GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: אם זה כך, אני מציעה בכלל לחזור לנוסח המקורי, לדבר רק על "עיקר עיסוקו".
שולי מועלם-רפאלי: זה הנוסח שעבר, זה הנוסח שדנו בו, זה הנוסח שבדיעבד הבנו שאליו אנחנו מתכנסים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שיושב-ראש הוועדה אמר דברים מאוד ברורים לפני שיצאנו להפסקה, על אחוזים שהם הגיוניים וסבירים ומשאירים את הדבר המרכזי שאמר יושב-ראש הוועדה, שגם הדברים האחרים שהם לא בעיקר העיסוק, הם מוכוונים אל השירות הלאומי.
שולי מועלם-רפאלי: בואו נשאיר את הדבר הזה כמו שהוא.
שולי מועלם-רפאלי: הכול מוכוון לשירות הלאומי, אלה האחוזים שבעיני הם נכונים.
<דרור גרנית: למען ההגינות הדיונית, אני חושב שאנחנו כן זזנו קדימה במובן הזה שאם עד ההצעה הזאת שהגיעה מהייעוץ המשפטי של הוועדה, ואני חושב שהיא הצעה טובה בבסיסה, בקונספט שלה, היינו בשחור או לבן, או כל או פרוץ לגמרי, אנחנו הולכים מפה לאיזשהו אפיק אפור, כלומר איזושהי דרך שלישית.
<נעה בן שבת: יושב-ראש הוועדה הוא זה שהנחה את ההנחיות.
אלי אלאלוף: היות שאני אחראי על הנוסח – לא המדויק כמו שכתבתם, אבל על הרעיון – אני מבקש משני חברי הכנסת, בואו נתפשר ונלך על 20%-80%.
אלי אלאלוף: אם זה מקובל, כך לא נצטרך הצבעה.
אלי אלאלוף: נוח לי יותר, ואני מודה לשניכם.
מיקי לוי: באמת יש לי בעיה אתך.
אלי אלאלוף: עכשיו אתה מבין שאתה הסתבכת אתי במובן הזה שבסוף יש או 25% או שום דבר.
מיקי לוי: עמותה מגלגלת 200 מיליון שקל, 180 מיליון שקל.
אלי אלאלוף: אלה הסכומים?
מיקי לוי: אלה הסכומים.
מיקי לוי: תגידו לי בבקשה מה העמותה הכי גדולה שמגלגלת.
שולי מועלם-רפאלי: אז יש להם הרבה בנות שירות לאומי, והכול יהיה מוכוון לבנות השירות.
אלי אלאלוף: תן להם לעשות פעילות נוספת שתחזק את השירות הלאומי.
מיקי לוי: אתה יודע מה זה 20 מיליון שקל לעמותה, שהיא מגלגלת מחוץ לעסק?
מיקי לוי: אני שואל אתכם, זה ראוי?
שולי מועלם-רפאלי: יש רשם עמותות שמאפשר לעמותות להתנהל.
מיקי לוי: שולי, יש לי ניסיון רע.
מיקי לוי: תאמיני לי.
שולי מועלם-רפאלי: הניסיון הרב שלך שופך את המים עם התינוק.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, נישאר על 25%-75%.
אלי אלאלוף: אני לא מביא את זה להצבעה.
אלי אלאלוף: אני מביא להצבעה 20%-80%.
אלי אלאלוף: אני מאוהב בהצעות שלי.
אלי אלאלוף: בואו נלך על זה, ברשותכם.
אלי אלאלוף: אתם רוצים הצבעה?
אלי אלאלוף: מי בעד 20%-80%?
אלי אלאלוף: בעד 20%-80% – 2
אלי אלאלוף: אז זה 20%-80%.
אלי אלאלוף: למרות שאני מאוד מכבד את ההערות שלך.
אלי אלאלוף: האמן לי, זה לטובת העמותות, כי הם יגייסו.
מיקי לוי: גברתי היועצת המשפטית, על הכול רביזיה.
מיקי לוי: כבר עליתי ל-600 דקות.
אלי אלאלוף: זה אחת אחרי השנייה?
<נעה בן שבת: רביזיה זה אומר שבסופו של הדיון יהיה מועד להציג את כל ההסתייגויות.
מיקי לוי: ההצבעה על ההסתייגות שלי תביא לי דקות במליאה.
מיקי לוי: אני כבר ב-500.
אלי אלאלוף: קח כמה שאתה רוצה.
מיקי לוי: אני אחזיק את ראש הממשלה ואת רוב חברי הכנסת במליאה.
מיקי לוי: אתה יודע איזה הישג?
שולי מועלם-רפאלי: אני ואתה יושבים פה כל השעות, אבל אני רואה שזה לא קורה בסוף.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא מחזיק אותם פה, הם לא נשארים.
שולי מועלם-רפאלי: האופוזיציה לא באמת לא מקזזת, בסוף כולם הולכים ונשארים רק חברי הכנסת שמדברים, שאכפת להם.
שולי מועלם-רפאלי: וזה אתה וזה אני וזה עוד חברי כנסת טובים וראויים.
שולי מועלם-רפאלי: אבל 500 דקות לא יהיו פה.
שולי מועלם-רפאלי: על חוקים הרבה יותר דרמטיים האופוזיציה לא החזיקה שעתיים.
מיקי לוי: אבל הפעם זה תלוי בי.
אלי אלאלוף: אז רשמנו בפנינו את הרביזיה, נדון בה בשבוע הבא בהתחלת הדיון, ואחר כך נאשר סופית את החוק.
אלי אלאלוף: הרווחנו עוד ישיבה על חשבון מישהו אחר.
שולי מועלם-רפאלי: התוספת הזאת כתובה בעוד חוקים?
<נעה בן שבת: ראיתי בשלושה או ארבעה חוקים.
<נעה בן שבת: זה מופיע לגבי חוק ניירות ערך בכמה מקומות.
<נעה בן שבת: אלא ששם יש גם פירוט.
<נעה בן שבת: באחד החוקים לפחות יש פירוט שאומר מה הם כללי חשבונות נאותים.
<נעה בן שבת: לגבי תאגיד מדווח, כך וכך.
<נעה בן שבת: לגבי תאגיד אחר, כך וכך.
שולי מועלם-רפאלי: כך או כך, מי שמכתיב את כללי החשבונאות הנאותים זה החשכ"ל.
שולי מועלם-רפאלי: עיקר הדבר לא נמצא אצלכם?
<דניאל פרג: ממש לא.
<דניאל פרג: כללי חשבונאות מקובלים בכלל לא נקבעים על-ידי החשב הכללי.
אלי אלאלוף: שולי, אני חייב להגיד לך הערה כללית.
אלי אלאלוף: אם הבדיקות שהיו אצל החשכ"ל לא היו במצב שהביאו מה שנמצא על השולחן, החוק היה אחר.
אלי אלאלוף: אבל האזהרה או הזהירות היא להגיד: עכשיו זה בעקבות מה שהתגלה.
שולי מועלם-רפאלי: לכן חשבתי שעיקר הכוח הוא אצלם.
אלי אלאלוף: אני הוזמנתי לשיחה ולא מתבייש להגיד שנהניתי ושמעתי.
אלי אלאלוף: להיות זהיר.
אלי אלאלוף: לפעמים לא צריך להעמיד מכשול בפני אנשים.
<ידעיה לוין: התייעצתי כאן עם רואה החשבון שלנו, והוא אמר שכמו שזה מנוסח כרגע זה בעייתי, אין חיה כזאת.
<ידעיה לוין: זאת אומרת, יש אפשרות להפריד בהנהלת חשבונות, שזה נעשה גם היום ואת זה אפשר לעשות.
<ידעיה לוין: להגיש דוחות חשבונאות נפרדים, זה משהו שאי-אפשר לעשות.
<נעה בן שבת: מבקשים בדוחות כספיים נפרדים.
<נעה בן שבת: ראינו בכמה מקומות בחקיקה ובעוד מקומות שבהם מדובר על דוחות כספיים נפרדים.
אלי אלאלוף: התכוונתי למאזן.
<ידעיה לוין: המאזן לא יכול להיות נפרד, אין דבר כזה.
אלי אלאלוף: ועוד איך אתה יכול.
אלי אלאלוף: במאזן אתה יכול לכתוב פעילות מרכזית ופעילות.
מיקי לוי: אם יש שתי מסגרות שכל אחת מתנהלת.
אלי אלאלוף: זה מאזן אחד.
שולי מועלם-רפאלי: לכן התוספת של החשכ"ל בהתאם לכללים המקובלים היא מועילה פה.
<ידעיה לוין: כתוב כאן דוחות כספיים נפרדים.
מיקי לוי: זו קונסטרוקציה נפרדת.
אלי אלאלוף: אבל המאזן הוא אחיד.
שולי מועלם-רפאלי: אם אלה כללי חשבונאות שהם מוכרים ומקובלים, אז זה מצוין.
מיקי לוי: אני מוכן שיהיה כתוב "בהתאם לכללי החשבונאות".
<נעה בן שבת: אני רואה שיש כמה תקדימים לאפשרות הזאת לחייב לקבוע גם דוחות כספיים נפרדים.
<נעה בן שבת: הכול לפי כללי חשבונאות מקובלים.
<נעה בן שבת: בנוסף לזה הוא צריך לנהל באופן נפרד את הנכסים המשמשים לעיסוקו העיקרי ולנקוט פעולות המבטיחות שלא ייעשה שימוש בנכסים או במשאבים המיועדים לעיסוקו העיקרי או המתקבלים ממנו לשם עיסוקים נוספים שלו ולהתחייב לעמוד לביקורת שוטפת מטעם הרשות לעניין זה.
<נעה בן שבת: אגב, הנושא הזה של ההתחייבות, יכול להיות שאנחנו צריכים פה גם להבהיר בנוסח שאם זה גוף חדש שעוד לא עושה את כל הפעולות האלה, זה יהיה מבוסס על ההתחייבויות שלו לעניין זה, נכון?
<נעה בן שבת: כשמגיע אליכם גוף חדש שעדיין לא עושה את הפעילות, הכול מבוסס על התחייבויות שלו.
<דרור גרנית: זה במסגרת הבקשה שלו להכרה.
<דרור גרנית: גוף חדש שמבקש הכרה, הוא כמובן צריך לבוא בידיים נקיות.
<נעה בן שבת: אנחנו אומרים שהכול הוא עושה, הכול תוך כדי ביצוע, ולפעמים זה דברים שהוא מתחייב.
<יואב ארבל: הוא מתחייב ואנחנו בודקים את ההתחייבויות האלה, כמובן.
<נעה בן שבת: (ד) הנהלת מבקש ההכרה מינתה אדם מטעמה שירכז את עיסוקו העיקרי של מבקש ההכרה בנפרד מעיסוקיו העיקריים.
<נעה בן שבת: זאת אומרת שיש לא הנהלה נפרדת, כיוון שגם פה ההנהלה היא אותה הנהלה, אם זה עמותה או חברה לתועלת הציבור, הנהלה אחת, אבל יש אדם שהוא האחראי לנושא הזה בנפרד משאר העיסוקים.
שולי מועלם-רפאלי: לא הצלחתי להפנים בעניין עיקר עיסוקו.
<נעה בן שבת: עיקר עיסוקו זה השירות הלאומי.
<נעה בן שבת: יהיה אדם אחד שיהיה המרכז של הנושא הזה של השירות הלאומי.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, שיהיה גורם אחד שאליו אפשר לפנות.
<יואב ארבל: שהאדם הזה לא יתעסק בעיסוקים האחרים.
<דרור גרנית: הוא רכז מקצועי שיש לו שני תפקידים.
<קריאה: זה יכול להיות המנכ"ל.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא מישהו חדש שעכשיו הם צריכים אותו.
<יואב ארבל: זה לא להיות המנכ"ל, כי המנכ"ל הוא אחראי על הכול.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מצליחה להבין.
שולי מועלם-רפאלי: עכשיו זה יוצר להם עוד תפקיד?
אלי אלאלוף: למה ליצור עוד תפקיד?
שולי מועלם-רפאלי: סתם חבל על הכסף.
<דרור גרנית: אני אסביר את הרציונל, לפחות להבנתי.
<דרור גרנית: זו הצעה שמגיעה מטעם הוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי אפשר לוותר על זה.
אלי אלאלוף: האחריות על השירות הלאומי היא על המנכ"ל.
אלי אלאלוף: בגלל זה העמותה קיבלה אחריות על הנושא הזה.
אלי אלאלוף: לא הייתי שם עוד מישהו.
אלי אלאלוף: כל מה שהוא צריך לדווח ולהיות בקשר עם הרשות, זה רק המנכ"ל, והוא אחראי על הניהול.
אלי אלאלוף: אם הוא רוצה לדברים האחרים למנות לו סגן, זב"שו.
<יואב ארבל: אולי כן למנות רכז לדברים הנוספים.
אלי אלאלוף: לא למנות.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה להוסיף עוד תפקיד שייקח עוד כסף.
שולי מועלם-רפאלי: אני אומרת שעיקר עיסוקו הוא השירות הלאומי, הסעיף הזה מיותר לדעתי.
אלי אלאלוף: אם הוא רוצה למנות רכז, שימנה את המזכירה שלו.
<נעה בן שבת: אז פסקת משנה (ד) הזאת מבוטלת.
אלי אלאלוף: ברגע שאומרים את התחלת המשפט זה לא מספיק?
<נעה בן שבת: זה העיסוק שלו, זאת הפעילות שלו.
<נעה בן שבת: מבחינת המבנה שלו, האם יש לו קשר משפטי או כספי למפלגה.
<נעה בן שבת: הייתה פה הסתייגות לגבי סעיף קטן (ב), הסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי וכל הסיעה, בעניין נושא של אישור ניהול תקין שיש לגוף.
<נעה בן שבת: אני לא כל כך מבינה את ההסתייגות, אם תוכל להסביר גם לגבי סעיף זה וגם לגבי סעיף 49.
מיקי לוי: 49 או 46?
<נעה בן שבת: גם לגבי סעיף 46.
מיקי לוי: כל ענייני הוא קבלת אישור לניהול תקין.
מיקי לוי: כמו שכל עמותה צריכה.
<נעה בן שבת: אבל למעשה אנחנו דורשים את קבלת האישור לניהול תקין.
<נעה בן שבת: בסעיף 46 אנחנו במפורש: ובידה אישור ניהול תקין.
<נעה בן שבת: ויש סייג לעניין עמותה שטרם חלפו שנתיים ממועד ייסודה, אישור על הגשת מסמכים מהרשם הנוגע לעניין, שזה מה שהם נותנים כאשר מדובר בעמותה צעירה.
<יואב ארבל: אם נדרוש אישור ניהול תקין, אז באמת עמותה חדשה לא תוכל לקבל את זה עד מלאות שנתיים לפעילותה.
<יואב ארבל: מכיוון שאנחנו רוצים עמותה שעיקר עיסוקה לפחות יהיה שירות לאומי, רוצים לאפשר גם לגופים חדשים להיות.
מיקי לוי: אני בעד לאשר תחרות.
מיקי לוי: השאלה היא אם לוקח שנתיים.
<יואב ארבל: אלה כללים של רשם העמותות.
שולי מועלם-רפאלי: שנתיים לפחות.
אלי אלאלוף: אלה שני דברים.
אלי אלאלוף: רשם העמותות ואחר כך ועדת הכספים.
<יואב ארבל: ועדת הכספים זה 46.
<יואב ארבל: ניהול תקין זה לא בוועדת הכספים.
מיקי לוי: ניהול תקין זה סעיף 46.
מיקי לוי: כשזה יגיע לגופים חדשים, שלא יחסמו כניסה של גופים חדשים.
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ה) בעמוד 37, אמרנו שיש הכרה שניתנת לתקופה של חמש שנים.
<נעה בן שבת: הרשות מבקשת שזה יהיה תקופה של שבע שנים.
<נעה בן שבת: כמובן, ניתנת להארכה לאחר מכן לתקופות נוספות.
<נעה בן שבת: השאלה היא מה הוועדה מחליטה בנושא הזה.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי שבע שנים.
שולי מועלם-רפאלי: בעניין הזה אני הולכת לבקשה של הרשות.
שולי מועלם-רפאלי: אז הרשות הסבירה לנו למה שבע שנים.
<נילי דרור: אני חושבת שהניסיון פה קובע, וזה מאוד חשוב.
<נילי דרור: אני לא רואה שום מניעה להעלות את זה לשבע שנים.
<נילי דרור: אנחנו רוצים עמותות שיהיה להן ידע וניסיון להפעיל את המתנדבים.
<יואב ארבל: המצב היום הוא שההכרה היא לצמיתות.
<יואב ארבל: זה המצב היום.
<יואב ארבל: הצעת החוק באה להסדיר שיהיה פה משהו יותר יציב.
מיקי לוי: השר יכול להפסיק בתום שבע שנים?
<יואב ארבל: גם באמצע, אם יש בעיה.
<מוטי אלמליח: את ההכרה לעיריית ירושלים הפסקנו השנה.
<דרור גרנית: אבל אני רוצה להסביר מה היה הרציונל של חמש שנים.
<דרור גרנית: דיברנו על התוכנית הרב-שנתית ודיברנו על כך שהיא תהיה לחמש שנים.
אלי אלאלוף: לכמה שנים המינוי של המנכ"ל?
<יואב ארבל: ארבע פלוס ארבע.
<דרור גרנית: זה המנכ"ל של הרשות.
<דרור גרנית: אנחנו מדברים על הגופים המוכרים, התוכנית הרב-שנתית.
<דרור גרנית: היעדים היו אמורים, לפחות לכתחילה, כולם להתיישר על קו החמש שנים.
<דרור גרנית: כך שמדי חמש שנים יש איזושהי הסתכלות קדימה מחדש.
<דרור גרנית: ובכלל זה גם ההסתכלות על הגופים המוכרים, בפרט כאשר ניתן יהיה להגביל את מספר השחקנים בשוק.
<דרור גרנית: המחשבה הייתה שמדי חמש שנים עושים איזשהו יישור קו ומאפשרים לפתוח.
אלי אלאלוף: שאלתי על המנכ"ל, כי תקופת הלמידה שלו היא בקושי שנה, ואז הוא צריך לדעת ולקבל החלטות.
אלי אלאלוף: לפני שהוא יקבל החלטות על החלטות חדשות או על חידוש סעיף 62 הקיים.
שולי מועלם-רפאלי: אז אתה רוצה להעלות את זה פה לשמונה שנים, שזה יקביל לשתי תקופות של מנכ"ל?
<דרור גרנית: אין קשר בין הדברים.
אלי אלאלוף: קשר עם הכרת המערכת.
<דרור גרנית: אבל הכהונה של מנכ"ל עומדת לעצמה, היא פנימית לתוך מנגנון של הרשות.
<דרור גרנית: פה אנחנו מדברים על הגופים המוכרים, על מה קורה אתם.
אלי אלאלוף: בין חמש לשבע, אני מציע שתיקחו באמצע.
אלי אלאלוף: היום היה לי פעמיים אותו רעיון.
<יואב ארבל: חלק מהמחשבה הייתה שהנושא של הכרה זו פרוצדורה כל פעם מחדש.
שולי מועלם-רפאלי: הסבירו שכל חמש שנים זה יהיה קרוב מדי.
אלי אלאלוף: אז אני מציע שש.
אלי אלאלוף: נילי נתנה נימוק מאוד חשוב, וזה ניסיון, וזה טוב.
אלי אלאלוף: אז למה לא שבע שנים?
שולי מועלם-רפאלי: שבע.
אלי אלאלוף: אז בואו נלך על שבע שנים.
שולי מועלם-רפאלי: זו בקשת הרשות, אנחנו סומכים עליה.
<נעה בן שבת: אחד הדברים שאנחנו מבקשים ממבקש ההכרה, בסעיף קטן (ג2) מבקש ההכרה הוא בעל יכולת כלכלית שתאפשר לו למלא את תפקידיו לפי חוק זה לאורך זמן וברמה מקצועית נאותה על פי אמות מידה שקבע השר.
<נעה בן שבת: יש פה הסתייגות של סיעת יש עתיד, חבר הכנסת מיקי לוי, שזה יהיה מבוסס על תוכנית עסקית מבוססת אשר תאפשר לו להנחת דעתו של השר.
<נעה בן שבת: ההסתייגות לא מופיעה פה בכתב.
<נעה בן שבת: היא הוגשה לי.
<קריאה: זה תלוי בשאלה אם יזכה במכרזים.
מיקי לוי: יש מכרז, על מה?
מיקי לוי: על איזה בסיס?
מיקי לוי: אם הוא מגיש תוכנית עסקית, כל גוף בסדר גודל כזה שמגלגל 200 מיליון שקלים, או 300 מיליון שקלים מכספי המדינה, מה הבעיה שיגיש תוכנית מסודרת?
מיקי לוי: זה עוד אמצעי ביקורת.
אלי אלאלוף: אבל זה אומר שכל גוף חדש, הוא בעצם גוף ותיק.
מיקי לוי: לא, שיהיה לו רק ניסיון, זה הכול.
מיקי לוי: הרי אם מחר אקים עמותה וארצה ללכת לשירות הלאומי אזרחי, לא יקבלו אותי.
שלום ג'רבי: יש לו מגבלות, הוא צריך להביא ערבות.
מיקי לוי: לא הנושא של הכסף, הבעיה היא מה הניסיון.
שולי מועלם-רפאלי: דווקא הפוך, אני חושבת שמה שחבר הכנסת לוי מבקש יפגע בחדשים שייכנסו.
שולי מועלם-רפאלי: זה ייתן חוזק דווקא לקיימים, מיקי.
מיקי לוי: אני מבקש התייעצות, דרור.
אלי אלאלוף: דרור, אתה יודע שהישיבה לפעמים מנוהלת על-ידי החברים.
מיקי לוי: חלילה, אדוני.
מיקי לוי: אני מבקש חוות דעת של שר שלום ושל דרור, בבקשה.
<דרור גרנית: ההצעה לא בפני.
<נעה בן שבת: אקרא לך אותה.
<נעה בן שבת: הוא אומר כך, בסעיף 46ג להצעת החוק, פסקה (2), במקום המילים "מבקש ההכרה" עד "שתאפשר לו" יבוא: "מבקש ההכרה יגיש תוכנית עסקית מבוססת אשר תאפשר לו להנחת דעתו של השר".
<נעה בן שבת: זאת אומרת, יש פה שני רכיבים שהוא צריך להגיש תוכנית עסקית מבוססת ואנחנו צריכים את הנחת דעתו של השר.
<דרור גרנית: וזה במקום היכולת הכלכלית?
מיקי לוי: בנוסף.
<נעה בן שבת: מבקש ההכרה יגיש תוכנית מבוססת אשר תאפשר לו להנחת דעתו של השר למלא את תפקידיו לפי חוק זה לאורך זמן וברמה מקצועית נאותה, על פי אמות מידה שקבע השר.
<נעה בן שבת: זה באמת מוריד את השאלה מה זה בעל יכולת, אבל הוא אומר זה יוכיח לך בתוך התוכנית העסקית שמראה שהוא יוכל לבצע את התפקידים שלו.
אלי אלאלוף: למה ללכת לשר?
<דניאל דושניצקי: למיטב ידיעתי אפשר להגיש בקשה לרשם לקבל הכרה לאישור ניהול תקין רק לאחר שנתיים של פעילות.
<דניאל דושניצקי: כלומר, מה קורה בשנתיים הראשונות?
<דניאל דושניצקי: וגם זה תהליך שלוקח מספר חודשים.
<נעה בן שבת: דיברנו על זה כרגע.
<נעה בן שבת: אם תסתכל בסעיף קטן (ב), יש שתי אפשרויות.
<נעה בן שבת: או שיש בידו אישור ניהול תקין תקף, או שהוא קיבל אישור על הגשת מסמכים מהרשם הנוגע לעניין.
<דניאל דושניצקי: הגשת מסמכים לקבלת אישור ניהול תקין?
<נעה בן שבת: כך נקרא האישור שהם מקבלים.
<דניאל דושניצקי: השאלה מתי אפשר להגיש את אותם מסמכים לקבלת ניהול תקין, כי למיטב ידיעתי אפשר לאחר שנתיים.
<נעה בן שבת: כך הסבירו לנו נציגי רשם העמותות.
<נעה בן שבת: בשנתיים הראשונות מה שהם נותנים זה אישור על הגשת מסמכים, כך הם קוראים לאישור.
אלי אלאלוף: הרי הם קיבלו את המסמכים.
אלי אלאלוף: אני לא רואה את הצורך בשר.
<נעה בן שבת: השר נותן את ההכרה כולה.
<נעה בן שבת: כל סעיף קטן (ג) הוא סמכות של השר.
אלי אלאלוף: כל החומר מוגש על-ידי הרשות, אז השר מקבל את המלצת הרשות.
<דרור גרנית: אני רוצה להתייחס לסעיף 2 המקורי.
<דרור גרנית: אני לא לגמרי בטוח שאני יודע מה אומרת התוכנית העסקית הזאת.
<דרור גרנית: היום מה שעושה הרשות, גוף שמבקש לקבל הכרה כגוף מוכר צריך להראות לי שיש לו יכולת כלכלית ממשאביו הוא בסכום איקס.
אלי אלאלוף: ממשאבים, לא שלו.
<דרור גרנית: שלו.
<דרור גרנית: שהוא מביא מהבית.
מיקי לוי: לא אישית, של הגוף שהוא עומד בראשו.
אלי אלאלוף: העמותה מביאה, זו לא ערבות אישית.
<דרור גרנית: האישיות המשפטית.
אלי אלאלוף: אתם שמים אוטומטית, ת"פ של גוף חיצוני כלכלי חזק.
שלום ג'רבי: אדוני היושב-ראש, זה בא מכך שלא תבוא עמותה שנכיר בה ולא יהיה לה הסכום המינימאלי, נדמה לי זה משהו כמו 200,000 שקל, שזה הרבה בשביל עמותה חדשה אבל זה כדי שלא חודש שבו לא תהיה משכורת לבנות ולא יעבירו כסף.
שלום ג'רבי: אנחנו לא רוצים להיתקע ושהעמותה תגיד שאין לה כסף, לדוגמה.
שלום ג'רבי: אז אתה אומר: אם לא תביאו, אחרי זה מסוים נחלוט לכם את הערבות לטובת הדברים האלו.
שלום ג'רבי: אבל אתה לא יכול לקחת עמותה שאין לה קצת עוצמה.
שלום ג'רבי: אתה לא מבקש מיליונים, אבל את ההיקף הזה, שבעיני הוא לא גבוה אבל בשביל עמותה חדשה הוא כן גבוה, כדי לעשות את זה.
שלום ג'רבי: מכאן זה נובע.
שלום ג'רבי: מה שחברת הכנסת שולי מועלם אמרה, שזה נותן עדיפות לעמותות חזקות, אני מסכים אתך לגמרי.
שולי מועלם-רפאלי: אז זה קצת יורה לעצמנו ברגל.
שולי מועלם-רפאלי: צריך להוריד את זה, כי רצינו לפתוח את השער לעמותות חדשות.
<נעה בן שבת: הדרישה היא פיננסית, אבל אתה רוצה להראות שיש לו יכולת כלכלית.
<נעה בן שבת: אתה לוקח על עצמך מחויבויות כלפי מתנדבים.
שלום ג'רבי: זו ערבות.
שלום ג'רבי: בגלל מה שאת אומרת לקחנו את העניין של הערבות.
מיקי לוי: אין בעיה עם הערבות.
מיקי לוי: כל מפעלון יגיש תוכנית עסקית, מה הבעיה?
שולי מועלם-רפאלי: אבל זה לא מפעל.
אלי אלאלוף: אני בעד לעשות תוכנית עסקית.
אלי אלאלוף: אבל כרגע אני חושב כמו שאומרת חברת הכנסת מועלם.
אלי אלאלוף: אתה רוצה גופים חדשים?
שולי מועלם-רפאלי: אז תן להם להיכנס.
מיקי לוי: אין לו כלכלן שיכול לעשות תוכנית עסקית?
אלי אלאלוף: אני הקמתי גופים רק עם השם שלי ומה שיש לי על הגב, ופתחנו עמותות.
אלי אלאלוף: פה אתה דורש מהם התחייבות כספית, כיסוי כספי, שאיפה הוא ימצא אותו?
מיקי לוי: לא דיברתי על כיסוי כספי.
מיקי לוי: זה בתוך המכרז.
מיקי לוי: תוכנית עסקית לא יכולה לעלות על 10-8 דפים בשביל העניין הזה.
מיקי לוי: אני מדבר במספרים.
אלי אלאלוף: הדרישה מצד אחד היא מאוד לגיטימית, שתהיה ערבות כספית.
אלי אלאלוף: מצד שני אתה בעד להכניס גופים חדשים.
אלי אלאלוף: איך אתה עושה את זה?
מיקי לוי: אני לא מתעסק עם הערבות.
מיקי לוי: זה בתוך המכרז עצמו, זה בתוך החוק עצמו.
שלום ג'רבי: זה אפילו לא קשור לחוק, זה בנהלים פנימיים של הרשות, שאנחנו עושים את המידות של ההכרה, מה אנחנו מבקשים מהם, מה אנחנו דורשים מהם, איך אנחנו ממליצים לשר.
שלום ג'רבי: זה כבר בנהלים שלנו, זה מעבר למה שכתוב כאן.
שולי מועלם-רפאלי: אני בעד להשאיר את זה פתוח.
אלי אלאלוף: מה אתה אומר, אורי?
<אורי שיינין: אני חושב שצריך להשאיר טיפה מרחב לשיקול דעת גם לרשות, לא הכול לקבוע בחוק.
<אורי שיינין: אני לא חושב שהרעיון הוא לא נכון, אבל צריך לדעת איפה להשאיר טיפה מרחב לשיקול דעת.
אלי אלאלוף: הדרישות הכספיות זה כמו חברות במפלגה.
אלי אלאלוף: אם אתה בא עם דרישות, אז לפי הדרישות אתה קובע מי יהיה במפלגה.
אלי אלאלוף: היות שהמפלגה כבר לא קיימת, אני יכול להגיד שזאת הייתה המלחמה האישית בין סטף ורטהיימר לאלי אלאלוף.
אלי אלאלוף: הוא רצה כדי להיות ב"דש" סכומים מטורפים, ואלאלוף אמר לו: אין לי כסף.
אלי אלאלוף: הסיפור של הדרישה הכספית הוא מאוד מדאיג.
מיקי לוי: אבל אין ברירה.
שלום ג'רבי: צריך קצת מידת רצינות, אדוני היושב-ראש.
שולי מועלם-רפאלי: רצינות ודאגה לבנות.
שולי מועלם-רפאלי: שאם בסוף הם מתפרקים, הבנות לא נשארות באוויר.
שלום ג'רבי: מדובר בתחום של 100 או 200 אלף.
<נעה בן שבת: עמותות לא מבטיחות למשל שאתה יכול להמציא דירות שירות, אם צריך?
שלום ג'רבי: עמותה לא חייבת להתמודד על מכרזים.
שלום ג'רבי: אם עמותה אומרת: אני לא רוצה להתמודד על מכרזים כשצריך דירות?
שלום ג'רבי: יש עמותות שלא רוצות דירות.
שלום ג'רבי: במגזר הלא-יהודי, למשל, אין בכלל דירות.
מיקי לוי: נמשיך.
מיקי לוי: אני מוריד.
<נעה בן שבת: אני רוצה להבין מה זה להמשיך.
<נעה בן שבת: להוריד את הדרישה בכלל של פסקה 2?
מיקי לוי: לא, רק של ההיבט הכלכלי.
מיקי לוי: תוכנית עסקית תורידי.
שולי מועלם-רפאלי: מבקש ההכרה הוא בעל יכולת כלכלית שתאפשר לו למלא את תפקידיו.
שולי מועלם-רפאלי: בלי התוספת של מיקי.
<נעה בן שבת: עוד בסעיף 46, יש פה עוד הסתייגות שמציעה שעל החלטת השר כאמור בסעיף קטן (ג) יחולו הוראות חוק חובת מכרזים, התשנ"ב-1992.
שולי מועלם-רפאלי: אבל זה קול קורא, זה לא מכרז.
<דרור גרנית: יכול להיות שזה דורש הבהרה.
<דרור גרנית: בסעיפים הקודמים בתוכנית הרב-שנתית הכנסנו אפשרות לקבוע מכסה של הגופים ולהגיד בתוכנית החומש, או תוכנית הארבע-שנים הקרובה, יהיו איקס גופים מוכרים ולא יותר.
<דרור גרנית: ברגע שמגבילים את האפשרות לפעול, זה חייב בתחרות.
<דרור גרנית: התחרות הזאת יכולה להיות בפורמט יותר נוקשה של מכרז ממש, יכולה להיות בפורמט יותר גמיש שקוראים לו קול קורא.
<דרור גרנית: במידת הגמישות הזאת אולי אפשר לשחק.
<דרור גרנית: אבל השחקנים בזירה חייבים להתחרות על האפשרות להתמודד בזירה.
<דרור גרנית: ברגע שמגבילים את המספר של הגופים המוכרים, זה נראה לי נכון.
מיקי לוי: אם לא נגביר את התחרות, לא נצליח לשפר אף פעם את השירות עצמו, לא נצליח להכניס גופים חדשים.
מיקי לוי: תגידו איך אתם רוצים לנסח את זה, אין לי בעיה עם הניסוח.
מיקי לוי: אינני עורך-דין, ענייני במספרים.
מיקי לוי: תגידו אתם איך אני מגביר את התחרות.
<תומר נאור: אני מהתנועה לאיכות השלטון.
אלי אלאלוף: עד עכשיו שתקתם?
אלי אלאלוף: זה סימן שהכול היה בסדר?
<תומר נאור: הקשבנו יפה.
<תומר נאור: ליבת העתירה שהגשנו לבג"ץ היא בעצם על הליך ההכרה, ואני רוצה להסביר.
<תומר נאור: גם היום המשאב הוא מוגבל.
<תומר נאור: אין מספר בלתי מוגבל של מתנדבים, וכתוצאה מכך גם לא יכול להיות מספר בלתי מוגבל של עמותות שהם גופים מוכרים.
<תומר נאור: ולכן גם היום אם עוד לא הוגבל, ואני רואה שכתוב על-פי מכסה שיקבע השר, כבר המספר מוגבל, ולכן כבר היום ההליך לטעמנו צריך להיות הליך תחרותי.
<תומר נאור: אם זה קול קורא, אם זה קריאה לציבור בצורה כזאת או אחרת, לעמותות כאלה ואחרות שיגישו.
<תומר נאור: ההליך הנוכחי נידון בעתירה ונאמרו שם באמת דברים.
<תומר נאור: זה לא קורה בשום ענף.
<תומר נאור: הרי יש פה כסף ציבורי, מתנדבים שווים כסף שהמדינה נותנת בסופו של דבר לגופים פרטיים, והכסף הזה הוא מוגבל.
<תומר נאור: יש היום 18,000 ועוד 10,000 בתקווה ובעזרת העבודה הטובה של הרשות אולי יכולים להצטרף לשירות הלאומי, ושם זה נגמר.
<תומר נאור: לכן כבר היום המשאב הוא מוגבל.
אלי אלאלוף: אז מה הדאגה שלך?
<תומר נאור: הדאגה שלנו כרגע היא שיש מספר של 6 פלוס 2, כלומר 8 עמותות גופים מוכרים שקיימים בשוק.
<תומר נאור: אין היום הליך מוסדר שקורא לעמותות נוספות לבוא ולהצטרף.
שולי מועלם-רפאלי: זה יהיה בחוק.
<נעה בן שבת: זה נכון שאין אזכור להליך הזה בחוק.
<נעה בן שבת: מה שכן אמור פה, ומהצעת החוק המקורית היה שינוי, שמדובר פה גם על קביעת מספר הגופים המוכרים תהיה קביעה שתיעשה במסגרת הרב-שנתית, ואז כשנקבע המספר בעצם פותחים את זה.
<נעה בן שבת: יש עכשיו 8, חושבים שצריכים להיות 12 גופים, אז פותחים את זה.
שולי מועלם-רפאלי: זה השינוי ביחס למועצה, וההגדרה בתוכנית הרב-שנתית של כמה גופים, מתי פותחים, איך פותחים.
<נעה בן שבת: אבל אין פה תהליך.
<נעה בן שבת: לא כתוב פה שזה ייעשה לפי חוק חובת מכרזים, כפי שמציע חבר הכנסת לוי, ולא כתוב פה שזה ייעשה במסגרת קול קורא.
<נעה בן שבת: אבל זה שיש מכסה ואפשר לקבוע, יש 12 גופים, יש 10 גופים, יש פה מקום לעוד איזשהו מרווח של גופים ואז בואו נעשה התחברות מחדש על המקומות החדשים שיש, זה לא כתוב פה איך עושים את זה.
אלי אלאלוף: אם זה ברמה של קול קורא, שזה יותר גמיש ויותר פתוח, זה השלב הראשון כדי לצרף למאגר הקיים עמותות נוספות.
<תומר נאור: לאפשר הזדמנות לגופים חדשים להצטרף.
אלי אלאלוף: את זה אפשר לעשות בצורה של קול קורא.
אלי אלאלוף: היועצת שלנו תמצא את הנוסח.
אלי אלאלוף: אני בעד שיהיה תהליך של קול קורא כדי לצרף עמותות חדשות.
אלי אלאלוף: אני לא הייתי מגביל במספר.
<דרור גרנית: אני רוצה לחזור לפורמט שנעשה בסעיפים 23-22, הסיפור על התוכנית הרב-שנתית והיעדים.
<דרור גרנית: כמו שאמרתי בדיונים קודמים, המחשבה הייתה על ריכוז הכוח בידי הרשות שתהיה לה תמונת המקרו והיכולת לעשות את התכנון המרכזי, ובסיפור של התוכנית הרב-שנתית גם בידי הממשלה, שזה יהיה הסתכלות ממשלתית שהרשות מגלגלת את התוכנית וזה עובר את המועצה ואת השר וזה מגיע למנכ"ל.
<דרור גרנית: בתוך כל הדבר הזה, אחד השיקולים המרכזיים בתכנון השוק הזה, בתכנון עולם התוכן הזה, הוא כמה גופים מוכרים יהיו.
<דרור גרנית: אמרנו שאם יצוצו 30 גופים מוכרים, אני חולק על חברי.
<דרור גרנית: היום המצב הוא שלכאורה אין הגבלה על מספר גופים.
<דרור גרנית: יכולים להיות 30 גופים מוכרים, יכולים להיות 40, יכולים להיות 80.
<דרור גרנית: היום אין הגבלה משפטית על זה.
<דרור גרנית: אמרנו שתוכל הרשות לתכנן את התוכנית הרב-שנתית ולהגיד שצריכים להיות 5 או 8 או 10, כפי שהיא תקבע מתוך הסתכלות של תכנון השוק.
<דרור גרנית: אבל ברגע שמגבילים את מספר הגופים המוכרים, אז צריכה להיות תחרות על כל אחד מהגופים האלה.
<נעה בן שבת: אז היסוד של התחרות הוא שאתם מבקשים לקבוע על אותה דלתא שנוצרת?
<דרור גרנית: אנחנו נותנים היום מעמד קבוע מכאן ולנצח?
שולי מועלם-רפאלי: לשבע שנים.
<נעה בן שבת: הייתה פה דרישה של דרור, שעלתה פה כמה פעמים.
<נעה בן שבת: הוא הציע שאחת לכמה שנים פותחים מחדש את כל השוק הזה לבחירה, ואין שום המשכיות לגופים המוכרים הקיימים.
שולי מועלם-רפאלי: לזה לא הסכימה הוועדה.
<נעה בן שבת: התיקון הזה לפי הבנתי לא התקבל על דעת הוועדה.
<נעה בן שבת: מה שהתקבל על דעת הוועדה, הגופים המוכרים מקבלים הכרה לשבע שנים, נבחנים במהלך התקופה.
<נעה בן שבת: אם יש בעיות של הפרה, בסוף התקופה נבחן האם לתת להם מחדש את ההכרה.
<נעה בן שבת: חוץ מזה יש מהלך שאומר: אם מגדילים את מספר הגופים, בתוכנית הרב-שנתית אומרים שצריכים להיות יותר גופים מוכרים ונוצר לנו פה פער, אז על הפער הזה צריך לקיים הליך תחרותי.
<נעה בן שבת: לא כתוב בחוק שצריך לקיים על זה הליך תחרותי, כתוב רק שייקבע מספר הגופים המוכרים.
<נעה בן שבת: אם רוצים להגיד שבהכרח יהיה פה תהליך תחרותי, צריך לכתוב את הדברים האלה במפורש.
שולי מועלם-רפאלי: אותו קול קורא שאמר לך יושב-ראש הוועדה.
<יואב ארבל: זה נובע מהדין המנהלי הבסיסי.
<נעה בן שבת: זה נובע מהדין המנהלי, אבל זה לא כתוב במפורש.
שולי מועלם-רפאלי: אז כן להכניס מה שאמר יושב-ראש הוועדה על הקול קורא.
אלי אלאלוף: זה נראה לי כל כך חשוב, שאנחנו מסרבלים אותו.
<דרור גרנית: השאלה פה האם אנחנו נותנים איזשהו מעמד של קבע.
אלי אלאלוף: מעמד קבע למי?
<דרור גרנית: לשחקנים הקיימים.
אלי אלאלוף: רק שבע שנים.
שולי מועלם-רפאלי: לזמן ההכרה.
שולי מועלם-רפאלי: אם הגדרנו שההכרה היא לשבע שנים, אז הם מוכרים לשבע שנים.
שולי מועלם-רפאלי: אתה לא רוצה לפגוע בהם.
<דרור גרנית: אני לא רוצה לפגוע באף אחד.
<דרור גרנית: אני רוצה לתת את הכוח בידי הרשות ובידי הממשלה לתכנן את עולם התוכן.
אלי אלאלוף: אחרי כל התהליך שציינת לפני כן, שאולי מספר המתנדבים גדל, יש החלטת הרשות שצריכה כך וכך, ברגע שהיא באה לממשלה והממשלה מאשרת לה את התוכנית, ברגע הזה הרשות גם קובעת טכנית כמה גופים היא הייתה רוצה לראות.
אלי אלאלוף: ולא במספר אבסולוטי נטו.