GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד טל:
האם מייד לאחר שהאישה קיבלה את מה שקיבלה, היא יכולה לחזור לבעלה?
עדה פליאל טרוסמן:
יש העניין של יכולת האישה לחיות חיים עצמאיים, ולהתארגן בדירה עצמאית.
עדה פליאל טרוסמן:
אם אין לה היכולת הזאת, לא ניתן לה.
חיה לאונוב:
העובדת הסוצאילית צריכה להמליץ לתת לנשים שעוזבות את המקלט את המענק.
חיה לאונוב:
כך יש פיקוח על כל העניין, והתחום פחות פרוץ.
דוד טל:
אני צופה הרבה בעיות עם החוק הזה, כי הוא נראה לי מאוד בעייתי.
דוד טל:
בכל מקרה, אם נעביר את החוק, אני אבקש שזה יהיה רק לתקופה של שנה, ובתום שנה נשוב ונבדוק את החוק, כדי לראות אם הוא עומד במבחן המציאות.
דוד טל:
אם עדיין אשאר יושב ראש ועדת העבודה והרווחה והחוק יעמוד במבחן המציאות אני אתמוך בו שיהיה לצמיתות, ואם בעקבותיו יתעוררו יותר בעיות מאשר פתרונות, נצטרך לדון איך לתקן אותו.
ג'ודי וסרמן:
אני מציעה, שברגע שהעקרונות יסוכמו, ייקבע דיון נוסף כדי לראות בדיוק על מה מדובר.
ג'ודי וסרמן:
למעשה, שינינו כאן את כל הבסיס של החוק, עכשיו אנחנו מדברים על חוק לשנייה שלישית, ואני מבקשת שזה יובא להצבעה לדיון נוסף.
ג'ודי וסרמן:
מעבר לזה, אנחנו צריכים לדון על התחילה; סוגיית התאריך - מאיזה תאריך החוק יחול ועל איזו אוכלוסיה.
ג'ודי וסרמן:
לא דיברנו גם על הסכום.
ג'ודי וסרמן:
אבסורד לדבר על סכום לרכישת טובין, כשיש חלוקה בין האישה וילדיה.
ג'ודי וסרמן:
לא הגיוני בהקשר הזה לקבוע הפרדה בין האישה והילדים, וצריך לקבוע על איזה סכום אנחנו מדברים.
דוד טל:
אישה ללא ילדים תקבל 8,000 ש"ח, ואישה עם ילדים תקבל עוד 1,000 ש"ח לכל ילד.
חיה לאונוב:
מקרר שאישה תקבל יהיה מיועד גם לה וגם ולילדים, אבל גם אישה ללא ילדים צריכה מקרר.
חיה לאונוב:
אישה כזאת יכולה להסתפק במקרר קטן יותר, בדיוק כפי שהיא לא זקוקה לשלוש מיטות אלא רק לאחת.
חיה לאונוב:
בכל מקרה, כשיש ילדים יש הוצאות נוספות.
דוד טל:
אנחנו צריכים לדבר על התחילה; הסכומים יהיו כפי שהם.
דוד טל:
אני אפילו הייתי מגדיל אותם, כי אני לא רוצה להתפרע; 8,000 ש"ח לאישה ו- 1,000 ש"ח לכל ילד.
דוד טל:
אנשי משרד העבודה, אני מבקש מכם לעקוב אחרי זה, ולהביא לנו נתונים בעוד חצי שנה, כדי לראות איפה זה עומד, ואחר כך בתום שנה, לפני שנאשר את זה במקרים נוספים.
דוד טל:
אגב, יש רק 13 מקלטים.
דוד טל:
התחילה; זה יחול על אותם אנשים שיוגדרו פה שבועיים אחרי פרסום החוק.
שי סומך:
אני חושב שנחוצה הוראה לגבי סמכות של בית משפט או של בית דין לעבודה, במקרה שיש מחלוקת לגבי הסכום או לגבי עצם הזכאות.
יאיר פרץ:
שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
יאיר פרץ:
על סדר היום – הפגנת החרשים בקרית הממשלה.
יאיר פרץ:
את ההצעה לסדר בנושא זה הגישו חברי הכנסת מוחמד ברכה, זהבה גלאון, נחום לנגנטל, מרדכי משעני, אופיר פינס-פז ואילן גילאון.
יאיר פרץ:
בעקבות הפגנת החרשים שנמשכת כבר כחודש, מספר חברי כנסת הגישו הצעה לסדר, על מנת שיתקיים כאן דיון.
יאיר פרץ:
במהלך היום אנחנו אמורים לקיים דיון נוסף על הצעת חוק של חבר הכנסת מרדכי משעני, בעיקר על הפרק של התקשורת.
אילן גילאון:
אתמול מלאו 30 יום לשביתה של החרשים.
אילן גילאון:
כשאנחנו שומעים שחרשים שובתים או נכים שובתים, אנחנו שואלים למה בעצם הם שובתים.
מרדכי משעני:
אני מציע להמתין עד שנציגי החרשים יגיעו לישיבה.
יאיר פרץ:
עד שהם יגיעו אני מציע שמר חוג'ה ידווח לנו מה הזכויות של החרשים במדינת ישראל ועל מה בעצם השביתה.
אפרים חוג'ה:
קבוצת החרשים במדינת ישראל, לעומת יתר קבוצות הנכים, מקבלת הכי פחות.
אפרים חוג'ה:
לפני כשלוש-ארבע שנים חוקק חוק החרש ובעצם הומר למספר שירותים שניתנו כתחליף לחוק החרש.
אפרים חוג'ה:
השירותים הם שירותי תרגום, עזרה ברכישת פקס, גלאי בכי להורים חרשים ועזרה ברכישת מכשירי שמיעה.
יאיר פרץ:
מה גובה הסיוע לרכישת מכשיר שמיעה?
אפרים חוג'ה:
מכשיר שמיעה עולה כ-4000 שקל והסיוע לרכישתו הוא בגובה 650 שקל לכל אוזן.
אפרים חוג'ה:
הסיוע ניתן דרך קופות החולים והוא נגזרת של השתתפות ברכישת מכשיר שמיעה שערכו בסל הבריאות, כולל התוספת שלנו, הוא 1,600 שקל.
חיים כץ:
מה אורך החיים של מכשיר כזה?
אפרים חוג'ה:
שנתיים-שלוש.
אילן גילאון:
ומה עם הסוללות?
אפרים חוג'ה:
החרש רוכש את הסוללות על חשבונו, כ-300 שקל לשנה.
מרדכי משעני:
אני מבין שאחת המחלוקות בין משרד האוצר לבין ארגוני החרשים היא על מספר האנשים שצריכים לקבל את הסכומים האלה.
מרדכי משעני:
מה מספר האנשים שצריכים לקבל את הסיוע הזה?
אפרים חוג'ה:
מדובר על כ-18 אלף חרשים וכבדי שמיעה.
אפרים חוג'ה:
הקבוצה הזאת מפוצלת לפי גילים – אלף ילדים מגיל אפס עד שש מטופלים באמצעות ארגון מיח"א, כ-3,500 מגיל שש עד שמונה-עשרה שמטופלים על ידי ארגון "שמע".
אפרים חוג'ה:
מתוך אלה יש כ-400 חרשים עיוורים, שזה שילוב קטלני של חרשות ועיוורון יחד ובהם מטפל מכון "בית דוד".
אפרים חוג'ה:
יש עוד כ-10,000 מבוגרים.
יאיר פרץ:
אפשר לומר שבלי הארגונים האלה האנשים הללו היו נופלים בין הכיסאות.
אפרים חוג'ה:
לא.
אפרים חוג'ה:
המדינה מסייעת לארגונים בצורה זו או אחרת והביטוח הלאומי נותן מכשירי שמיעה.
יאיר פרץ:
כמה המדינה נותנים לארגונים הללו?
אפרים חוג'ה:
המדינה נותנת לארגונים תמיכות, בעיקר לעבודה סוציאלית, אבל לא עזרה ישירה לפרט.
אודי בן דרור:
עזרה ישירה מתקבלת בקצבת נכות כללית שנותן המוסד לביטוח לאומי לכ-2,700 חרשים.
אפרים חוג'ה:
באח"א, הארגון שמוביל את השביתה של המבוגרים, יש כ-5,000 חרשים, שהם בעצם הגרעין שאח"א מדבר עליו היום.
אפרים חוג'ה:
אם החרש עובד, אין בדרך כלל בעיה גדולה לגביו.
אפרים חוג'ה:
הבעיה העיקרית היום היא סל התקשורת או כיצד הוא מתקשר עם החברה.
אפרים חוג'ה:
לכן בעצם כל הסיוע שלנו הוא כדי לעזור לו להשתלב בחברה, דהיינו כיצד לשפר את התקשורת עם חברת השומעים וכיצד לעשות את כל תחומי החיים – תרבות, בידור וכו' – נגישים לחרש.
אפרים חוג'ה:
החרשים מבקשים לקבל איזשהו סל, שחלקו בשירותים בעין, כמו שירותי תרגום, וחלקו ברמה של הקצבה אישית, כדי לנהל את אותה תקשורת בחברה השומעת.
אפרים חוג'ה:
על כך בעצם החרשים יצאו לשביתה.
אפרים חוג'ה:
ברור שהדברים הללו יכולים להינתן בהתאם ליכולות של המדינה וברור שגם לאוצר יש מגבלות.
אילן גילאון:
מה ההבדל בין אלה שמקבלים קצבה אישית ובין השאר?
אילן גילאון:
מה ההבדל בין כבד שמיעה לחרש?
אפרים חוג'ה:
על השאלה מה זה כבד שמיעה ומה זה חרש יש כל מיני ויכוחים.
אפרים חוג'ה:
אנחנו נותנים שירותי תרגום לכאלה שיש להם ירידה של 50 בדי.בי.
אפרים חוג'ה:
באוזן הטובה.
אפרים חוג'ה:
אנחנו נותנים שירותי תרגום על סמך הדיאגנוזה הזאת, אבל בדיון עם האוצר והחרשים הדי.
אפרים חוג'ה:
בי.
אפרים חוג'ה:
עומד היום על בין 70 ל-75.
אפרים חוג'ה:
ההחמרה בדי.בי.
אפרים חוג'ה:
מוציאה את כמחציתם מכלל אלה שזכאים לסיוע.
חיים כץ:
כלומר כ-2,500 מתוך 5,000 החרשים באח"א שלחתם הביתה לעשות קורסים בשמיעה.
אפרים חוג'ה:
עניתי על שאלתו של חבר הכנסת גילאון לגבי איך מגדירים חרש.
אפרים חוג'ה:
במסגרת ההתארגנות שלנו לסיום השביתה, אנחנו נתחיל להגדיר מה זה חרש, כי עד היום לא היתה בעצם הגדרה של חרש.
אפרים חוג'ה:
לגבי עיוור למשל יש הגדרה ברורה מה זה עיוור.
אפרים חוג'ה:
היום אנחנו נצטרך להגדיר מה זה חרש, כי זה יהיה סף הכניסה לקבלת הואוצ'ר של הזכויות.
יאיר פרץ:
איך זה נעשה היום?
אפרים חוג'ה:
היום אין הגדרה אחידה ושוויונית.
אפרים חוג'ה:
לנו יש הגדרה אחת, לביטוח הלאומי יש הגדרה שונה ולחרשים יש הגדרה אחרת.
אפרים חוג'ה:
מכל מקום, כאשר יהיה סיכום עם החרשים, נצטרך להגדיר מיהו חרש, כדי שאפשר יהיה לתת לו זכויות או שירותים בעין.
אפרים חוג'ה:
זה יהיה אחד ההישגים של השביתה הזאת ואני שמח על כך, כי זה דבר שרצינו לעשות כבר מזמן.
אפרים חוג'ה:
אם זה אכן יתממש, נוכל לדעת פעם אחת ולתמיד, ולא נהיה במבוכה לגבי המספרים, מה מספר החרשים, בדיוק כמו שאנחנו יודעים מה מספר העיוורים במדינת ישראל.
אפרים חוג'ה:
נוכל לדעת כמה מוגדרים כחרשים מוחלטים וכמה מוגדרים ככאלה שיש להם בעיות שמיעה כלשהן.
יאיר פרץ:
מנהלת הוועדה הביאה לתשומת לבי שהוקמה ועדה על ידי ועדת העבודה והרווחה שנקראת ועדת אור-נוי.
יאיר פרץ:
הוועדה הזאת המליצה לגבי הקצבה לילד חרש.
מרדכי משעני:
ההמלצות של הוועדה הזאת לא יושמו.
יאיר פרץ:
יישום ההמלצות מדבר על תקציב של כ-80 מיליון שקל.
יאיר פרץ:
זה לא הרבה כסף.
יאיר פרץ:
ההמלצות האלה ניתנו לפני שנתיים, אבל עד היום הן לא יושמו, בגלל שכרגיל לאוצר אין כסף.
יאיר פרץ:
אחת ההמלצות של ועדת אור-נוי היתה הרחבת הקצבה לילד חרש.
יאיר פרץ:
אני מקדם בברכה את נציגי ארגוני החרשים שנכנסו זה עתה לישיבה.
יאיר פרץ:
אנחנו מקיימים היום דיון בעקבות הצעה דחופה לסדר של חברי הכנסת מוחמד ברכה, זהבה גלאון, נחום לנגנטל, מרדכי משעני, אופיר פינס-פז ואילן גילאון.
עירית פלדמן:
ילדים, מרגע שמתגלה אצלם הליקוי, ועד גיל 18 זכאים לגמלת ילד נכה.
עירית פלדמן:
עד גיל 8 הם זכאים לגמלה מלאה ומגיל 8 הם זכאים למחצית הגמלה.
עירית פלדמן:
גמלה מלאה היא כ-1,700 שקלים.
עירית פלדמן:
ועדת אור-נוי המליצה, על דעת כל החברים, לרבות הביטוח הלאומי, להשוות את שיעור הגמלה ולתת לכולם 100%.
עירית פלדמן:
לשמחתנו אבא אחד לא חיכה עד שייושמו המלצות הוועדה – שכולנו מבקשים את היישום שלהן, אבל עוד לא מצאנו מקור מימון להם – ופנה לבג"ץ.
עירית פלדמן:
בג"ץ סבר שהפחתת הגמלה בגיל שמונה איננה ראויה, ובהסכמה – עוד לפני שניתן פסק דין – משכו את העתירה ובהמלצתנו החמה הוסכם שהנושא יושלם.
עירית פלדמן:
אנחנו עובדים כרגע על תיקון התקנות.
עירית פלדמן:
בתיקון התקנות רצינו לכרוך ילדים נוספים שהגמלה שלהם הופחתה בגיל מסוים ולא חשבנו שזה ראוי.
עירית פלדמן:
קיבלנו את הסכמת האוצר להשוות בכל הגילים, לכל הליקויים ולאו דווקא לילדים עם ירידה בשמיעה.
עירית פלדמן:
כרגע זה בתהליכי ביצוע.
חיים כץ:
מתי זה יתבצע?
חיים כץ:
את יודעת לנקוב בתאריך?
עירית פלדמן:
לא.
חיים כץ:
כלומר, זה יכול להיות בעוד שנה.
עירית פלדמן:
בהחלט לא.
חיים כץ:
מי שרוצה להגיע למטרה, מסמן תאריך.
חיים כץ:
אם לא סימנת תאריך, את רוצה למשוך זמן.
עירית פלדמן:
נוסח התקנות יונח בהקדם על שולחן הוועדה.
עירית פלדמן:
יש פרוצדורות שחייבים לעבור בחקיקה.
עירית פלדמן:
יתרונה של החקיקה שאחר כך אי אפשר כמעט להזיז ממנה אבן, לפחות בכל הנוגע לנכים.
עירית פלדמן:
חסרונה בכך שהיא אורכת מעט זמן.
עירית פלדמן:
צריך לומר שההגדרה של ילד עם ירידה בשמיעה – אנחנו במפורש לא מדברים על ילד חרש כהגדרתו, עם חרשות מלאה – היא 45 דציבל.
עירית פלדמן:
כלומר, זו הגדרה שמקובלת על רוב הארגונים.
עירית פלדמן:
ישנם ויכוחים בקשר לפרופיל מסוים של ילדים, אולי זה צריך לרדת מעט, אבל בסך הכל זה דומה להגדרות הבינלאומיות, כך שמבחינת ההגדרה נכנסים כל הילדים.
עירית פלדמן:
כל זה עד גיל 18.
עירית פלדמן:
מעל גיל 18 חלים קריטריונים שונים.
חיים כץ:
מה זה מעט זמן?
חיים כץ:
אני רוצה שתגידי לנו מתי אתם מכניסים את עצמכם למסלול שהם יידעו שמאותו תאריך העסק גמור?
אריה צודקביץ:
גם לא בחמש השנים הקרובות.
עירית פלדמן:
חבר הכנסת כץ, נוסח התקנות נמצא על שולחני כרגע כנוסח שעובדים עליו כולם.
עירית פלדמן:
אני לא יכולה להתחייב על תאריך, משום שכידוע לך חוק ההסדרים לוקח אלמנטים עצומים של חקיקה גם מן הכנסת, מהביטוח הלאומי ומהאוצר.
עירית פלדמן:
יש כל הכוונות לסיים את החקיקה ובהקדם.
עירית פלדמן:
מבחינתי כמה שיותר מוקדם, כי מהרגע שהוחלט משהו יש לנו את כל העניין ליישם אותו.
עירית פלדמן:
זה השירות שלנו לנכים.
חיים כץ:
אם זה לא בא בכוח, זה ייקח לכם עוד חמש שנים.
עירית פלדמן:
אני לא מסכימה איתך.
יאיר פרץ:
גברת פלדמן, אני מודה לך על הבשורה.
חיים כץ:
איזו בשורה?
יאיר פרץ:
זו בהחלט בשורה.
יאיר פרץ:
קודם כל אני רגוע שזה בידיים של הביטוח הלאומי.
יאיר פרץ:
מניסיוני האישי, כל מה שמוטל על הביטוח הלאומי מקודם בצורה משמעותית.
יאיר פרץ:
אני פונה בשם כל חברי הוועדה למנכ"ל הביטוח הלאומי להביא את הנושא לסיום מיידי.
חיים כץ:
עד יציאת הכנסת לפגרה.
יאיר פרץ:
בהחלט.
ד"ר דוד הרפז:
אני אותו אב שיחד עם "שמע" הגשנו את הבג"ץ שהוזכר כאן.
ד"ר דוד הרפז:
אני מסכים אתך לחלוטין, חבר הכנסת כץ, שגברת פלדמן לא דייקה.
ד"ר דוד הרפז:
העתירה לבג"ץ לא נמשכה.
ד"ר דוד הרפז:
העתירה עדיין עומדת ומה שגברת פלדמן ציטטה אלה תשובות מקדימות של פרקליטות המדינה, שמבקשים ארכה משך שנה וחצי.
ד"ר דוד הרפז:
ביולי מסתיימת התקופה האחרונה והורינו לעורך הדין שלנו שאם זה לא יוסדר עד אז בתקנה, שזה יגיע לידי דיון והחלטה בבג"ץ.
ד"ר דוד הרפז:
אני יכול לומר שמבחינה זו לא נרפה וזה יבוא אליכם כמובן לחקיקת משנה.
אילן גילאון:
אדוני היושב ראש, אני מציע שזה יהיה דיון מסודר ולא מתלהם, ולא צריך לצעוק, כי לא שומעים פה, חבל.
אילן גילאון:
אחת הסיבות שאני ביקשתי את הדיון בוועדה היא שרציתי שבאופן מסודר אנחנו נתמודד עם איזושהי בעיה שהופיעה לא לפני הרבה זמן כאשר הנכים שבתו.
אילן גילאון:
יש הרבה אנשים ששואלים את עצמם מה פתאום יש כאן אוהל להשכיר.
אילן גילאון:
יש את הסיפור "דירה להשכיר", וכאן לידינו יש אוהל להשכיר.
אילן גילאון:
כל פעם קבוצה אחרת של אנשים מדוכאים, מקופחים, משכירים את אותו אוהל.
יאיר פרץ:
תשלום השכירות הוא בדולרים או בשקלים?
אילן גילאון:
אומנם השכירות היא חינם, אבל כנראה שמה שמקבלים שם שווה גם חינם.
אילן גילאון:
אנשים שואלים איך זה יכול להיות שבהסכם הגדול עם הנכים, אותם אנשים עם מוגבלות לא נכללו בתוכו.
אילן גילאון:
אני יודע שיש קבוצות וארגונים בתוך החרשים שלא מסכימים להצמדה הזאת, ולכן אני רוצה לדבר על העניין הזה של אנשים עם מוגבלויות.
אילן גילאון:
אומרים שהחרשים הם לא אנשים נכים, ויכול להיות שמבחינת ההגדרה הפסיכולוגית הם לא כאלה, והם יכולים לעבוד.
אילן גילאון:
הראיה היא ש-70% מהחרשים אינם עובדים, כפי ש-80% מסך כל האנשים עם מוגבלויות אינם עובדים.
אילן גילאון:
לכן, הרעיון הטוב ביותר היה להפסיק את שיטת ההפרד ומשול.
אילן גילאון:
משום שכל הממשלות מנסות להפריד בין הנכים הפרפלגים לבין עצמם, בין הנכים לבין החרשים לבין העיוורים לבין אנשים עם מוגבלויות אחרות, כדי לסבך את האנשים עם כמה שיותר פרטים, זאת במקום לקבוע איזשהו מנגנון אחיד.
אילן גילאון:
אני למשל חשבתי שבעלי מקצוע כאן בוועדה צריכים לעזור לנו היום לקבוע איזשהו מדרג, למה הדבר דומה או למה הדבר מקביל או כמה דציבלים שווים ל-100% נכות, כדי שאנחנו נדע איפה אנחנו עומדים.
אילן גילאון:
אני לא בטוח שהארגון שנאבק כאן מאבק שמעורר כבוד, צריך בכלל להיאבק.
אילן גילאון:
למה הבעיות האלה לא נפתרות על ידי הממשלה?
אילן גילאון:
יכול להיות שהתביעות שהם באים לתבוע אינן התביעות המספיקות, אינן התביעות המנגנוניות שפעם אחת ולתמיד צריכות לקבוע את המפתח.
אילן גילאון:
המפתח חייב להיות בהכרה של הממשלה שאנשים עם מוגבלות - כמו שאומר קורצ'אק על ילדים, שהם כמו כולם רק שהם יותר קטנים - הם פשוט יותר איטיים והם לא צריכים לנהל עבור הדבר הזה מאבק.
אילן גילאון:
כשאתה שומע שהחרשים שובתים או הנכים שובתים, אתה שואל את עצמך למה הם שובתים, מה הם חברת החשמל, הם התעשייה האווירית?
אילן גילאון:
הם אנשים שעניינם היה חייב להיות מוסדר על ידי החלטות ממשלתיות.
אילן גילאון:
אנחנו מחוקקים כאן חוק לאנשים עם מוגבלויות, בכל הדיסציפלינות, בכל התחומים של החיים והתפיסה של הוועדה היא כמו כפפה ליד, תפיסה אורתופדית, שאומרת שאדם לא צריך להוכיח את חפותו לפני שהוא נאשם לפני אושיות הממשלה – בתוך זה ועדות הביטוח הלאומי – ומראש אנחנו מכירים במוגבלותו ומנסים לעזור לו בזה שניתן לו את המקפצה הטובה יותר.
אילן גילאון:
בעיני רוחי אני חושב שהמיצוי הנכון של הדיון בוועדה הזאת היום הוא שנשמע את כל הצדדים, ננסה לבנות איזשהו מכניזם משותף לנושא החרשות, שכל הזמן צמוד לאנשים אחרים.
אילן גילאון:
כולם שואלים את עצמם איך זה שכל ההסכם של הנכים לא כולל את החרשים.
אילן גילאון:
ובכן, הוא לא כולל, משום שהמדיניות היא לפזר ככל שניתן פרטים.
אילן גילאון:
דנים על כמה שעות תרגום, על כמה שעות דיבוב בטלוויזיה וכו'.
אילן גילאון:
למה שלא נדבר פעם אחת על המנגנון המרכזי, כמה דציבלים ומי הם אותם אנשים שיכולים להיות במקביל שווים לאותה קצבה שאנשים מקבלים מהביטוח הלאומי כדי לעזור להם - כמה מכשיר שמיעה צריך להיות מקביל לכיסא גלגלים, כמה צריכה להיות סוללה מקבילה להוצאות אחרות של אנשים אחרים עם מוגבלויות.
אילן גילאון:
המדינה נותנת לכל קבוצה לריב בנפרד.
אילן גילאון:
אני יודע שבתוך הנכים נתנו לנכים כאלה בנפרד ולשיתוק ילדים בנפרד וכל אחד מקים לעצמו עמותה ומפרקים בכך את כל המערכת לגורמים.
אילן גילאון:
חשוב לי שבדיון הזה נשמע את כל בעלי המקצוע ונקבע מנגנון אחד שיוכל להסדיר את המצב כך שאנשים לא יצטרכו להשכיר יותר את האוהל הזה, כי הם לא צריכים את זה, כי ב-2002 במדינה מתוקנת המילה "מאבק" היא פסה, פשוט לא צריכים את זה.
אילן גילאון:
קו העימות לא צריך לבוא להילחם במשרד הביטחון, כדי שיתנו להם העדפה, זה דבר שצריך להיות מובן מאליו.
אילן גילאון:
את הסרט הזה כבר עברנו עם הנכים.
אילן גילאון:
30 יום וארבעים יום ואחרי זה נצטרך לעשות כל מיני מעשים כדי שראש הממשלה או שר האוצר ייפגשו איתם, כי באמת אף אחד לא שומע.
יאיר פרץ:
חבר הכנסת גילאון, הצעת החוק של אנשים עם מוגבלות היא הצעה שלך ולמיטב זכרוני הממשלה רצתה לאחד את כל הנכויות ולעשות את מה שאתה בעצם מציע בהצעת החוק שלך, אבל לצערי עמותות שונות של הנכים התנגדו לזה.
אילן גילאון:
לא, אדוני.
אילן גילאון:
הממשלה רצתה להכפיל ברגליים ולחלק בשניים והסבירו להם שפה אין מספיק רגליים ולכן אסור לעשות את הדבר הזה.
אילן גילאון:
זה מה שהממשלה רצתה לעשות.
אילן גילאון:
הממשלה הגיעה אחרי שמונים יום להסכם עם הנכים, שבעיניי זה לא מה שהיה צריך להתקבל אחרי שמונים יום, מה גם שבינתיים לא קרה עם זה שום דבר.
אילן גילאון:
החקלאים קיבלו את התאילנדים שלהם, המתנחלים קיבלו את מה שהם צריכים, ליצמן אפילו לא צריך להרים טלפון כי הכל מסודר לו.
אילן גילאון:
אלה נמצאים באמצע הדרך – חרשים, נכים וכו' והעיוורים כנראה יבואו אחר כך, הרי צריך להשכיר את האוהל למישהו נוסף.
אילן גילאון:
באמת, נמאס מהאנשים החלשים האלה במדינה הזאת.
מרדכי משעני:
חבר הכנסת גילאון, עם כל הכבוד, אנחנו דנים בנושא החרשים והנכים ולכן לא צריך לחבר את זה עם דברים אחרים.
אילן גילאון:
חיברתי את זה עם הנכים ועם העיוורים ועם הבעיות החברתיות, כדי להראות את סדר העדיפויות.
מרדכי משעני:
לא צריך להכניס לכאן את המחלוקות הפוליטיות.
מרדכי משעני:
אני הגשתי את ההצעה לסדר יחד עם חברים אחרים, משום שאני חושב שאסור היה בכלל, לאור הנתונים שאני קיבלתי, להגיע למצב הזה של השביתה, שנמשכת כבר שלושים יום.
מרדכי משעני:
בסך הכל לא מדובר על סכומים גדולים, על פערים גדולים.
מרדכי משעני:
יש מספר דברים שהשובתים דורשים: 1.
מרדכי משעני:
הנושא של הקצבה החודשית, שכל ההפרש הוא בין 288 שקל לבין 375 שקלים.
מרדכי משעני:
2.
מרדכי משעני:
הנושא של החלפת הציוד – האוצר מציע 1,500 שקל והם דורשים 12,000 שקל.
מרדכי משעני:
3.
מרדכי משעני:
אגרת הרדיו לחרשים, אבסורד ממדרגה ראשונה.
מרדכי משעני:
חרשים נדרשים לשלם אגרת רדיו בעת שהם מבצעים את הרישוי השנתי של הרכב.
מרדכי משעני:
בעניין הזה כבר אפשר לבשר שהיו כבר שתי הצעות חוק בנושא שעברו בקריאה טרומית והדבר הזה יופסק.
מרדכי משעני:
4.
מרדכי משעני:
הנושא של הכתוביות – מייד לאחר הדיון הזה אנחנו נקיים ישיבה נוספת על הצעת חוק בנושא.
מרדכי משעני:
הצעת החוק הזאת עברה בקריאה טרומית והיום נאשר אותה בקריאה ראשונה.
מרדכי משעני:
כאן לא מדובר בתיקונים לחוק הקלות החרש, אלא יהיה חוק שמגדיר זכויות, שמטיל חובות, שאפילו יוצר מנגנון שיאפשר להטיל סנקציות על מי שלא יקיים את זה.
מרדכי משעני:
מלבד הנושאים הללו יש את נושא המשכנתא ואולי שעות התרגום שבהם צריך לטפל.
מרדכי משעני:
לא מדובר במספרים ענקיים, משום שלא מדובר בהרבה.
מרדכי משעני:
שמענו קודם את הנתונים ויש מחלוקת אם מדובר ב-5,000 או 8,000 נכים.
מרדכי משעני:
בסך הכל מדובר על סכומים קטנים מבחינת תקציב המדינה.
מרדכי משעני:
צריך לפתור את זה ועכשיו, מייד.
מרדכי משעני:
אנחנו צריכים להפעיל את כל הלחץ כדי שזה ייגמר.
חיים כץ:
אנחנו נמצאים במדינה בה הנושאים החברתיים אולי לא כל כך מעניינים את גורמי השלטון.
חיים כץ:
כנראה שהצרות הביטחוניות יותר מעניינות את גורמי השלטון.
חיים כץ:
צר לי שהנכים היו צריכים לשבת ברחובות, וצר לי שהחרשים צריכים לשבת ברחובות וחבל שהם צריכים לשבת כל כך הרבה זמן.
חיים כץ:
אם החרשים רוצים להשיג את מה שמגיע להם בזכות, הם צריכים להתעורר, לנקוט צעדים ולא להיות "צמחוניים".
חיים כץ:
אם הם ימשיכו בדרך שלהם, אז לביטוח הלאומי יש זמן לשבת עוד שנתיים בשקט ולא לעשות שום דבר.
חיים כץ:
אף אחד – לא הנכים ולא החרשים – לא מעניין את גורמי השלטון.
חיים כץ:
אם הם היו מעניינים את גורמי השלטון, הם לא היו נותנים להם לשבת 30 יום והם היו מתעוררים מיידית ומטפלים בהם.
חיים כץ:
אני קורא לחרשים להתעורר ולהחריף את הצעדים שלהם.
חיים כץ:
מה שהם עשו אתמול זה חלש מדיי.
חיים כץ:
אז הביטוח הלאומי פתאום יהיה לחוץ בזמן ויגמור את התקנות ביולי.
חיים כץ:
אם הם לא יחריפו את צעדיהם, הביטוח הלאומי לא יגמור את זה ביולי בעוד שלוש שנים.
חיים כץ:
ראינו את מה שעבר על הנכים ואנחנו לא רוצים לחזור לריטואל הזה.
חיים כץ:
צריך לקבל החלטות, וגם החלטות קשות, להתכנס, לשבת ולעשות את זה מהר.
חיים כץ:
בסך הכל לא נעים לשבת פה ביום ולא נעים לשבת פה בלילה.
חיים כץ:
את גורמי השלטון זה לא מעניין, כי הם לא יושבים כאן והם מתעוררים רק אחרי שאנשים יושבים פה חודשיים.
חיים כץ:
כמה שהחרשים יהיו יותר קיצוניים, הם יתעוררו יותר מהר.
חיים כץ:
כמה שהם "יישנו", זה ייקח יותר זמן.
חיים כץ:
בחברת החשמל לא נוגעים, כי יש להם שאלטר.
חיים כץ:
הם לא צריכים לשבת ולשבות שעה אחת.
חיים כץ:
בתעשייה האווירית אין שאלטר ולכן הם צריכים לשבת שבוע.
חיים כץ:
לחרשים אין לא שאלטר ולא שום דבר אחר ולכן הם צריכים לשבת חודשים.
חיים כץ:
לכן כמה שהם יהיו יותר קיצוניים, ככה הם יקבלו את מה שמגיע להם בדין יותר מהר.
חיים כץ:
אז אם הם לא שומעים, אז לפחות שיתעוררו ויתחילו לנהל את המאבק כמו שצריך לנהל מאבק.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
אני מודה לחברי הוועדה ולכל הנוכחים על קיום הדיון החיוני והנחוץ הזה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
אני חושב שהדיון הזה אפילו מתקיים באיחור לא קטן.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
אני רוצה להקדים ולומר שחברה נשפטת על פי יחסה לחלשים שבה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
חברה שהחלש בה נדרס ואינו מקבל זכויות יסוד ואינו מקבל זכויות מינימום, זה אות קין על מצחה וסימן שהחברה כולה חולה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
אנחנו בושים ונכלמים שבחברה שלנו גם החרשים, גם הנכים וכל השכבות החלשות חייבות לבוא לכאן ולהפגין ולסבול ימים ולילות, לא יום ולא יומיים ולא שבועות, בכדי להגיע למינימום של זכות קיום.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
הם לא דורשים מותרות, מדובר בקצבאות יסוד כדי לחיות, כדי לאכול לחם בכבוד וכדי שיהיו להם האביזרים הנחוצים להם לחיים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
לא מספיק שהאנשים האלה נענשו בידי שמים והם זקוקים לאביזרים והוצאות רבות מעבר לנדרש לשאר האוכלוסיה, אנחנו מתאכזרים להם ולא נותנים להם לזכות במינימום הזה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
המערכה אינה רק שלהם.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
זאת צריכה להיות מערכה של כולנו וכל אחד בתורו חייב לקחת חלק ולהטות שכם.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
כולנו חייבים להרגיש חלק מהמערכה הזאת, אחרת גם אנחנו חוטאים לממשלה ולא רק הממשלה חוטאת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה:
כל בן תמותה, כל איש בחברה הזאת, כל איש ציבור שיכול ומסוגל לתרום למאבק הזה ואיננו עושה את זה הוא חוטא וגם הוא חייב בתשובה.
אהרון עיני:
(דבריו תורגמו משפת הסימנים) בוקר טוב לכל המשתתפים.
אהרון עיני:
אנחנו שובתים כבר 31 ימים באוהל המחאה.
אהרון עיני:
אני אומר לכם שזו בושה וכלימה שהמדינה מתעלמת מאיתנו.
אהרון עיני:
הסיפור התחיל לפני כשנתיים.
אהרון עיני:
פנינו לשר העבודה והרווחה דאז, אלי ישי, וביקשנו ממנו שיאזין לצרכים של החרשים.
אהרון עיני:
הוא הורה על הקמת ועדת מומחים.
אהרון עיני:
כמובן שהיתה הסכמה שלנו לכך.
אהרון עיני:
השתתפו בוועדה זו נציגים מהמוסד לביטוח לאומי ונציגי החרשים.
אהרון עיני:
הם סרקו ומיפו את הצרכים של החרשים וסוכם שמגיעה לחרש קצבה חודשית בסך 300 שקל וכן 7,500 שקל אחת לחמש שנים עבור החלפת ציוד.
אהרון עיני:
זה בעצם מה שהיה בינינו לבין הביטוח הלאומי.
אהרון עיני:
ביקשנו את הפרוטוקול המסכם, פתאום הפרוטוקול נעלם.
אהרון עיני:
פנינו אליהם, שלחנו מכתבים, התקשרנו, פיקססנו.
אהרון עיני:
זו היתה תקופה של חילופי שרים ולא היה לנו כל כך למי לפנות, כי היה שם תוהו ובוהו.
אהרון עיני:
לבסוף נמצא הפרוטוקול שנשלח אלינו וגילנו שהושמטו ממנו הרבה פרטים.
אהרון עיני:
בכעסנו שלחנו שוב פעם מכתבים וביקשנו לתקן את הפרוטוקול.
אהרון עיני:
אכן קיבלנו פרוטוקול מתוקן ואמרנו שהגיע הזמן ליישם.
יאיר פרץ:
על מנת שנמקד את הדיון, אני מבקש שתתמצת מהן הדרישות שלכם.
אהרון עיני:
מדובר בסל תקשורת לחרש.
אהרון עיני:
החרש נדרש להוציא הון מידי יום – סוללות למכשירי שמיעה, תיקוני מכשירי שמיעה, אוזניות שצריך להחליף אחת לכמה זמן, נייר פקס, טיונר וכל העזרים מסביב, פעמון מהבהב לדלת שצריך להיות בכל חדרי הבית ועוד.
אהרון עיני:
החרש נדרש להוציא הרבה מאוד כסף מידי חודש, למעלה מ-300 שקל.
אהרון עיני:
בנינו סל שמבוסס על 300 שקל, שיהיה כמובן צמוד לדולר, כי האביזרים האלה לא נקנים בארץ, אלא מיובאים מחו"ל.
אהרון עיני:
במשא ומתן עם האוצר הוצע לנו 288 שקלים.
אהרון עיני:
שאלנו למה 288 שקלים וענו לנו שזה 300 שקל פחות 4% במסגרת הקיצוצים.
אהרון עיני:
אמרנו שעוד לא קיבלנו וכבר גוזרים עלינו גזירות כלכליות.
אהרון עיני:
זו ממש בדיחה.
אהרון עיני:
חשוב לי להדגיש ש-288 שקלים שהוצעו לנו זה עבור אדם חרש שעובד ולאדם חרש שלא עובד הציעו 192 שקלים.
אהרון עיני:
אדם חרש שלא עובד לא זקוק לכל האביזרים האלה בבית?
אהרון עיני:
כידוע לכם, מגיל 18 החרשים לא מקבלים שום קצבה.
אהרון עיני:
ישנם חרשים שיושבים כאן
אהרון עיני:
בחדר ואתם יכולים לשאול אותם שהם לא מקבלים שום דבר.
אהרון עיני:
הביטוח הלאומי ציין ש-2,700 חרשים אכן מקבלים קצבת נכות.
אהרון עיני:
זה ניסיון לזרות חול בעיניים.
אהרון עיני:
אם אנחנו נבדוק את הפרטים האלה לעומק, אנחנו נגלה שישנם אנשים בעלי נכות כפולה, כלומר שהם לא מקבלים קצבה עבור חרשות בלבד.
אהרון עיני:
מלבד זאת, בקבוצה הזאת נכללים סטודנטים בתקופת הלימודים או אנשים שיצאו לשיקום מקצועי ומקבלים קצבה זמנית.
אהרון עיני:
בנוסף לכך ישנה קבוצה של אנשים מעל גיל 55 שהסיכוי שהם ישתלבו בשוק העבודה הוא קטן ביותר ולכן גם הם מקבלים קצבה.
אהרון עיני:
חשוב לי להדגיש שהחרשים נדרשים להוציא הון ואנחנו בסך הכל מבקשים שיעזרו לנו לממן את ההוצאות האלה.
אהרון עיני:
אנחנו לא מבקשים קצבת נכות.
אהרון עיני:
החרשים מבקשים 375 שקלים למימון ההוצאות הללו.
אהרון עיני:
לגבי החלפת ציוד, אנחנו ביקשנו 7,500 שקל עבור החלפת ציוד אחת לחמש שנים.
אהרון עיני:
בנוסף, אחת לשלוש שנים סך 5,000 שקל עבור מכשירי שמיעה, שזה סכום פעוט לעומת ההוצאה האמיתית.
אהרון עיני:
ישנם מכשירים שהם הרבה יותר יקרים.
אהרון עיני:
היום קופות החולים מממנות סך 630 שקל עבור מכשירי השמיעה, כאשר עלות מכשיר מהדגמים הישנים היא מינימום 5,000 שקל.
אהרון עיני:
ישנם מכשירים מתקדמים יותר, דיגיטליים, שעולים גם 15,000 שקל.
אהרון עיני:
מדובר במכשירים אנלוגיים ישנים והיום כל המכשירים עוברים שינוי לקראת שימוש במכשירים דיגיטליים והמחירים נוסקים.
אהרון עיני:
האוצר הציע לנו לשלב את שני הסעיפים – גם של החלפת מכשירי שמיעה וגם עבור החלפת ציוד – 1,500 שקל בסך הכל, לעומת הדרישה שלנו ל-12,000 שקל.
אהרון עיני:
הצענו למזג את שלושת הסעיפים – גם סל התקשורת, גם החלפת מכשירי שמיעה וגם החלפת ציוד – ושיתנו לנו גמלה בסך 550 שקל.
אהרון עיני:
בנקודה זו נתקע המשא ומתן והאוצר אמר שמה שהציעו לנו היא הצעה סופית והם לא מוכנים לקבל את הדרישה הזאת.
אהרון עיני:
מדובר על הפרש של 20-25 מיליון שקלים בסך הכל והסיפור יכול להיגמר.
אהרון עיני:
יכולנו לעזוב את אוהל המחאה ולסיים את השביתה כבר מזמן.
מרדכי משעני:
מדובר ב-20-25 מיליון שקל כל שנה או שזה אחת לארבע שנים?
אהרון עיני:
ההפרש בין הצעת האוצר לדרישה שלנו הוא 20-25 מיליון שקל.
אהרון עיני:
התקציב המדובר הוא לשנה.
אהרון עיני:
בסך הכל מדובר ב-45-50 מיליון שקלים לשנה וזה כסף קטן לאוצר המדינה.
אהרון עיני:
אני מבקש ממכם, נבחרי הציבור, לא לשבת ולדבר, אלא לקום וללחוץ ולעשות.
אהרון עיני:
אנחנו לא צריכים להתבשל באוהל המחאה.
אהרון עיני:
זאת פשוט בושה וחרפה למדינה שזה מתנהל כך.
אהרון עיני:
מספיק ודי, תתחילו לפעול.