, שהיה פה עוד אחיה, הגענו לזה שבשעות בוקר מוקדמות ושעות ערב יותר מאוחרות מורידים את העוצמה, כי אוטובוסים נוסעים בשכונות מגורים, ואדם לא רוצה לשבת בסלון, לשמוע טלוויזיה, וכל הזמן אומרים לו שאוטובוס 74 לפסגת-זאב, הוא שומע את זה כל הזמן – לא, זה יכול להיות מצחיק, אבל זו עובדה.
רוזנאי: אבל אנחנו מדברים על בין-עירוני דווקא.
<קריאה: אבל זה אותו דבר יהיה.
אילן גילאון: אתם צודקים.
אילן גילאון: והסתברותית, הכניסה מן הדלת האחורית, אם ישנה שנייה, היא נמוכה ביותר.
<נתי ביאליסטוק-כהן: בתחבורה הבין-עירונית זה נכון, בתחבורה העירונית קצת פחות.
<קריאה: אותו דבר.
<נתי ביאליסטוק-כהן: לא, קצת פחות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: יש אוטובוסים באזור תל-אביב שהכניסה היא רק בדלתות האחוריות, ויש אוטובוסים ברחבי הארץ שהכניסה היא מכל הדלתות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אתה צודק, אילן.
<נתי ביאליסטוק-כהן: יש מערכות היום שיודעות לדגום את הרעש של הסביבה, ובהתאם לזה להנמיך או להגביר את - - -
אילן גילאון: אני מסכים לזה.
אילן גילאון: אני סומך על שיקול הדעת שכאן משרד התחבורה מבטא, לא נראה שיש לנו מטרות שונות.
אילן גילאון: לכן אנחנו תמיד צריכים לזכור, אני כל פעם נותן את הדוגמה של עמדת הבנג'י מעל הכותל המערבי לאדם עם כיסא גלגלים – לא תומך בזה.
אילן גילאון: זה מאוד חיוני, אבל לא נורא, אפשר גם לחיות בלי הדבר הזה.
אילן גילאון: בגלל זה הבאתי את הדוגמה הכי קיצונית, כדי שתבינו.
אילן גילאון: אנחנו, איך אומרים, צריכים לקדם את עניין הנגישות כ-state of mind, כתפיסת עולם, כאשר איננו מקוממים את כל העולם כנגדנו, כי אז אין שום יכולת להתקדם, וכל אחד מבין את זה.
אילן גילאון: מידתיות.
רוזנאי: אוקיי, אז רק לוודא, לגבי השילוט החיצוני, זה בוודאות יופיע בכל כניסה?
רוזנאי: זאת אומרת, זה שרשום בצד שפונה למדרכה, זה בהכרח אומר שזה גם בכניסה לאוטובוס?
רוזנאי: אוקיי.
<אבי רמות: את יכולה לראות, היום זה גם קיים באוטובוסים.
אילן גילאון: חברים, אנחנו רוצים להתקדם, הזמן שלנו מתקצר.
אילן גילאון: אני גם רוצה להגיע לעניין של התחנות היום.
<שמואל חיימוביץ: סליחה, לגבי העניין של דלת קדמית.
<שמואל חיימוביץ: אני חושב שכמו שיש רמפה רק באחת הכניסות, זה לגיטימי שתהיה אחת מותאמת גם למוגבלויות אחרות, ובן-אדם יכוון את עצמו לפי זה.
אילן גילאון: מי יתווכח אתך?
אילן גילאון: אתה הרי האפיפיור של זה, בחייך.
<נתי ביאליסטוק-כהן: תראה, כלבי הנחייה מאומנים לעלות רק מהדלת הקדמית.
<לירית שפיר שמש: באותו עניין של כניסה אחורית, ראיתי שהיה פה עם השלט הקטן הזה, שיהיה בתחתית החלון הקדמי של האוטובוס.
<לירית שפיר שמש: אני חושבת שגם בכניסה האחורית זה יכול מאוד להועיל, אם מישהו עלה מכניסה אחורית, שהוא יראה שהוא עלה בקו הזה.
<לירית שפיר שמש: אני כבדת שמיעה, באתי מהר לאוטובוס, אתחיל לשאול אנשים?
<לירית שפיר שמש: יש לי את השלט.
<לירית שפיר שמש: אני פשוט חושבת, שואלת, תוהה אתכם ביחד.
אילן גילאון: לא יודע אם מבחינת מבנה הדלת זה - - -
<נתי ביאליסטוק-כהן: למה לא תקנות ותקן?
<נתי ביאליסטוק-כהן: כאילו למה את הגודל של הפונטים לא מפנים לתקן, ואת העוצמה של – אני באמת רוצה להבין, אם העיקרון הזה עובד - - -
<קריאה: כרגע אבי ענה לך על זה.
אילן גילאון: ענה לך, ושמעתי את התשובה שלו.
<נתי ביאליסטוק-כהן: לא, הוא ענה - - -
אילן גילאון: שאלת על הגודל.
<נתי ביאליסטוק-כהן: התקן הוא הדבר שמשתנה ומתאים את עצמו מעת לעת, ובסך הכול ביקשתי הפניה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: עכשיו, אם אפשר להפנות עוצמת קול, למה אי-אפשר להפנות גודל פונטים?
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני לא מבין.
<שמואל חיימוביץ: אני לא בטוח שבתקן יש תשובה לזה.
<שמואל חיימוביץ: הערת קודם הערות לגבי מספרי הקו על האוטובוס, נכון?
<נתי ביאליסטוק-כהן: נכון, גודל השילוט - - -
<שמואל חיימוביץ: אז אני לא חושב שבחלק 4 יש התייחסות לסעיף כזה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: יש לזה התייחסות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: זה המקום היחיד שאנחנו מכירים - - -
<שמואל חיימוביץ: שמה יש התייחסות לגודל פונט בקשר להנגשת התחנות.
<שמואל חיימוביץ: זה לא אותו דבר.
<שמואל חיימוביץ: זה יצא לך פחות אם תלך לשם.
<אבי רמות: נתי, אני רוצה ברשותך להעיר הערה נוספת.
<אבי רמות: אילן אמר פה לקפוץ בנג'י מעל הכותל המערבי.
<אבי רמות: כריזה, אם משהו צריך להשתנות בה, אפשר לכייל אותה.
<אבי רמות: זה בעיה, זה תכנון, אבל אפשר לכייל אותה.
<אבי רמות: ברגע שנהיה גמישים מאוד כל הזמן עם גודל הפונט בשילוט, זה אומר מבנה אוטובוס.
<אבי רמות: זה בדיוק מה שאילן שאל קודם, זה מבנה אוטובוס.
<אבי רמות: כלומר, אנחנו לא רוצים לגרום להוצאות מיותרות, אנחנו רוצים, כמו שאמרתי, להיות סבירים.
<אבי רמות: המספרים האלה נבדקו על-ידי כל מומחי הראייה והשמיעה, ואני חושב שזה טוב.
<אבי רמות: ואם זה טוב, לא כדאי לתקן משהו שלא מקולקל.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני בסך הכול רוצה לראות - - -
אילן גילאון: תודה גם לך.
<אייל לב ארי: כפי שהורה המפקח על התעבורה לבעלי רישיון קו - - -
<איתן עמרם: רגע, תחזור על הסעיף, איבדנו אותך.
<מיכל שיק הר-טוב: רגע, אם אפשר להעיר על (8).
<מיכל שיק הר-טוב: דיברתם פה קודם על בעיה של להגיד את שם התחנה ומתי זה עוצר ושם התחנה הבאה.
<מיכל שיק הר-טוב: נשמעו פה תלונות על מערכת כריזה שלא עובדת לפרקים, ואז אדם עיוור לא יכול לראות, אדם חרש לא יכול לשמוע.
<מיכל שיק הר-טוב: בדיוק בדיוק השלט האלקטרוני יכול לתת פתרון לכל הכשלים האלו.
<מיכל שיק הר-טוב: אם יהיה מסך עם מידע יותר נרחב, עם מפה שמראה בדיוק איפה אתה נמצא, איפה התחנה הבאה, איפה אנחנו עוצרים, עם סמלולים לטובת אנשים עם מוגבלות קוגניטיבית שיידעו איפה הם נמצאים, זה בדיוק המשלים והמענה לכל מערכת הכריזה הזאת.
<מיכל שיק הר-טוב: עכשיו, משרד התחבורה מאוד מאוד מתנגד, אני מניחה שמטעמים תקציביים כאלו ואחרים.
<מיכל שיק הר-טוב: אבל אני לא יודעת, גבי, אתמול כשדיברתי אתך אפילו לא ידעת על מה אני מדברת.
<גבי נבון: ידעתי על מה את מדברת.
<לירית שפיר שמש: ואני רוצה להגיד - - -
אילן גילאון: סליחה, את לא רוצה להגיד כלום.
אילן גילאון: את לא רוצה להגיד עכשיו.
אילן גילאון: בבקשה, תענה לה.