GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמוס ברקוביץ:
אנו מביאים מכל מקום בעולם".
עמוס ברקוביץ:
זה בדיוק הדבר שפוגע, ובהתאם לסדר-היום של הישיבה הוא גם הנושא.
עמוס ברקוביץ:
אם אתה מאפשר הכנסת מוצרים שלא עומדים בתקן אבל מישהו הוריד את התקן שלו ומדובר במוצרים שפוגעים גם במידה רבה בכל מיני אספקטים שלו, אתה יצרת שתי בעיות, שאחת מהן היא שאתה מכה את המפעל הישראלי שעובד לפי תקן ונותן מוצר איכותי, ונכנסים לארץ מוצרים אחרים.
עמוס ברקוביץ:
לכן, פה המלחמה שלנו.
עמוס ברקוביץ:
אפשר שתהיה פה הקריאה הברורה, וסגן השרה אלי בן-מנחם יודע היטב את הנושא שעומד על סדר-היום - הרצון לבטל תקנים שיכולים לגרום לנזקים בארץ ולגרום לצורך הזה שכמעט אולי מישהו אומר שלא צריך כלל את מכון התקנים.
עמוס ברקוביץ:
מישהו קיבל איזה שהוא תקן או איזה שהוא תו מאיזה מקום, והוא יכול להכנס.
עמוס ברקוביץ:
זו אחת הבעיות שאנו צריכים למנוע.
עמוס ברקוביץ:
המניעה שלה תעזור לתעסוקה הישראלית ולתעשיה.
עמוס ברקוביץ:
הרעיון שמעלים אנשים, כאילו התקנים יעזרו לתעשיה בצורה שתשנה אותם לדבר הזה, יכול להיות טוב אבל הוא לא הכיוון הנכון.
עמוס ברקוביץ:
הכיוון הנכון הוא, והתעשיינים יודעים זאת, שכאשר הם יושבים באותן ועדות תקינה החשיבה של מוצר טוב עומדת לפניהם.
עמוס ברקוביץ:
לכן, בעניין הזה אני חושב שהעזרה של הוועדה הזו גם תקל עלינו.
דוד טל:
גבירתי מנכ"לית מכון התקנים, האם יש כבר תקן לאותם עמודי תאורה או שעדיין לא תיקנתם את התקן?
זיוה פתיר:
התקן לעמודי תאורה מפוליאסטר בוטל.
זיוה פתיר:
יש תקן לעמודי תאורה מפלדה, ויש ויכוח האם להכין תקן לעמודי תאורה מאלומיניום שאמורים להיות יותר טובים.
דוד טל:
האם זה לא משנה אם הם משושים או עגולים?
זיוה פתיר:
ברצוני לציין, שזו כבר הפעם החמישית שאנו עורכים את שבוע האיכות הלאומי.
זיוה פתיר:
יום האיכות בכנסת הפך להיות מסורת.
זיוה פתיר:
הדיון שקדם לדיון כאן היה דיון בנושא תרומת עסקים לקהילה, וחברי-הכנסת שהשתתפו אמרו שמזמן לא היה להם רגע של נחת כאשר נציגי הקהיליה העסקית שחלקם נמצאים כאן תיארו את מעשיהם.
זיוה פתיר:
בעקרון, אנו מנסים להציג קונצפט שיתייחס למספר אלמנטים שהיותם חשוב להדגיש בפורום הזה.
זיוה פתיר:
דבר אחד הוא, שאיכות כחול-לבן יוצרת תעסוקה, אבל היא קודם כל איכותית.
זיוה פתיר:
אנו לא מנסים ללכת בכיוון של פילנתרופיה של קניית מוצרי כחול-לבן, מכיון שצריך להיות פילנתרופים לתעסוקה בארץ.
זיוה פתיר:
בעקרון, יש הרבה מאד גורמים בולמי איכות בארץ, שאם הכנסת היתה מסירה אותם היא היתה מסוגלת בסופו של דבר לקבל איכות כחול-לבן בהתייחסות לעלות אורח החיים כולו.
זיוה פתיר:
למשל, לשאלתך בעניין "פל-קל", זה יגרום להוצאה מאסיבית ברמה ממשלתית של שלושה מליוני מ"ר שיצטרכו כנראה לתקן, שנובעת מזה שמישהו לא יישם את התקן הישראלי ולא שעה לאזהרות מכון התקנים הישראלי ואחרים שנשלחו לכל העולם, לכל העוסקים בנושא, שאסור היה לבנות ב"פל-קל".
דוד טל:
כמה את חושבת יכול להיות מחיר מוצר מסויים ישראלי גבוה יותר ממחיר מוצר מחו"ל?
דוד טל:
האם עדיין יש פה איזו שהיא מידה סבירה שכדאי לי עדיין לרכוש כחול-לבן כאן, נניח 5%, 10% או 15%, או שתגידי שבעצם ברגע שזה יותר זול אפילו בשקל אחד תקנה מחו"ל?
גד אויזרט:
תלוי את מי שואלים: את המגזר הפרטי או את המגזר העסקי.
גד אויזרט:
השאלה היא האם זה המיגזר הקימעונאי או העסקי.
דוד טל:
אני שואל כרגע את זיוה, ואתן גם לכם להתייחס לזה.
דוד טל:
זיוה פתיר: אנסה להשיב לא במספר, אלא בפילוסופיה.
דוד טל:
בעקרון, למחיר המוצר אין כמעט משמעות, כי צריך להתייחס למחיר מחזור החיים של המוצר.
דוד טל:
בתי-החולים הארץ מלאים במוצרים שנקנו הכי זול והם נמצאים במרתפים כאבן שאין לה הופכין.
יאיר פרץ:
כלומר, הזול הוא יקר.
זיוה פרץ:
נכון.
זיוה פרץ:
אמי נהגה לומר, שאין לה כסף לקנות הכי זול.
זיוה פרץ:
המדינה שלנו ,באמצעות חוק המכרזים, קונה הכי זול.
דוד טל:
אם לא הבהרתי את עצמי, אני מתכון לרמת איכות שווה.
דוד טל:
כמה אני יכול לשלם כאן על מוצר ישראלי כדי לדרבן את התעשיה הישראלית?
דוד טל:
אני מבין, שזה אולי סובייקטיבי.
דוד טל:
אני אומר זאת, מפני שבדרך-כלל אני חושב שזה היה לתעשיה בתקופה מסויימת ואחר כך כמדומני זה אפילו היה בחוק לגבי עד 15% בקרית-שמונה.
דוד טל:
בכל מה שקשור למשרד הביטחון היו יכולים לתת עד 15% שם, והיום מקבלים שם את העבודה.
גד אויזרט:
באיזורי פיתוח א' זה עד 15%.
זיוה פתיר:
אתן לך דוגמא מתחום אחר.
זיוה פתיר:
אנו שאלנו את הציבור כמה הם יהיו מוכנים לשלם יותר בעד מוצר עם תו תקן בהשוואה למוצר בלי תו תקן, קרי מוצר שגם מתאים לתקן וגם יש לו אבא שהוא מכון התקנים.
זיוה פתיר:
הציבור אמר: 10%.
זיוה פתיר:
כלומר, אלה הם המספרים.
עמוס ברקוביץ:
זה סדר-הגודל: 10%.
יורם בליזובסקי:
אבל, אין להסיק מכך שהמוצר הישראלי יותר יקר.
זיוה פתיר:
לא, ללא ספק.
דוד טל:
יש מוצרים כאלה ויש מוצרים כאלה.
יורם בליזובסקי:
מדברים על מחיר תחרותי, מחיר שווה.
יורם בליזובסקי:
זיוה פתיר: מוצר איכותי לא צריך להיות יותר יקר, כי ברגע שמורידים את עלויות אי האיכות בייצור איכותי, כפי שנציג אותם כאן, זה גם לא יוצא יותר יקר.
יורם בליזובסקי:
הבעיה המרכזית היא הרבה אלמנטים סביב הנושא שהייתי רוצה שנתייחס אליהם.
יאיר פרץ:
אדוני היושב-ראש, יש מס ערך מוסף נוסף בכך שאנו מונעים אבטלה.
יאיר פרץ:
בדיעבד, במיכלול הכללי, זה בסך-הכל זול למדינה.
דוד טל:
זה גם זול שהכסף נשאר פה.
דוד טל:
מס-הכנסה מקבל מפה עוד.
דוד טל:
נניח, שאני קונה לכל המשטרה מעילים מטיוואן או מסין, ויכולתי לתת זאת כאן.
דוד טל:
בסופו של דבר, צריך לכמת את כל העסק הזה ולעשות חשבון כמה מהכסף הזה היה נשאר כאן, אם הייתי נותן פה למר ברקוביץ שמייצר את המעילים הללו, כך הוא היה משלם מס הכנסה כאן וזה היה נשאר כאן ולא נשאר בטיוואן.
דוד טל:
בדיוק.
זיוה פתיר:
למשל: כל נושא ההכרה ההדדית בהסכמים בין מדינות.
זיוה פתיר:
ישראל מכירה באופן חד-צדדי בתעודות בדיקה מחו"ל, בעוד שבאירופה, שבזמן האחרון לא ממש אוהבת אותנו, לא מכירים אוטומטית בתעודות בדיקה שלנו.
זיוה פתיר:
חברינו באירופה אמרו לנו: "אתם מכירים לנו ממילא.
זיוה פתיר:
למה לנו להגיע איתכם להסכם הכרה הדדית שיפריע לנו מלבקר ולבדוק פעם נוספת?".
זיוה פתיר:
בכל מוצרי התקשורת יש הכרה חד-צדדית.
זיוה פתיר:
יש קשיים מאד גדולים שנעשים ליצואנים בארצות היעד שמדינת ישראל דרך הכרה הדדית היתה מסוגלת לעזור ולומר: "תכירו בי - אני אכיר בכם".
זיוה פתיר:
בסופו של דבר, אנו קודם כל מדינה מייצאת.
זיוה פתיר:
אנו יותר מדינה מייצאת ממדינה מייבאת, ואנו לא נחשבים למגבילים גדולים של ייבוא.
זיוה פתיר:
למרות ההאשמות שנעשות, אנו בהחלט בעניין זה מדינה שבודקת בייבוא רק בטיחות, רק בריאות ורק הגנת הסביבה, ושום דברים שקשורים לאיכות.
דוד טל:
האם אנו עושים משהו כדי לתקן את הטעון תיקון בנושא הזה?
זיוה פתיר:
למיטב ידיעתי, לא.
דוד טל:
האם זה תפקיד שר המסחר?
זיוה פתיר:
זה תפקיד סחר חוץ במשרד.
זיוה פתיר:
דבר נוסף - דרך החקיקה הראשית של חוק התקנים, שמחייבת אימוץ תקינה זרה בהעדפה על תקינה מקומית, אנו כבר נתנו יתרון לתעשיה בחו"ל, כי אנו מאמצים את התקנים שלהם.
זיוה פתיר:
כל התקינה הישראלית היא קודם כל תקינה שמאמצת תקינה זרה, מתוך הבנה שמדינת ישראל היא בת דודה של מנצ'סטר ולא צריך לעשות פה משהו ייחודי, וזה בסדר.
זיוה פתיר:
כבר יש העדפה מזה שהתקינה הישראלית מתאימה את עצמה לתקינה זרה, ואמורה לעזור גם בייצוא הישראלי בתחום הזה.
זיוה פתיר:
יורם בליזובסקי: תחילה, ברצוני לתת מחמאה לכנסת שבאוירה ובסדר-יום לאומי אחר וקשה מצאה לנכון לדון בנושא האיכות.
זיוה פתיר:
זו תעודת כבוד לכנסת.
זיוה פתיר:
שנית, ברצוני לתת גם מחמאה לחדר הזה וליושב-ראש הוועדה, שאינני יודע עד כמה כולם מכירים את פעילותו בנושא כחול-לבן ואיכות.
זיוה פתיר:
הוא תורם לנו לא ביום אחד, ביום החג החגיגי הזה, אלא תורם לנו במהלך כל השנה לקדם נושאים בתחום הזה.
זיוה פתיר:
אני חושב, שמגיע לו ישר כוח.
זיוה פתיר:
אנו רואים את הישיבה הזו כישיבה חשובה מאד, והראיה היא שישנם כאן שנים-עשר תעשיינים, מעבר לאנשי מכון, שבאו איתי והצטרפו לדיון הזה - תעשיינים מהשורה הראשונה.
זיוה פתיר:
יש כאן תעשיינים, ולא נזכיר שמות, עם מפעלים שמייצרים במאות מליוני דולרים לשנה, וגם הם חושבים ורואים עין בעין כמו מפעל קטן ובינוני את הבעיות שקשורות לנושא.
זיוה פתיר:
התעשיה הישראלית עברה מהפך בשנים האחרונות.
זיוה פתיר:
פתיחות המשק הישראלית חייבה את התעשייה להתייעל, להשתפר ולעבוד בסטנדרטים בינלאומיים.
זיוה פתיר:
היום, איכות בתעשיה היא מילת מפתח.
זיוה פתיר:
לא יכול מפעל ישראלי במשק הפתוח לצפות למכור, אם איכותו לא תשתווה לפחות לייבוא או יהיה קצת יותר טוב.
זיוה פתיר:
מצד שני, כיון שלמעלה מ-20 מיליארד דולר מהתעשיה מיוצאים, אין להניח שיכול יצואן ישראלי למכור בחו"ל אם המוצר לא יהיה איכותי - ישתווה למוצרים בחו"ל.
זיוה פתיר:
שני הדברים האלה, הפתיחות והמעבר השינוי המבני של התעשיה לשווקי ייצוא, חייבו את התעשיה הישראלית להתייעל ולראות את האיכות כדבר החשוב ביותר.
זיוה פתיר:
כך זה קורה היום.
דוד טל:
דרך אגב, האם כל המפעלים האלה חייבים שיהיה להם ISO כדי להתקבל?
דובר:
לייצוא - כן.
דוד טל:
האם זה ISO 9002?
זיוה פתיר:
9001 מודל 2000.
דובר:
היום, זה נקרא:
דובר:
ISO 9001: 2000.
אברהם חולי:
אינני חושב שזה מדוייק.
אברהם חולי:
יש מדינות בחו"ל שיכולות להזמין, גם אם אין לך ISO.
אברהם חולי:
אתה לא חייב.
דובר:
אתה לא חייב.
דובר:
השאלה היתה האם היית חייב.
זיוה פתיר:
חבר-הכנסת רצה לעודד את השימוש.
אברהם חולי:
אני בעד שיעודדו את השימוש.
דוד טל:
שאלתי האם יש כאן מגמה עולה של יותר ויותר תעשיינים שנכנסים ל-ISO 9001.
יורם בליזובסקי:
כן.
יורם בליזובסקי:
היום, הלקוח בחו"ל מעמיד בפני התעשיה הישראלית כאלה דרישות, שאם איננו מסוגלים לעמוד בהן, הוא לא קונה.
יורם בליזובסקי:
יש איכות כזו, ויש אפילו איכות סביבה.
יורם בליזובסקי:
יש מדינות, קניינים, שאם הם יודעים שמפעל ישראלי לא שומר על הכללים הבינלאומיים של איכות סביבה, הם לא קונים ממנו.
יורם בליזובסקי:
איכות זה במובן הרבה יותר רחב.
יורם בליזובסקי:
מבחינה זו, המהפך נעשה.
יורם בליזובסקי:
כשאנו באים היום - וברצוני לקשור את נושא איכות עם כחול-לבן - ויוצאים בקמפיין "כחול-לבן", הצרכן הישראלי לא מקריב שום דבר, כי אנו מדברים: "תקנה כחול-לבן - אתה קונה מוצר עם האיכות הטוב ביותר במחיר התחרותי".
יורם בליזובסקי:
חד-משמעית, איננו באים כאן תחת הכותרת "כחול-לבן" בצורה שאם לא נכנסים דרך הדלת אז פותחים חלון של סיבסוד התעשיה.
יורם בליזובסקי:
אני חושב שכשמדברים היום על כחול-לבן במושגים של תעשיה, זה מוצר בעל האיכות הטובה ביותר ובמחיר התחרותי.
יורם בליזובסקי:
זו צריכה להיות נקודת המפתח.
יורם בליזובסקי:
לא באים לכאן לבקש חסדים או סובסידיות.
יורם בליזובסקי:
מבקשים לתת עדיפות קצת רגשית במצב של תעשיה או משק קשה.
יורם בליזובסקי:
אני חושב, שזה חייב להנחות אותנו וגם להיות המוטו שאנו מדברים עליו.
יורם בליזובסקי:
לצערי, הקמפיין המוצלח - ומגיעה תודה לשרת התעשיה ולמשרד התעשיה, ואני זוכר את השיחה שהיתה לנו במשרד הביטחון שאתה הזכרת - חשף תופעה שלצערי קיימת.
יורם בליזובסקי:
האזרח רוצה לקנות כחול-לבן, והוא מבין את החשיבות של כחול-לבן.
יורם בליזובסקי:
מי שלא מבין או שלא רוצה, וכאן אני זהיר במלים, זה הגופים הציבוריים המתוקצבים שחיים על חשבון תקציב המדינה, על חשבון משלם המסים.
דוד טל:
זה כולל את הרשות המבצעת.
יורם בליזובסקי:
ודאי.
יורם בליזובסקי:
אם יש לנו בעיות, זה פחות כלפי האזרח הבודד שנכנס לסופר ואם הוא מצליח לזהות מוצר ישראלי, ויש קצת בעיה של זיהוי, ואנו אולי תיכף אנשים אחרים ישלימו קצת פרטים, אז הבעיה יותר קטנה.
יורם בליזובסקי:
הבעיה היא עדיין בגופים ציבוריים ממלכתיים, חצי-ציבוריים, שניזונים מתקציב המדינה, שמוצאים את כל הסיבות וכל התירוצים להעדיף תוצרת חוץ ולא תוצרת הארץ.
יורם בליזובסקי:
הראש היהודי ממציא לנו את כל הסיבות והתירוצים.
יורם בליזובסקי:
יושב לשמאלי מאיר בר-אל, שהוא גם סגני וגם אחראי בהתאחדות בכל נושא מטה כחול-לבן.
יורם בליזובסקי:
לדעתי, הוא מוציא בממוצע עשרה מכתבים ביום לגופים ציבוריים.
יורם בליזובסקי:
לא נעשה כאן משפט שדה, ולא נזכיר את שמות הגופים.
דוד טל:
לא צריך.
יורם בליזובסקי:
אלה מהמובילים ביותר, הגדולים והחשובים ביותר במשק.
יורם בליזובסקי:
יש לנו בעיות.
יורם בליזובסקי:
הקמפיין הזה מוגבל בהיקף הכספי ובלוח-הזמנים.
יורם בליזובסקי:
סגן שרת התעשיה והמסחר אלי בן-מנחם: דרך אגב, האם שילמתם את מה שאתם עדיין חייבים או שעדיין לא?
דוד טל:
אתה יכול להתעלם מהשאלה.
יורם בליזובסקי:
בזכות היושב-ראש אני מתעלם מהשאלה.
יורם בליזובסקי:
אם הקמפיין יהיה רק חד-פעמי, הוא לא מספיק לחלחל.
יורם בליזובסקי:
בנוסף, בגלל שמדובר בגופים ציבוריים וממלכתיים ולעתים גם מונופולים שחיים ומרויחים בזכות ההגנה שהמדינה נותנת להם, יתכן שכאן יהיה צורך גם להיעזר בחקיקה או בחוקים קיימים שלא נותנים את כל התשובה לזה.
יורם בליזובסקי:
אני מלווה את מכון התקנים בתפקידים שונים שלי מהתקופה שהייתי עדיין במשרד התעשיה והמסחר בתפקידי כמנכ"ל ועוד לפני היותי מנכ"ל.
יורם בליזובסקי:
אני חושב, שקיומו של מכון תקנים במדינת ישראל הוא צורך, ואסור לתת יד לכל מיני נסיונות לצמצם אותו או לחסל אותו.
דוד טל:
אבל, זה מחייב אותם כל הזמן להתקדם ולהתייעל, כדי לשמור על זכות הקיום שלהם.
דוד טל:
אם הם ישארו עדיין במסגרות של פעם, זה לא טוב.
יורם בליזובסקי:
אין ספק.
יורם בליזובסקי:
כמו כל גוף, גם הוא חייב.
יורם בליזובסקי:
לדעתי, הוא גם עושה.
יורם בליזובסקי:
זה לא רק צריך, אלא הוא גם מבצע ומקיים.
יורם בליזובסקי:
לדעתי, לשמור על מכון התקנים זה צורך חיוני.
דוד הררי:
אני מייצג כאן תעשיה ביטחונית - התעשיה האוירית.
דוד הררי:
הלוואי שכל מוצרינו היו כחול-לבן.
דוד הררי:
לצערי, איננו מסוגלים לעשות זאת.
דוד הררי:
בכל זאת, הייתי רוצה להתייחס למה שאמרנו.
דוד הררי:
לדעתנו, האיכות, ולא אחזור על מה שאמרנו, לא קשורה למחיר יותר גבוה.
דוד הררי:
אני חושב, שלא צריך לתת את הרושם שבשביל כחול-לבן אנו צריכים לשלם יותר.
דוד הררי:
אני חושב, שאנו מסוגלים במדינת ישראל, עם שיטות חדישות של ניהול, להוריד את המחירים.
דוד טל:
האם זה בכל המוצרים?
דוד הררי:
זה חלק גדול וברוב המקרים.
דוד הררי:
אלה תהליכי עבודה שמתקדמים, ואנו מסוגלים לעשות זאת.
דוד טל:
אלה יכולות להיות טכנולוגיות שאתה צריך.
דוד הררי:
זה לא רק את הטכנולוגיות.
דוד הררי:
היו"ר דוד טל: אלה לפעמים טכנולוגיות יקרות, שאין למפעל כמו "כיתן" יכולת וכושר לרכוש מין מכונות אריגה מהמתקדמות בעולם אולי, ואז לעומת הידיים הזולות בירדן מעדיפים לעשות זאת שם.
דוד הררי:
יש שיטות ניהול.
דוד הררי:
אינני יודע אם אפשר ליישמן במאה אחוז בכל התעשיה הישראלית, אבל אנו, בתעשיה האוירית, פיתחנו או מפתחים שיטות שלדעתי חלק גדול מהן מתאימות לתעשיה הישראלית.
דוד הררי:
דרך אגב, כאן ברצוני להגיד שהתעשיה האוירית תהיה מוכנה לתרום את חלקה למכון התקנים או להתאחדות התעשיינים, כדי לעזור גם לאחרים.
דוד הררי:
ללא ספק אפשר לעשות את הדבר הזה.
דוד הררי:
לגבי נושא התקן, ברצוני להתייחס למה שאתה אמרת.
דוד הררי:
בתחום התעופה והחלל אנו מכינים גם כן דגם בינלאומי.
דוד הררי:
לא ידוע כאן, אך התעשיה האוירית מפתחת תקן שיהיה בינלאומי בנושא המטוסים ללא טייס.
דוד הררי:
אנו המובילים, ואנו תורמים בוועדות בינלאומיות.
דוד הררי:
אנו לא רק חברים מלאים בוועדות האלה.
דוד הררי:
אנו מביאים להם את הפתרונות ומה צריך לעשות.
דוד הררי:
כדי לחזור לנקודה שלך, אני אומר: כן, התעשיינים משתתפים בקביעת התקנים, ואנו עושים זאת בראיה הכוללת של האיכות.
דוד הררי:
כדי לסיים את הנושא, אני אומר: ללא ספק אם לא היתה עבודה משותפת בין מכון התקנים והתעשיה האוירית, כמו בנושאי איכות הסביבה שזה חלק מהאיכות במובן הרחב, אני חושב שאנו לא היינו יכולים להיות תעשיה ירוקה.
דוד הררי:
אנו, התעשיה האוירית, נחשבים תעשיה ירוקה, ויש לנו מוצרים עם התו ירוק.
דוד טל:
כלומר, זה בגלל שיתוף פעולה עם מכון התקנים.
דוד הררי:
ללא שיתוף פעולה עם מכון התקנים, לא היינו יכולים לעשות את הדבר הזה.
דוד הררי:
יש לנו עבודה יוצא מן הכלל, ואני רוצה לברך ולומר את הדבר הזה.
רון תומר:
אני דוקטור רון תומר מחברת "אוניפארם" בע"מ, מתעשיית התרופות.
רון תומר:
כבוד היושב-ראש הזכיר קודם דיונים על תקינה בינלאומית בנושא.
רון תומר:
תעשיית התרופות מטבעה עומדת תחת תקינה מאד מחמירה - אומנם לא של מכון התקנים, אבל בארץ זה דרך המכון לתקינה של חומרי רפואה של משרד הבריאות.
רון תומר:
זו תעשיה איכותית מאד, והיא גם מצליחה בעולם.
רון תומר:
לא צריך אפילו להזכיר את חברת "טבע" שכל יום אנו קוראים על הצלחותיה.
רון תומר:
היא, בהחלט, מקובלת כתעשיה טובה ואיכותית לא רק בארץ אלא בעולם.
רון תומר:
הבעיה היא, שהתעשיה הזו - וסביב דיונים שהיו פה בבית וגם פה בחדר - נפגעת לפעמים גם מהחלטות שנופלות כאן.
רון תומר:
אתן כדוגמא את חוק ההסדרים האחרון.
דוד טל:
האם מדובר בייבוא מקביל?
רון תומר:
לא.
שירלי אברמי:
האם זה ה-OTC?
רון תומר:
זה גם לא OTC.
דוד טל:
האם מדובר בתרופות על המדפים?
רון תומר:
זה גם לא תרופות על מדפים.
רון תומר:
למעשה, בחוק ההסדרים האחרון נקבע שמוצרים שבעצם מיובאים מחו"ל ועברו איזו שהיא תקינה בעולם, משרד הבריאות יהיה חייב לאשר את שיווקם תוך כחודשיים, בעוד שמוצרים שמוגשים בישראל ועוברים את התהליך פעם ראשונה בישראל אין TIME LIMIT לנושא.
דוד טל:
האם השתתפת בדיון בשבוע שעבר?
רון תומר:
לא השתתפתי בדיון, אבל גם לא ידעתי שהיה בשבוע שעבר.
רון תומר:
הייתי בדיונים הקודמים.
רון תומר:
אגיד לך מה הבעיה שהדבר הזה יצר לנו.
רון תומר:
ראשית, אין מה לעשות.
רון תומר:
המושג FIRST TO THE MARKET, הראשון בשוק, בהחלט משמעותי, ויש כבר היום דוגמאות למקרים של מוצרים ישראלים המפגרים במספר חודשים אחרי בינלאומיים בגלל ההקלה הזו שכנסת ישראל נתנה להם.
רון תומר:
יתירה מזאת, אותן חברות בינלאומיות שמתחרות בנו מנצלות את ההחלטה הזו של כנסת ישראל, כדי לבוא ולהראות: "אנו באים מחו"ל עם התקינה הבינלאומית, ואפילו הכנסת הכירה בזה שהתקינה הבינלאומית טובה מהתקינה הישראלית".
רון תומר:
ואז, בעצם, אתה נמצא במצב של התגוננות כפולה.
רון תומר:
אתה גם מאחר לשוק, ואתה גם חשוד כפחות טוב, בעצם, בגלל אותה לגיטימציה שניתנה פה.
רון תומר:
אני חושב, שיש לנו תעשיה טובה ואיכותית, וכמו שיורם בליזובסקי אמר אנו לא רוצים שום פשרות.
רון תומר:
אנו רוצים שיקנו כחול-לבן לא מתוך פשרה, אלא מתוך הכרה באיכות.
רון תומר:
אבל, הכרה באיכות חייבת לבוא מלמעלה, ו"למעלה" זה הבית הזה.
דוד טל:
יורם בליזובסקי, יש לי שאלה אליך כמנכ"ל התאחדות התעשיינים: עד כמה אתה מכיר את התופעה, שהיא הולכת וגוברת או שאלה רק מקרים בודדים שהובאו לידיעתי, שיש מפעלים שבאיכויות מהשורה הראשונה בעולם אבל בגלל כל מיני שיקולי מס כאלה ואחרים הם מוציאים מכאן מוצר לא מוגמר?
דוד טל:
אפשר לומר שכולו מוגמר, ומשאירים איזה רכיב אחד שיתווסף בטיוואן, ואז הם פטורים מלשלם מס כאן במדינה, והם ממשיכים לשווק אותו מטיוואן לכל העולם?
יורם בליזובסקי:
אינני מכיר את בעיית המס.
יורם בליזובסקי:
יש, בהחלט, מפעלים שחלק מהתהליך הסופי מעבירים לחו"ל על מנת להכנס ביתר קלות לשווקים.
יורם בליזובסקי:
באותם המקומות בהם השוק יוצר כל מיני בעיות של חדירה שמקשה ע"י זה שאתה מקים חוליית ייצור במדינה מסויימת אתה יכול ביתר קלות לחדור לשוק.
דוד טל:
השאלה היא האם הזו הסיבה העיקרית והאמיתית ולא סיבות אחרות.
דוד טל:
יורם בליזובסקי: אם אלה בעיות מס, אני באמת לא מכיר.
דוד טל:
אני מצפה למשהו אחר מתעשיות שכאלה, שאנו משתדלים לעזור להן, ואינני רוצה להזכיר את שם המפעל, אבל די אם אומר שהמדינה השקיעה שם 600 מליון דולר, וזה הרבה מאד כסף.
יורם בליזובסקי:
לא צריך להגיד את השם.
יורם בליזובסקי:
זה ברור.
יורם בליזובסקי:
יש שם את בעיית ה-PACKAGING.
יורם בליזובסקי:
המפעל הזה של ה-600 מליון דולר מייצר את הרכיב בארץ, אבל את האריזה שלו הוא מייצר בחו"ל.
יורם בליזובסקי:
זה היה מהתחלה, משום ששם זה כבר עתיר ידיים עובדות וזה כבר לא כדאי לייצר בארץ.
זיוה פתיר:
אבל, דלתות וחומרי בניין הוא ייבא לארץ, ולא השתמש מספיק בתעשיה הישראלית.
אריק גרבלסקי:
אני אריק גרבלסקי ממפעל שיש ירושלים, ואני דור שלישי של תעשיינים שמייצרים אבן ירושלמית.
אריק גרבלסקי:
כדברי יורם בליזובסקי, את האיכות שלנו לא צריך להגיד.
אריק גרבלסקי:
אפשר לראות בבניינים כמו בית-המשפט העליון בירושלים או בזכות הייצוא שאנו עושים.
אריק גרבלסקי:
אין היום עיר גדולה בעולם, שאין בה בניין מחופה באבן ירושלמית: ניו-יורק, סן-פרנסיסקו, לוס-אנג'לס ואפילו איטליה.
אריק גרבלסקי:
בתפקידי, כמנהל ייצוא, אני מסתובב בכל העולם עם פרזנטציה מאד מושקעת שכותרתה: "WHY USE JERUSALEM STONE?
אריק גרבלסקי:
- למה להשתמש באבן ירושלמית?".
אריק גרבלסקי:
ארגון יצואני האבן, תחת האגף הכללי בהתאחדות, מגדיל את הייצוא שלו בשיעורים של היי-טק, כאשר השנה אנו נגיע לכמעט 30 מליון דולר, כשלענף מסורתי שלנו אלה מספרים מאד יפים כיון שהמוצר ההתחלתי מאד זול.
אריק גרבלסקי:
התיסכול שלי הוא, שאת הפרזנטציה שלי אינני צריך לעשות בחו"ל, אלא כאן אצל הגופים הציבוריים בישראל, כי הגופים הציבוריים בישראל מעדיפים להשתמש באבן מיובאת ולא באבן שלנו.
אריק גרבלסקי:
דוגמת הדגל היא נתב"ג 2000 - השער לישראל - בו הכניסה מרוצפת בגרניט מהודו ומחופה באבן מירדן.
דוד טל:
האם זו האבן המנוסרת?
אריק גרבלסקי:
זו האבן המסותתת.
אריק גרבלסקי:
כל החניונים עם אותה אבן.
דוד טל:
אינני יודע למה אתם לא יכולים להשאיר זאת כאן ולעשות זאת כאן, מפני שמייצאים זאת מכאן בכמויות אדירות לירדן ושם הם משלימים את העבודה.
אריק גרבלסקי:
אלה הפלשתינאים, וזו תחרות מספר שתיים, וזה עוד נושא עוד יותר קשה.
אריק גרבלסקי:
לא מספיק שאנו צריכים להתחרות עם הפלשתינאים שאותם אינני סופר כייבוא, שכן אין להם ארנונה ואין להם הוצאות סוציאליות ועל מסים הם רק שמעו, אלא בנוסף אנו צריכים להתחרות עם מדינות כמו הודו, סין וירדן, שאני לא יכול לייצא את המוצרים שלי לשם.
אריק גרבלסקי:
השתתפנו עם התאחדות התעשיינים בתערוכה בסין, ובסין כדי למכור מוצר מוגמר יש 25% מס.
אריק גרבלסקי:
אנו יכולים להביא אבן מסין במחיר שעולה פחות מליצר בישראל.
אריק גרבלסקי:
רחבת הכניסה לתיאטרון ירושלים, מקום שאני מבקר בו הרבה, מחופה בגרניט סיני.
אריק גרבלסקי:
למה?
אריק גרבלסקי:
בכל העולם מעדיפים להשתמש בריצוף אבן ירושלמית.
אריק גרבלסקי:
הצורה של ירושלים בעולם, האבן המסותתת הירושלמית היא מוצר שאין בעולם ולא רואים אותו.
אריק גרבלסקי:
למרות זאת, הגופים הציבוריים בישראל, המדינה, האוניברסיטאות, הגופים הגדולים, מעדיפים להשתמש באבן מיובאת זולה.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אריק גרבלסקי אמר שהוא דור שלישי, וגם אני, ליאורה בירנהק-מרקוס, דור שלישי בתעשיה - תעשיית מזון, מפעל "מנעמים" לוואפלים, שהוקם בשנת 1950.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
דוקא לגבי מוצרי מזון בארץ, שוב כי את חלקם קשה ליבא, אם אלה מוצרים טריים ואחרים מסיבות אחרות, עדיין אני חושבת שהשליטה של המזון היא באחוזים מאד גבוהים.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
בכל זאת, אותו קמפיין שנעשה של כחול-לבן עורר תשומת-לב.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
כיון שהייתי גם מעורבת בו, התעניינתי בו.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
ראית שבקהל הרחב אהבו זאת.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אמרו: "כן, אנו עכשיו מקפידים".
דוד טל:
האם יש לכם אינדיקציה שכתוצאה מהנושא הזה משהו זז?
ליאורה בירנהק-מרקוס:
קשה לראות באחוזים.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
שוק המזון בארץ כל כך מותנה בדברים.
יורם בליזובסקי:
זה נכנס לתקופה שיש ירידה בביקושים ובצריכה.
דוד טל:
אם זה לא היה, אוי ואבוי מה יקרה.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אי אפשר לדעת.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
הליכה לסופר כל כך מותנית בשאלה האם זה מצב ביטחוני, מצב רוח, חגים והאם זה אחרי פסח או לפניו.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
קשה לראות את הדברים.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אני חייבת להגיד, שעכשיו קונים הרבה מזון כי המזון, לפחות הישראלי, עדיין נשאר זול.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
לא נתנו לנו עליות מחירים, למרות שגם אנו הרי מייבאים חומרי גלם והיינו צריכים להעלות מחירים.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
מזון נמכר עכשיו זול מאד בארץ יחסית למה שהוא היה צריך להימכר.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אני מנסה להגיד שיש שוני בין מוצרי צריכה, שאלה מוצרים שנמצאים על המדף ובאמת פתוחים לקהל הרחב, לבין מוצרים כמו השיש של אריק גרבלסקי או דברים אחרים שנקנים ע"י מוסדות ציבור.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
לנו היה חשוב לעורר תשומת לב ציבורית, ומה שעוד יותר חשוב הוא שייצא מכאן הנושא שאותם גופים, שבעצם מכספנו הם קונים, יקנו תוצרת הארץ.
דוד טל:
הוועדה מסכימה בנושא הזה, ואנו תמימי דעים.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
מה שהכי חשוב בוועדה הוא באמת הקשר, כי אנשים כן ביקשו ואמרו: "אוקיי.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
קמפיין כחול-לבן".
ליאורה בירנהק-מרקוס:
בגלל שתמיד מוזכר 'תקנו כחול-לבן גם אם זה יקר יותר', נוצרת איזו שהיא תדמית.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אנו צריכים מאד להיזהר בזה.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
מזון ישראלי הרבה יותר זול.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
היו"ר דוד טל: תוכיחו לכולנו שזה יותר זול.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
זה יהיה קשה בהתחלה, ואני מניח שבסופו של דבר זה יחלחל.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
על המדף מוכיחים.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
לכן, אמרתי שעל המדף מי שיותר זול ויותר טוב, עם קמפיין נכון אין לו בעיה.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
מזון ישראלי עובר לא את מכון התקנים למרות שעושים ISO.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
היום, יש גם את ה-HACCP שרוב מפעלי המזון בארץ צריכים לעבור.
דובר:
עוברים ל-HACCP.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
אני אומרת: עוברים ל-HACCP.
ליאורה בירנהק-מרקוס:
התקנים הגבוהים מאד, וייבוא של מזון שלפעמים שמגיע לישראל אני לא יודעת מה הוא עבר.
דובר:
היא אומרת, שזה גם איכותי וגם בטיחותי.
דוד טל:
מיכאל זאבי מ"כיתן", האם אתם ערוכים להתמודד עם הטיוואנים והירדנים?
מיכאל זאבי:
אתחיל מהסוף.
מיכאל זאבי:
ביום חמישי שעבר חזר סמנכ"ל השיווק שלנו עם הזמנה מסין של 150 אלף דולר כלי מיטה, וזו פריצת דרך, למרות ששמים לנו בכניסה שם גם 18% מסים.
מיכאל זאבי:
אז, הכל אפשרי.
מיכאל זאבי:
קודם כל, צריך להשתחרר מסטיגמה של טכסטיל.
מיכאל זאבי:
הדוגמא הכי טבעית שנתת היתה "כיתן".
מיכאל זאבי:
ל"כיתן" יש את המותג מהמובילים בעולם עם הציוד בהחלט מהמתקדמים בעולם.
מיכאל זאבי:
אבל, אני רוצה להגיד עוד עובדה אחת חשובה מאד.
מיכאל זאבי:
בשוק כלי המיטה במדינת ישראל מכרו, כל מי שמייצר כלי מיטה במדינת ישראל, פחות כ-60 מליון שקל בשנת 2001.
מיכאל זאבי:
יש גבול כמה אפשר לרדת.
מיכאל זאבי:
אנו מתייעלים ומשתפרים, אבל אם הייבוא פרוץ למוצרים, ואנו עוסקים היום באיכות, שהם כלום והם כמעט חד-פעמיים, אזי זו משימה בלתי אפשרית להרים את העסק הזה.
מיכאל זאבי:
יוצא שאנו היום רק מייצאים.
מיכאל זאבי:
השוק המקומי הולך וקטן, והוא מופסד כולו לטובת ייבוא בצורה מאד קריטית ודראסטית.
מיכאל זאבי:
ישבתי עם סגן השר לפני שבוע.
מיכאל זאבי:
צריך גם לעשות קצת הגנות.
דוד טל:
אם עושים הגנות, אנו אומרים שגם במידה והאיכות שלך שווה לאיכות של חו"ל, אתה עדיין תהיה יותר יקר.
מיכאל זאבי:
לא בהכרח.
מיכאל זאבי:
שוק המצעים במדינת ישראל ולא רק "כיתן" הוריד את המחירים בצורה משמעותית מאד ב-1 בינואר השנה, כי מחיר השוק קובע את המחיר ולא "כיתן".
מיכאל זאבי:
אנו יכולים לקבוע את השוק במחירים למוצרים ספציפיים מסויימים אבל לא לכל השוק.
מיכאל זאבי:
גם שער הדולר עלה.
מיכאל זאבי:
אפשר לעשות צעדים יותר טובים מאשר פעם, אבל אין כלים בייבוא ומציפים אותנו בסוגי ב' - עדיין תהיה משימה בלתי אפשרית להתחרות על כיס הצרכן הישראלי.
מיכאל זאבי:
אם מדברים על הקמפיין שכולו כחול-לבן, זה צריך לבוא ולקבל ביטוי.
מיכאל זאבי:
צריך לתת את ההגנות מהמזרח.
מיכאל זאבי:
אי אפשר שאנו ניכנס לשם עם מסים, והם יכנסו לפה באופן חופשי עם מוצרים ברמה הכי ירודה שבעולם.
מיכאל זאבי:
זו לא תחרות הוגנת ולא תחרות שווה.
מיכאל זאבי:
יש לנו מה להגיד עם מוצרים טובים במחירים זולים.
אורי להדן:
אני אורי להדן.
אורי להדן:
ברצוני להפנות זרקור לעובדה שבאופן טבעי היבואנים, ויש הרבה מאד יבואנים בארץ, הם הגורם שקמפיין כחול-לבן לא עושה להם טוב והם מתנגדים לו ומנסים בכל דרך לטרפד אותו.
אורי להדן:
הם מצליחים דוקא בצינורות השיווק הגדולים, כלומר הרשתות - לא רשתות המזון, אלא רשתות מהסוג של "הוםסנטר", "אייס" ואחרים מסוג הה-HARDWARE.
אורי להדן:
הם, בהחלט, מצליחים לגרום לכך שהרשתות האלה הן מוטות ייבוא בצורה יוצאת מן הכלל.
אורי להדן:
כדי שיקנו מוצרי כחול-לבן, צריך לעשות מאמץ.
אורי להדן:
זה לא הולך בלי מאמץ.