GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
: אנחנו יודעים את החשיבות בהנקה בכלל, וגם לא בודקים אם מניקה או לא מניקה בדיוק, אבל ודאי שהשעה הזאת היא שעה חשובה לכל אימא טרייה, ולכן יש חשיבות גדולה שהדבר הזה יהיה לכולן.
: מה שקרה שבגלל ההגדרה הזאת של משרה מלאה, חלק גדול מהנשים נופלות בין הכיסאות בעניין הזה, כי אנחנו יודעים היום שיש הרבה מקומות עבודה ששעות העבודה שלהם לא בדיוק בהגדרה, וגם אין הגדרה ברורה על משרה מלאה, יש הרבה לקונות בחקיקה השונה.
: הצעת החוק שלי היתה יותר קיצונית אפילו, קיצונית לטובה לטעמי, אבל הבנתי שאני לא אוכל להעביר את זה בצורה הזאת.
: חשבתי שצריך לעשות דיפרנציאליות בעניין הזה.
: זאת אומרת, גם אחת שעובדת חצי משרה, במשרה שהיא חצי משרה, לא צריכה להיות מקופחת בעניין הזה.
: חצי משרה זה בערך שש שעות, שבע שעות, שמונה שעות – תלוי אם לפי נוסח אשכנז, ספרד ונוסחים אחרים של משרה מלאה – אבל הגעתי להסכמה עם הממשלה שאני מוותר על החלק הזה והולך על החלק העיקרי שאומר שאם אישה עובדת לפחות שמונה שעות עבודה ביום, היא זכאית לדבר הזה, גם אם זה לא נקרא "משרה מלאה".
: שמונה שעות זה משרה מלאה לכל דבר ועניין.
: מאחר שבחוק זה לא בדיוק ברור, לכן הגדרנו בשעות.
: זו הצעת החוק, זו מהותה, היו דיונים בנוסח, ואני מבקש להיצמד לנוסח האמיתי והנכון לטעמי.
: העיקרון הוא שמי שעובדת חמישה ימים בשבוע, שמונה שעות ביום, זכאית לשעת הנקה, נקודה.
: איך תקראו לזה, זה כבר עניינכם.
אלי אלאלוף: יש מישהו שרוצה להתייחס?
<ביאן ותד: אני מאגף תקציבים, ממשרד האוצר.
<ביאן ותד: אני אעשה הקדמה.
<ביאן ותד: נכון, הצעת החוק המקורית - - -
אלי אלאלוף: רפרנטית באיזה תחום?
<ביאן ותד: רפרנטית תחום תעסוקה.
<ביאן ותד: כל הכוונה של הצעת החוק המקורית היתה להחיל את זה על כל הנשים, וההטבה הזאת בחוק שנותנת שעת היעדרות, שעת הנקה או שעת הורות, שזו שעה ללא ניכוי מהשכר, היתה הטבה לנשים שעובדות במשרה מלאה.
<ביאן ותד: אנחנו אומרים שצריך לעודד נשים לצאת לעבודה במשרה מלאה, כי הנתונים היום מראים שכאשר יש שני עובדים בבית שמפרנסים, תחולת העוני עומדת על 1%.
<ביאן ותד: לכן אמרנו שאנחנו כן רואים לנכון שתינתן ההבהרה לגבי מה זה משרה מלאה, כדי שאותן נשים שעובדות במשרה מלאה לא ייפלו בין הכיסאות.
<ביאן ותד: לגבי הקביעה של 176 שעות, חשוב לנו לייחד לחוק הזה.
<ביאן ותד: אנחנו לא רוצים ליצור מצב שיהיו בתי משפט או דיונים שיגידו שבחוק מסוים נקבע 176 שעות, ואז זה משרה מלאה.
<ביאן ותד: חשוב לי להדגיש שהגישה שלנו היא ללכת לחלופה השנייה, שזה להבהיר וליישר את הקו.
<ביאן ותד: לעניין קביעת 176 שעות אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים, כי זה פותח פתח מול מעסקים אחרים וגם מול הגדרת מה זה משרה מלאה.
<ביאן ותד: זו הגישה של משרד האוצר.
<מוריה ברבי: כן.
<מוריה ברבי: אני מהתאחדות התעשיינים.
<מוריה ברבי: גם אנחנו תומכים בחלופה השנייה.
<מוריה ברבי: עם זאת, חשוב לשים לב שהנוסח הנוכחי של החלופה השנייה, שזה "לפי הנהוג במקום עבודתה של העובדת", מרחיב את ההסכמות בוועדת השרים שהזכות תוענק גם לעובדת שנמצאת שמונה שעות ביום.
<מוריה ברבי: אני חושבת שצריך לשנות את הנוסח, כך שזה יהיה "לפי הנהוג במקום עבודתה של העובדת ולפחות שמונה שעות עבודה ביום", כך שלא ייווצר מצב שעובדות שמועסקות פחות משמונה שעות, הזכות הזאת תוחל גם עליהן.
<מוריה ברבי: כפי שנאמר כאן המטרה היא להעניק את הזכות למי שמועסקת שעות רבות ביום.
<ענת מימון: חשבנו גם על הנוסח של שמונה שעות ביום, העניין הוא שהצד השני של זה שיכול להיות שעובדת עובדת שלושה ימים בשבוע שמונה שעות ביום, ואז זה כן יחול עליה, לכן היה חשוב לנו לעשות את זה דווקא חודשי ולא לפי מספר השעות שהיא עובדת ביום, ולכן חישבנו שמונה שעות ביום כפול חמישה ימים בשבוע, שזה 176 שעות.
<ענת מימון: כמובן אני מסכימה שצריך לייחד את זה ספציפית לעניין החוק הזה ולעניין הסעיף הזה שלא ישתמע שאנחנו מנסים להגדיר מהי משרה מלאה לפי החלק הזה, אלא כמובן לפי הפסיקה לגבי משרה מלאה שמדברת לפי הנהוג במקום העבודה.
<ענת מימון: את זה לקחנו מהפסיקה.
<ענת מימון: לעניין חוק עבודת נשים, סעיף 7(ג)(3), אנחנו רוצים שמי שעובדת 176 שעות, שזה שמונה שעות, חמישה ימים בשבוע, שזה גם יחול עליה.
<מוריה ברבי: בסדר גמור, אבל עדיין אם בוחרים בחלופה השנייה, בהתאם למה שאת אומרת, צריך להגביל לשמונה שעות ביום לפחות.
<ביאן ותד: דיברתם עם יעל לגבי זה, עם הצוות שלנו במשרד האוצר, לגבי "לכל הפחות שמונה שעות ביום"?
<ביאן ותד: החישוב שלנו היה לעשות גם פריסה של ימים, 22 כפול 8.
<ביאן ותד: עכשיו להגיד "שמונה שעות ביום" זה סוג של החמרה עם אותה אישה שעובדת משרה מלאה, ואנחנו נפספס את הנקודה שאנחנו רוצים לתת לה מענה.
<מוריה ברבי: זה יכול להיות לפחות שמונה שעות ביום או לפחות 176 שעות בחודש, אם זה מניח את דעתך.
אלי אלאלוף: שני התנאים?
<מוריה ברבי: תנאים מצטברים.
אלי אלאלוף: זה מחמיר.
<ביאן ותד: זה מחמיר.
: ניצמד לחלק הראשון, הוא הכי פשוט, הכי ברור.
<ביאן ותד: העמדה שלנו, אם הולכים לקביעת שעות, אז לקבוע מספר שעות, שזה 176 שעות, כדי לייחד את זה לחוק.
<ביאן ותד: אני לא רוצה להיכנס לכל מיני פינות ופרשנויות שלא נצא מהן.
: אפשר לסגור את הדיון, אדוני.
<ורד וייץ: אני מההסתדרות החדשה.
<ורד וייץ: אני קצת מתחברת לחשש הזה בעניין של קביעת גובה שעות של 176, שזה לא ייצור איזו נורמה שאנחנו לא מתכוונים אליה, בטח לא מעבר לסעיף הספציפי הזה.
<ורד וייץ: לכן מהטעם הזה אולי יש עדיפות להישאר עם האופציה "משרה מלאה כנהוג במקום העבודה".
: מה עם אותם העובדים שבמקום העבודה לא נהוג?
: אתם הסתדרות, אתם צריכים לדאוג להם.
<ורד וייץ: מה לא נהוג?
<ורד וייץ: בכל מקום עבודה יש איזו נורמה שהיא המשרה המלאה.
אלי אלאלוף: משרה מלאה זה לא תמיד שמונה שעות.
אלי אלאלוף: בהוראה זה 24 שעות.
<ורד וייץ: בהוראה זה פחות, מזה למשל אני חוששת.
: בהוראה יש הסכמים נפרדים.
<ענת מימון: אין חשש.
<ענת מימון: אם בהוראה נהוג שזה יותר מ-20 שעות, זה לפי הנהוג במקום העבודה.
<ענת מימון: ה"או" בא להוסיף ולהגיד שגם אם יש עובדת שעובדת שמונה שעות, וזה פחות ממה שמוגדר משרה מלאה באותו מקום, זה ייכנס.
: את מחמירה, כי אם יש מקומות שנהוג זה תשע שעות, ויש הסכמה – כשהיא נכנסה לעבודה מאוד רצו אותה, היא רצתה לעבוד שמונה שעות, קיבלו את זה, והיא עובדת שמונה שעות – למה לקחת לה את זה?
<ורד וייץ: אולי כדאי לכתוב "לפי הנמוך מבין השניים".
<ורד וייץ: משהו בסגנון הזה.
: אם אנחנו מגדירים שזה רק לחוק זה, זה לא יכול להשליך על שום דבר אחר.
<ורד וייץ: כדאי שזה יהיה לחוק זה.
: הסכמנו.
<סיגל סודאי: נוסיף תוספת "לעניין חוק זה".
: גם היועצת המשפטית אמרה את זה.
<מאיה טאוסיג: זו היתה ההבהרה שדיברנו עליה גם בדיונים.
<ורד וייץ: אני לא בטוחה אם זה לעניין חוק זה או לעניין סעיף זה.
<ענת מימון: סעיף זה.
אלי אלאלוף: הפכתם את זה לפינג-פונג, חברות.
<מאיה טאוסיג: אני מהלשכה המשפטית במשרד העבודה.
<מאיה טאוסיג: אנחנו תמכנו באפשרות הראשונה, הבנו שיש בעיה, כמו שחבר הכנסת הציג לנו בדיונים, לגבי אלה שמועסקות קצת פחות ממשרה מלאה.
<מאיה טאוסיג: חשוב לנו שיהיה ברור שההגדרה של 176 שעות היא רק לגבי הסעיף הזה, שלא תזלוג לחוקים אחרים ולפרשנויות אחרות.
<מאיה טאוסיג: עדיף לא לקבוע מספר של שעות בהתייחסות יומית, כי זה גם לא כל-כך עוזר לבעיה שאתם מדברים עליה, כי באמת יש עובדות שעובדות שמונה שעות ביום, אבל לא משרה מלאה.
<ביאן ותד: אם רוצים לבוא לקראתכם, אפשר להגיד שמונה שעות בכל יום.
<ביאן ותד: זה ייצא אותו דבר, זה רק מבחינת הנוסח.
<ביאן ותד: אם את מכפילה חשבונית, זה יוצא אותו דבר.
<ביאן ותד: לשיקולכם אם להגיד שמונה שעות ביום חמישה ימים בשבוע או להגיד 176 שעות ולעשות את החישוב.
: אם מחריגים את זה, אין בעיה לכתוב 176 שעות.
: זה לא ישליך על שום דבר, אדוני.
<סיגל סודאי: אנחנו מעדיפים שיהיה שמונה שעות ביום חמישה ימים בשבוע.
<ביאן ותד: גם ההצעה הזאת מקובלת עלינו.
<ענת מימון: היתה בעיה בישיבות מבחינת משרד העבודה.
<ורד וייץ: זה יכול להוציא סוג מסוים של עובדים.
אלי אלאלוף: חבר'ה, בסך-הכול זו הצעת חוק שאמורה להיטיב עם אימא.
<ביאן ותד: חשוב להדגיש, להיטיב עם מי שבמשרה מלאה.
אלי אלאלוף: קודם כול להיטיב עם האימא, בדרך כלל מי שיש לו משרה חלקית, יש לו יותר זמן לטפל בילד, לכן פה זה בא למשרה מלאה.
אלי אלאלוף: תשחקו במספרים איך שאתם רוצים, אבל יכול להיות שיש כאלה שימצאו הסדר עם המעסיק שלהם לעבוד 176 שעות, שלא בכל ימות השבוע.
אלי אלאלוף: אתם תפסידו.
אלי אלאלוף: המעסיק יפסיד, כי פה השעה יכולה להיות רק שעה ביום ולא אוטומטית.
אלי אלאלוף: לא יתחילו לחלק לשלושה ימים ויגידו: מגיעות לי שלוש שעות.
<סיגל סודאי: יש העניין של שעות נוספות.
אלי אלאלוף: אני מציע שתעשו 176 שעות.
אלי אלאלוף: זה נותן את הגמישות הנדרשת, וזה בלאו הכי באחריות המעסיק.
<איה דביר: בישיבות הפנימיות שישבנו על הנוסח הזה, באמת התחדד שיש פסק-דין שמבהיר שמשרה מלאה במפורש יכולה להיות פחות מהמשרה המלאה הרגילה, ואת כל האוכלוסייה הזאת גם החלופה השנייה לבדה פותרת לנו.
<איה דביר: חשבנו שאפשר ללוות את זה בדברי הסבר שמפנים לאותו פסק-דין ומראים שמכוונים את המעסיק לפרש נכון מהי משרה מלאה.
<איה דביר: מצד שני, זה לא כיסה את הדוגמה שחבר הכנסת המציע הניח שהעסקה במין 90% משרה, שלא מקובלת במקום העבודה.
<איה דביר: ומשם באה המחשבה על קביעת מספר.
<איה דביר: קביעת המספר בעיני מפחידה גם בגלל השלכות הרוחב וגם בגלל שכמו שזה מנוסח עכשיו, כחלופה עכשיו, אתה לא למד על הפרשנות הנכונה מהו הנהוג במקום העבודה.
<איה דביר: אנחנו מוסיפים את המילים "כנהוג במקום העבודה", כשמכוונים לפסק-דין שאומר שגם פחות שעות עבודה יכולים להיחשב משרה מלאה, ואנחנו לא נותנים לזה פשר.
<איה דביר: ואז יכולים להיות מעסיקים שמנסים לחמוק מהחובה שלהם וקובעים 175 שעות משרה.
<איה דביר: ברגע שקובעים מספר, זו מתכונת להכוונת התנהגות בידי מעסיקים שלא רוצים לקיים את הוראות החוק.
<איה דביר: אם בכל זאת מתעקשים על מספר, אני כן חושבת שכדאי להוסיף בסוף "176 שעות בחודש לפחות ולפי הנמוך מבין השניים", שייתן את המשמעות מהי משרה מלאה כנהוג במקום העבודה, אחרת נצא חסרים מכאן ומכאן.
אלי אלאלוף: מה אומרים המעסיקים והמגנים על העובדים?
: שמחים בוודאי.
<מוריה ברבי: מבחינתי מדובר בחלופה השנייה, שזה לפי הנהוג במקום עבודתה ולפחות 176 שעות חודשיות.
<איה דביר: בחלופה אחת להוסיף בסוף "לפי הנמוך".
: היא באה עם החלופה השנייה, אלה ההוראות שיש לה.
<מוריה ברבי: זה רק על מנת לוודא שהזכות מוענקת לעובדות שמועסקות לפחות שמונה שעות ביום או 176 שעות, כי זה בהתאם להסכמות בוועדת השרים.
<ענת מימון: זו החלופה הראשונה.
<סיגל סודאי: בחלופה הראשונה אם במקום העבודה עובדים שבע שעות וזו המשרה המלאה, היא גם תהיה זכאית.
<ענת מימון: כן, אם זה משהו שנהוג במקום העבודה.
<סיגל סודאי: מה שמוריה אומרת שבוועדת השרים הכוונה היתה במינימום של שמונה שעות, כדי להגן על אלה שעובדות שמונה שעות.
אלי אלאלוף: ועדת שרים יכולה רק להמליץ, היא לא קובעת.
אלי אלאלוף: אני מבקש, בואו נתמקד בקריאה של ההצעה, ואחר-כך אם יש לכם הערות.
<ענת מימון: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הרחבת הזכות לשעת היעדרות), התשע"ז–2017 אני רק מדגישה, אין פה שתי חלופות מהי משרה מלאה, אלא אופציה אחת זה משרה מלאה לפי הנהוג במקום העבודה והאופציה השנייה זה העסקה של 176 שעות חודשיות, ואין שום כוונה לנסות וללמד מהי משרה מלאה ממספר השעות שאנחנו נוקבים פה לעניינים אחרים.
<ענת מימון: אם אפשר עוד לחדד את זה בנושא, אם להדגיש שזה רק לעניין סעיף זה או עניין זה, אנחנו נדגיש את זה, גם בדברי ההסבר כמובן.
אלי אלאלוף: הייתי מוסיף.
<ענת מימון: "לפי הנמוך מבין השניים" גם נוסיף.
אלי אלאלוף: מצאתם את עצמכם בניסוח הזה?
<איה דביר: משרד המשפטים מרוצה.
אלי אלאלוף: משרד האוצר?
<ביאן ותד: כן.
אלי אלאלוף: הגופים המעסיקים?
<ורד וייץ: כן.
<ורד וייץ: מי נגד?
<ורד וייץ: מי בעד?
<ורד וייץ: בעד – פה אחד
: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, ולצוות המסור שלך על עבודות ההכנה קודם, ולמשרדי הממשלה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור – יצאתי מבאר-שבע ב-06:30.
אלי אלאלוף: נתקעתי בפקק, למרות שזה לא תירוץ טוב.
אלי אלאלוף: היום 6.2.2017, י' שבט התשע"ז.
אלי אלאלוף: עכשיו 09:31.
אלי אלאלוף: נמשיך בהצעת חוק שירות אזרחי.
אלי אלאלוף: השלמנו את המיזוג בהצבעה - את הצעת החוק של אמיר אוחנה ודוד ביטן.
<נעה בן שבת: לא הספקנו להביא להיום הצעה מחודשת לגבי נושא התחומים בהמשך ההנחיות שקיבלנו בדיון האחרון, ואני מקווה להגיע עם זה לדיון הבא.
<נעה בן שבת: אם אפשר להמשיך מכאן – יש לנו עוד הרבה סעיפים של הצעת החוק.
<נעה בן שבת: פשוט נעבור ונראה מה עוד התחדש או מה עוד השתנה.
אלי אלאלוף: שלום, אדוני השר.
<נעה בן שבת: מדובר באותו נוסח מדיון הקודם – לא הבאנו נוסח חדש לדיון הזה.
<נעה בן שבת: אנחנו בעמ' 7, בסעיף 6.
<נעה בן שבת: פה יש הסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי.
<נעה בן שבת: הוא מבקש למחוק את המילים: או באזור.
<נעה בן שבת: ההוראה אומרת ששירות לאומי או התנדבות קהילתית יבוצעו בישראל או באזור.
<נעה בן שבת: הוא מבקש למחוק את המלים באזור, או לומר - בצורות שונות: או באזור, כלומר בישראל בלבד.
<נעה בן שבת: במקום במילים או באזור – בישראל ולא במדינות אחרות, או רק בישראל.
אורי אריאל: אני לא מבין - אתה לא מסכים שיהיו: באזור?
מיקי לוי: נגמרו המקומות במדינת ישראל שאליהם צריך לשלוח את בני ובנות השירות הלאומי?
<שר-שלום ג'רבי: יהודה ושומרון.
מיקי לוי: לא דיברתי על שם.
<שר-שלום ג'רבי: זה האזור.
מיקי לוי: אני מדבר על חו"ל.
מיקי לוי: אז אני מוריד את זה.
<נעה בן שבת: יש הגדרה, מהו האזור.
מיקי לוי: כל זמן שמדינת ישראל לא קיבלה דרך אחרת, זה חלק מזה; כל עוד גרים שם אזרחים ישראליים.
אלי אלאלוף: זה בוטל.
<נעה בן שבת: כן, הוא הוריד את ההסתייגות.
<נעה בן שבת: בסעיף 7(ב) 5 בעמוד 8, הסעיף הזה מדבר על איסור להציב מתנדב בתפקיד עובד או כממלא מקום של עובד.
<נעה בן שבת: בפסקה (5) הוצעו חזקות לכך שהמתנדב ממלא מקומו או תפקידו של העובד.
<נעה בן שבת: בדיונים קודמים דובר על כך שבשנתיים שקדמו למועד שבו הוצב לראשונה מתנדב בגוף המפעיל, הועסק עובד בתפקיד של מבצע מתנדב.
<נעה בן שבת: רצינו להוסיף פה את המילים: או בתפקיד זהה או שווה ערך לו.
<נעה בן שבת: יכול להיות שלא קוראים לזה אותו דבר, אבל זה אותו תפקיד במהות בעצם.
<נעה בן שבת: וגם יש פה הצעה לתוספת, שיש תקן לאותו עובד בתפקיד.
<נעה בן שבת: גם אם התקן לא היה מאויש – בפסקת משנה (א) אנו מדברים: הועסק עובד בפועל - לפעמים יש תקן והוא לא מאויש באותו תפקיד.
<נעה בן שבת: אם יש תקן – אני חושבת שיכול להיות חזקה שמדובר במילוי תפקיד עובד.
<נעה בן שבת: זאת ההצעה לתיקון, בסעיף 7(ב).
<נעה בן שבת: זאת הצעה לתיקון שלנו.
<נעה בן שבת: בסעיף 7(ד) רוצים לחדד שאנו מדברים על כך שבשירות לאומי או התנדבות קהילתית לא ייכללו מטלות ניקיון.
<נעה בן שבת: צריך אולי להבהיר לגבי הנושא של עבודות שנעשות ברשות הרבים, במסגרת איכות הסביבה או הגנה על הסביבה, מוצע לומר שלמעט עבודות ברשות הרבים לשם שמירה על איכות הסביבה, שנעשות אגב פעילות אחרת בתחומי השירות.
<נעה בן שבת: כלומר לא יכול להיות שזה יהיה תפקיד של משרתים בשירות לאומי או בהתנדבות קהילתית, שכל מה שהם עושים זה לאסוף את הלכלוך מאזורים ציבוריים – אבל אם זה נעשה אגב פעילות אחרת – יוצאים עם הכיתה לאיסוף אשפה- - -
אלי אלאלוף: למה לא נקרא לזה במסגרת חינוכית רחבה?
<נעה בן שבת: אפשר גם לומר את זה.
<נעה בן שבת: הכוונה היתה לומר, שזה לא עיסוקו הבלעדי.
אלי אלאלוף: אם זה במסגרת חינוכית או מבצע חינוכי.
מיקי לוי: אם זה במסגרת ניקוי חופים.
שולי מועלם-רפאלי: וגם ניקוי אחרי פעילות שנעשתה.
שולי מועלם-רפאלי: זה גם חלק מחינוך.
שולי מועלם-רפאלי: ובלבד שלא יהיה עובד נקיון בתפקיד שירות לאומי.
שולי מועלם-רפאלי: זה ברור לכולנו.
<נעה בן שבת: אז אם אומרים שנעשה אגב פעילות אחרת בתחומי השירות – זה יכול להיות מקובל?
<שר-שלום ג'רבי: זה כולל גם פעילות חינוכית.
<נעה בן שבת: כולל ממילא.
<שר-שלום ג'רבי: אני רק רוצה לתקן את הסיפא – בתורנות שגם עובדי הגוף המפעיל נוטלים בה חלק, מה זאת אומרת?
<שר-שלום ג'רבי: בכל גוף מפעיל יש גם אנשים שמנקים.
<נעה בן שבת: אין בהוראה זו כדי למנוע שילוב בתורנות שגם עובדי הגוף המפעיל נוטלים בה חלק.
<נעה בן שבת: אם כל אחד פעם בחודש או בשבוע מנקה את המטבחון, זה לא.
שולי מועלם-רפאלי: מטבחון.
<שר-שלום ג'רבי: לא מדובר פה על מטבחון.
<שר-שלום ג'רבי: מטבחון – ברור שבת שירות תשטוף כלים גם בחדר מורים, אם כל המורים עושים את זה - זה בסדר גמור.
<שר-שלום ג'רבי: אם זה מובן – נהדר.
<נעה בן שבת: עמ' 10, סעיף 8(ב), עלתה שאלת הרציפות בדיונים קודמים.
<נעה בן שבת: ההוראות אומרות שתקופת השירות לא תפחת מ-12 חודשים, ולא תעלה על 24 חודשים.
<נעה בן שבת: בעצם מצפים מהמתנדב, להתחייב לשירות בתקופה רצופה שלא תפחת מ-12 חודשים.
<נעה בן שבת: עלתה שאלה, מהי אותה רציפות.
<נעה בן שבת: היתה פה בקשה של הרשות, לאפשר גמישות כלשהי – כנראה מתוך מקרים שהם ראו – אולי תוכלו להסביר, מה יצר את הצורך.
<יואב ארבל: יואב ארבל, היועץ המשפטי של הרשות.
<יואב ארבל: יש מקרים שבהם נוצרת קטיעה ברצף של השירות – למשל, מתנדב שעוזב מקום שירות ולא מוצא מקום אחר.
<יואב ארבל: יש כל מיני מקרים כאלה.
<יואב ארבל: אנו רוצים לאפשר את הקטיעה של הרצף המינימלית הזאת.
אלי אלאלוף: מי יגדיר את זה?
<יואב ארבל: יש פה הגדרה בתוך הצעת החוק.
<יואב ארבל: כמובן, התקופה הזאת לא נחשבת תקופת שירות.
<יואב ארבל: כשאדם לא משרת, זה לא נחשב תקופת שירות, אבל זה לא יקטע את הרצף.
<שר-שלום ג'רבי: שר-שלום ג'רבי, מנכ"ל הרשות.
<שר-שלום ג'רבי: אדוני היושב-ראש, בת שירות שהתחילה את השירות במקום מסוים, ולא הסתדרה.
אלי אלאלוף: אני מקבל, רק תגדירו את הדברים.
<שר-שלום ג'רבי: הוגדר.
<שר-שלום ג'רבי: יש לנו הדברים.
<יואב ארבל: רק ביקשנו שיירשם, שתהיה תוספת, שיובהר שתקופה זו לא תיחשב כחלק מתקופת השירות, כי זה לא כתוב פה.
<נעה בן שבת: אז אני רוצה לוודא: לעניין זה יראו רציפות בשירות – אפילו חלה בו הפסקה לתקופה, שאינה עולה על חודש ימים ואולם רשאי מנהל במקרים מיוחדים לראות בהפסקה שאינה עולה על חודשיים כהפסקה שאינה קוטעת את רציפות השירות, ובלבד שההפסקה לא תיחשב במניין השירות?
מיקי לוי: העברתי גם ליועצת המשפטית – משום מה היא לא קיבלה; קיבלה רק הוועדה עצמה - לא מסמך שאני כתבתי אלא מסמך שנכתב מהמשרד לביטחון פנים, שבו מעלה טענה לכך שבחלק מהמגזרים, כולל זה הערבי, בחודשי הקיץ פתאום במשך חודש וחצי עד חודשיים אותם המתנדבים הולכים הביתה – נשלחים הביתה, ואז בהרבה מקומות משרתים עשרה חודשים.
מיקי לוי: השאלה הנשאלת גם את משרד החינוך בחודשי הקיץ, חד-משמעית, מה עושים עם המתנדבים והמתנדבות, ואת המשרד לביטחון פנים שמעסיק גם בני מיעוטים, לומר מה עושים אתם?
מיקי לוי: איך העניין הזה קורה, ואיך אני גורם לכך שלא יהיה מצב של הפעלה של עשרה או עשרה וחצי חודשים?
אלי אלאלוף: משרד החינוך, יש לכם תשובה?
<דוד פלבר: למעלה משליש מתוכם הם בחינוך המיוחד, שפועל ברובו עד 15 באוגוסט, אז השאלה לגביהם כלל לא מתעוררת.
<דוד פלבר: יש עוד נתח די משמעותי של בנות שהן בגרעיני שירות לאומי קהילתיים, שהן בפנימיות, שהן בכל מיני מקומות שכן עובדים, לפחות עד תחילת חודש אוגוסט.
<דוד פלבר: בנוסף, יש לנו כעשרה ימים שכל בת שירות לאומי עושה לפני התחלת השירות – עדיין לכאורה על חשבון החופש הגדול שלה.
<דוד פלבר: אנחנו סופרים, יכולים לספור, לא חשוב איך מגדירים את זה – בסופו של דבר זה עוד עשרה ימי שירות.
<דוד פלבר: מרבית הבנות משרתות עד סוף יולי בישובים שלהן בקיטנות, במתנ"סים, בכל מיני פעילויות קהילתיות.
<דוד פלבר: נכון שלגבי חלק מסוים מהבנות חסר סדר גודל של עשרה ימים עד שבועיים – לכל בת מגיע גם ימי חופשה – לאחר מחיקת או ניצול כל ימי החופשה, לגבי חלק מהבנות יש אכן בעיה בסדר גודל של בין שבוע לשבועיים שירות שחסר להן.
<דוד פלבר: אנחנו מנסים לשבץ אותן, אבל כמעט שוף גוף – קופת חולים, מד"א, כיבוי אש – כל מקומות השירות האחרים לא מוכנים לקלוט בת לשבועיים רק בתור פקק – עד שמכניסים אותה לעבודה זה לוקח זמן.
<דוד פלבר: אנחנו מודעים לבעיה, ומשנה לשנה מנסים למצוא יותר ויותר מקומות שמוכנים לקבל את הפתרונות האלה.
<דוד פלבר: בסופו של דבר אנחנו לא מגיעים – יש לומר זאת ביושר – ל-100% של 12 חודש אצל 100% מהבנות, אבל אנחנו לא מאוד רחוקים מזה.
מיקי לוי: עשרה ימים לא מטרידים אותי; מטריד אותי בין חודש וחצי לחודשיים.
מיקי לוי: ספרת לי שליש ושליש.
מיקי לוי: איפה השליש הנוסף במערכת החינוך הרגילה?
מיקי לוי: כשיוצאים לחופשה שנתית, במשך שני חודשי הקיץ, שתי שאלות: מה עם השליש הזה?
מיקי לוי: והאם מדינת ישראל ממשיכה לשלם עבור החודשיים או החודש וחצי האלה או החודש שהבנות לא מועסקות – האם מדינת ישראל, משרד האוצר ממשיך לשלם, והשאלה הזאת מופנית גם אליך אדוני, שר-שלום.
<דוד פלבר: קודם כל, התשובה היא כן – משרד החינוך משלם 12 חודשים, כי כל המעטפת פועלת 12 חודשים.
<דוד פלבר: אפשר לכאורה להוריד לבת עשרה ימים – שליש חודש מדמי הכיס שלה.
מיקי לוי: זה הדבר האחרון שאני רוצה.
<דוד פלבר: זה הדבר היחיד שאפשר לומר שהוא לא קשור לחודש.
<דוד פלבר: הרכזת עובדת 12 חודשים, הדירה מושכרת 12 חודשים, כל התשתיות שמסביב עובדות 12 חודשים.
<דוד פלבר: אין לנו מה לקצץ למעט חלקי חודש שירות של בת ההטבה הישירה אליה.
<דוד פלבר: זה אני חושב שכולנו מסכימים שאין לזה הצדקה.
מיקי לוי: לא זו הכוונה.
שולי מועלם-רפאלי: האם יש שיפור מאז יש בתי הספר של החופש הגדול?
שולי מועלם-רפאלי: כי שם אפשר להכניס יותר ויותר בנות שירות לאומי.
שולי מועלם-רפאלי: זו פריסה ארצית, יכול להיות שיש מקומות שברגילות אין להם בנות שירות, ולטובת חודש יולי אפשר להשתמש בהן שם.
מיקי לוי: ג, ד בוטל.
שולי מועלם-רפאלי: - - - שר החינוך הקודם, חברנו האהוב הרב שי פירון.
<דוד פלבר: מניתי קודם שליש ושליש.
<דוד פלבר: שוב – לגבי מרבית הבנות – אני לא יכול לומר שזה 100% - שליש הבנות- - -
מיקי לוי: שליש נוסף.
<דוד פלבר: השליש הזה, גם הוא עד סוף יולי נמצא בפעילות קהילתית.
<דוד פלבר: יש בעיה עם השבועיים הראשונים של אוגוסט שבהם לא לכולם אפשר למצוא.
אלי אלאלוף: בוקר טוב לחברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי.
אלי אלאלוף: התשובה צריכה להיות פשוטה: בנות השירות או בני השירות למיניהם צריכים ליהנות מאותן חופשות של המערכת שהם משרתים.
אלי אלאלוף: לא צריך להיות פלפול כזה.
אלי אלאלוף: ושתיים, לא מפסיקים למורים, אם מלמדים פחות מ-12 חודשים.
אלי אלאלוף: הן צמודות למערכת שמשרתים.
מיקי לוי: אני יכול לשאול את שר-שלום בבקשה?
מיקי לוי: ואחר כך את המשרד לביטחון פנים, כי הוא משחרר אותם – יש לו בעיה עם חודשיים.
מיקי לוי: העברתי את המסמך הזה – לא אני כתבתי אותו.
אלי אלאלוף: מי ביקש ממנו לעשות את זה?
אלי אלאלוף: יש לך תשובה, שר-שלום?
<שר-שלום ג'רבי: כפי שאמר דוד פלבר ממשרד החינוך, קודם כל, הבעיה ידועה.
<שר-שלום ג'רבי: דוד שכח לומר – לחשתי לו – אני מודה שקיימנו דיונים בעניין.
<שר-שלום ג'רבי: יש בעיה, יש לומר ביושר.
<שר-שלום ג'רבי: יש קיטנות ביולי ובאוגוסט, אז ביולי הן נמצאות, ובחלק מהמקומות גם באוגוסט יש קיטנות.
<שר-שלום ג'רבי: לא יודע להשיב.
<שר-שלום ג'רבי: יש בעיה.
אלי אלאלוף: למה בביטחון פנים?
<שר-שלום ג'רבי: הבעיה היא לא רק בביטחון פנים.
<שר-שלום ג'רבי: מה שקיבלתם כאן מייל מאורן, מהמשרד לביטחון פנים – זה לאו דווקא המשרד לביטחון פנים.
<שר-שלום ג'רבי: אורן העלה את העניין הזה, כי יש אצלו במשרד בנות, מתקנים של המשרד לביטחון פנים, שמשרתות בבתי ספר, בכל מיני פרויקטים – מצילה, עיר ללא אלימות וכו', ואז הוא נתקל בבעיה, שמסיימים את הלימודים בסוף יוני, ואז יולי-אוגוסט - קיטנות.
<אורן נחמיה: אורן נחמיה, המשרד לביטחון פנים.
<אורן נחמיה: למען הגילוי הנאות, אני כתבתי את הנייר.
<אורן נחמיה: בהחלט אצלנו במשרד יש בעיה.
<אורן נחמיה: רוב הבנות שמשרתות במוסדות החינוך אצלנו הן מהמגזר הערבי.
<אורן נחמיה: לצערי, חלקן נמצא בקיטנות עד השבוע האחרון של יולי, ובעצם כל יתר הבנות, אין להן פתרון.
<אורן נחמיה: אנחנו גם מדברים על מציאות – בשונה מהמגזר היהודי - שיש שתיים-שלוש בנות בבית ספר – אנחנו מדברים על 10, 15 בנות בבית ספר.
<אורן נחמיה: קשה מאוד למצוא להן פתרון למהלך החודש-חודש וחצי האלה.
<אורן נחמיה: אם החוק יאפשר לתת להם כמו מורים – זה בסדר גמור, אבל אנחנו במציאות שאנחנו משלמים על המציאות שבנות נמצאות בבית.
<אורן נחמיה: בנוסף, בסיפור הרצף של 12 החודשים יש לנו לא מעט בנות שלא עושות 12 חודשים, מכל מיני סיבות, ואנחנו מחייבים אותן להשלים את החודש הרלוונטי בספטמבר הבא.
<אורן נחמיה: בפועל זה בפני עיוור לא תשים מכשול: כשאנחנו אומרים למנהל בית ספר: יש לך עשר בנות שרצות שנה שלמה, ועכשיו אתה מקבל עוד בת-שתיים, להשלים עוד חודש, בפועל הבנות האלה לא מגיעות לבית הספר – גם כי היא לא רוצה להפסיד שנת לימודים, בטח בגלל חודש אחד, והיא כנראה הולכת ללמוד או לעשות מכינה לקראת הלימודים, וגם לבית הספר אין מה לעשות אתה כחודש.
<אורן נחמיה: אם אפשר להציע, אני חושב שנכון שבמסגרת החוק, כפי שבשירות צבאי יש שירות מינימום ויש שירות מקסימום, אני חושב שגם בשירת הלאומי לא יכולה להיות מציאות ששירות המינימום הוא גם המקסימום.
<אורן נחמיה: אני לא מדבר על שנתיים שירות שבנות יכולות לעשות, אבל רוב הבנות עושות שנה אחת, שזה גם המינימום וגם המקסימים.
<אורן נחמיה: יכול להיות שאנחנו צריכים במסגרת החוק, לאפשר שירות מינימום של 11 חודשים, ואז בת שעשתה 11 חודשים, מכל מיני סיבות, תקבל את החלק היחסי של המענק והזכויות של כל מה שצריך, אבל בזה לא שמנו אותה במציאות שהיא לא מממשת אותו.
אלי אלאלוף: אני חוזר על ההצעה הספונטנית שלי: המסגרת המחייבת היא המסגרת שמעסיקה את המתנדבת.
אלי אלאלוף: למה צריך לעשות שינוי של 100% כדי לתת תשובה?
אלי אלאלוף: אני חושב שבתקופה שהן לומדות, כמו המורות, מלמדות, לחץ אינטנסיבי ולכן הן רשאיות לקבל חופשה, גם בנות ההתנדבות.
מיקי לוי: אדוני גורם לכך שבמקום שירות של שנה יש עשרה חודשים.
מיקי לוי: זה פנטסטי לקבל אחר כך הכול ממדינת ישראל.
מיקי לוי: אדוני השר, מעלה בעיה.
מיקי לוי: אני שואל אותו.
מיקי לוי: הוא אחראי על זה.
מיקי לוי: אני מעלה בעיה.
שולי מועלם-רפאלי: קודם כל אני יכולה להצר על זה שהמכתב לא הגיע לכל חברי הוועדה, אדוני מהמשרד לביטחון פנים.
מיקי לוי: הוא לא אשם.
מיקי לוי: הוא נשלח לוועדה.
מיקי לוי: אני עליתי עליו במקרה.
מיקי לוי: הוא לא חייב לשלוח.
שולי מועלם-רפאלי: כי אני לא קיבלתי אותו.
שולי מועלם-רפאלי: אני גם לא יורדת לסוף דעת העניין.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאסור לנו לצמצם את האמירה פה, שהשירות לא יפחת מ-12 חודשים ולא יעלה על 24 חודשים כאמירה עקרונית – אחרת אנחנו עכשיו נפתח פה סוג של חגיגה שאין לה מקום.
שולי מועלם-רפאלי: בעיניי לא נכון לומר שאפשר לעשות 10 או 11 או 11.5 או 11 ו-20 יום, כי רק 10 ימים - אין לה מה לעשות – זה אחת.
שולי מועלם-רפאלי: שתיים, אני חושבת שטוב יעשה - המשרד לביטחון פנים הוא רק מטאפורה – כל מי שיש לו בנות שירות לאומי, ורואה בעיה נקודתית בהעסקה שלהן, או יציף את זה חזרה לרשות, אלינו.
שולי מועלם-רפאלי: בטח שאנחנו פונקציה, כי אני מזכירה שאנחנו עוד פה – לפחות עד סוף הכנסת הנוכחית; אחר כך אלוהים יודע.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת, אדוני, שלכתוב פחות מ-12 חודשים, זה לא נכון וראוי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שצריך להשאיר את זה 12 חודשים, לקבל את הצעתך כהצעה שיכולה לתת איזשהו מענה, אבל לא להוריד את האחריות ממי שהבנות נמצאות אצלו, למצוא להן תעסוקה.
שולי מועלם-רפאלי: אדרבא - אני אשמח שהן תלכנה ללמוד או למכינה.
שולי מועלם-רפאלי: יש לי תחושה שמדיבור על הכלל, עברנו למקרים פרטניים.
מירב בן ארי: זה לא מקרים פרטניים בכלל.
מיקי לוי: זה לא מקרים פרטניים.
מיקי לוי: מדובר במאות ובאלפים.
מיקי לוי: מדובר בכמה?
מיקי לוי: שר-שלום, תגיד בקול רם.
<שר-שלום ג'רבי: 2,000 משרתים מתוך 18,000.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לא לשפוך את התינוק עם המים.
שולי מועלם-רפאלי: לא לומר עכשיו 10 או 11 חודשים, ואז להתחיל להפוך את זה.
שולי מועלם-רפאלי: בואו ננסה למצוא מענה נכון ואמתי למשרתים האלה – זה לא רק בנות – והוא יהיה או במשרדים הרלוונטיים, או להחזיר את זה לרשות, ולנסות לעשות מעשה שהוא יותר גדול סביב חודש אוגוסט – על השבועיים של אוגוסט.
אלי אלאלוף: יש לי הצעה משוכללת יותר להצעה שלי.
אלי אלאלוף: אני אומר – תנאי אחד, יוצמד למסגרת שבה הן נמצאות.