GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלעזר שטרן: אני חושב, שכשמדברים על שירות לאומי, יש לקחת בחשבון שאם אחוז באוכלוסייה הוא 10%, נכו היה, אם כבר קובעים אחוז, שפה הוא יותר גבוה, למה – כי המועמדים לפוטנציאל של השירות הלאומי, חלקם הגדול כאלה שלא התקבלו לשירות צבאי בגלל אותה מגבלה.
אלעזר שטרן: לכן אחוזם בקרב המועמדים הוא יותר גדול מאשר אחוזם באוכלוסייה.
<שר-שלום ג'רבי: ואם לא יבואו?
<שר-שלום ג'רבי: 1,500 פחות מ-10%.
אלעזר שטרן: אני רק אומר שהכמות ההשוואתית של 10% - בלי קשר אם צריך לחייב או לא - עושה הנחה גם לשירות הלאומי כי האחוז היה צריך להיות גדול יותר.
<שר-שלום ג'רבי: הלוואי שלצבא תהיה עדיפות בכורה, וייקח יותר בעלי צרכים מיוחדים.
אלעזר שטרן: כל יום אני נלחם על זה.
אלעזר שטרן: הלוואי שהצבא ייקח.
<דליה שילי-יריחובר: דליה שלי, משרד העבודה והרווחה.
<דליה שילי-יריחובר: לנו מאוד חשוב שזה ייקבע בחקיקה – שהמספר הזה לא יפחת.
<דרור גרניט: סיכמנו את הנושא – דנו בו ארוכות.
<דרור גרניט: הכנסנו את זה לתוכנית הרב-שנתית וליעדים הממשלתיים בדיוק בשל הטעם שהזכיר פה חבר הכנסת שטרן - כי יעד קשיח הוא חסר משמעות בפועל, בגלל שהוא קשיח, כי או לא עומדים או כן עומדים בו, והוא הופך להיות אות שאין לה משמעות.
<דרור גרניט: מה שכן חשוב ומה שכן משמעותי זה שיקול הדעת החוזר ונשנה שניתן לממשלה, שחייבנו אותה להפעיל את שיקול הדעת, וחייבנו אותה להתייחס לנקודה הזאת, וזה יותאם וישתנה בין תוכנית שנתית אחת למשנתה בהתאם לתנאי השוק והסיטואציה.
<שר-שלום ג'רבי: אני רק רוצה בעדינות לומר למשרד הרווחה – זה לא את אלא זה המנכ"ל שלך – אתם מבקשים דברים יפים וטובים.
<שר-שלום ג'רבי: אני אתכם, אבל האם משרד הרווחה שם כסף לטובת העניין הזה?
<שר-שלום ג'רבי: כלומר אתם דורשים- - -
<שר-שלום ג'רבי: נכון, ואני נזהר בכבודה.
<שר-שלום ג'רבי: זה באמת לא את.
<שר-שלום ג'רבי: יפה שאתם מבקשים ודורשים, אבל אני דורש מהמנכ"ל שלך, שישים כסף בעניין – זה יהיה טוב מאוד.
<שר-שלום ג'רבי: הוא דורש מהתקציב שלנו שניתן דברים כאלה.
<שר-שלום ג'רבי: תוסיפו אתם.
<שר-שלום ג'רבי: שלנו זה המדינה.
<שר-שלום ג'רבי: אני עובד מדינה.
<נעה בן שבת: רק נזכיר שיש גם הוראה לגבי תקנות שונות לפי הסעיפים האלה, 120 ימים מתחילת החוק – אני מדברת בעמ' 74 בסעיף קטן (ז), אבל כל עוד לא הותקנו תקנות, לא יפחת שיעור ייצוגם של אנשים עם מוגבלות בקרב כלל המתנדבים משיעור ייצוגם ערב פרסומו של חוק זה.
<נעה בן שבת: כך גם לגבי- - -
<דרור גרניט: יואב מזכיר ובצדק, שבאותו סעיף 16(ה) גם קבענו שהשר יכול לקבוע הוראות בעניין יעדים של ייצוג הולם לסוגים שונים של גופים מקבילים – וגם שם כתבנו שזה לא יפחת בפועל של אנשים עם מוגבלויות במועד התקנת התקנות.
<דרור גרניט: הארכנו מאוד בדיון בסוגיה הזאת, כי חשבנו שלא נכון לקבוע מספר קשיח, דווקא בגלל הצורך בגמישות, דווקא בגלל ייחודיות- - -
<נעה בן שבת: לא במועד התקנה; במועד פרסומו של החוק.
אלי אלאלוף: אני מציע שנקבע שמועד הפרסום של החוק זה המספר המינימלי; כל השאר זה אופציה גם תקציבית.
מיקי לוי: אדוני, מקובל עליך שפעם בשנתיים – ואני מאחל לך לשבת פה הרבה שנים כיושב-ראש הוועדה - זה לא אישי - אם אפשר, איכשהו דיווח?
<יואב ארבל: קיים בנוסח – בסעיף קטן (ו) – השר ידווח לוועדה אחת לשנה על שילוב אנשים עם מוגבלות.
<יואב ארבל: עמ' 22.
אלי אלאלוף: יש פה מישהו שמתחיל להתחרות בזיכרון על כל שורה ושורה.
אלי אלאלוף: .. תודה.
מיקי לוי: לי יש 20,000 חוקים...
<דליה שילי-יריחובר: חשוב לי להדגיש – אם אנחנו לא קובעים יעד קשיח, אין לנו דרך לוודא שבאמת- - -
אלי אלאלוף: קבענו יעד – זה המינימום של היום.
<אילאיל צין: מה שיש היום זה 10%.
אלי אלאלוף: זה לא 10%.
אלי אלאלוף: מסך הכול המתנדבים זה 17,000.
<שר-שלום ג'רבי: על זה צריך להוסיף נוער בסיכון.
<נעה בן שבת: אבל אנחנו מדברים פה על שיעור הייצוג בפועל; אנחנו לא מדברים על התקנים שיש אלא על שיעור הייצוג – על 1,350 מתוך ה-17,000.
<שר-שלום ג'רבי: אני חושב שמה שהיושב-ראש אומר, שמהנקודה שהחוק אומר, כלומר שלא יהיה מצב שעכשיו יש 1,500 תקנים, ואנחנו נחליט שבשנה הבאה יהיו רק אלף.
<שר-שלום ג'רבי: מינימום 1,500 תקנים זה אומר שיש 1,500 מקומות של שירות לטובת האוכלוסייה הזאת.
<שר-שלום ג'רבי: זה קידום ענק.
אלי אלאלוף: מתוך סך הכול התקנים.
מיקי לוי: אני מבקש הארה באל"ף לגברתי היועצת המשפטית של משרד הרווחה.
מיקי לוי: אתם שומרי הסף של הסעיף הזה.
מיקי לוי: אתם יחד עם המנכ"ל שלכם והשר שלכם ולא חשוב מי יהיה – זה לא פוליטיקה כאן אלא זה הנשמה – תצטרכו לבוא כל פעם לוועדה אם משהו ישתבש בכמות או במספרם של אותם אנשים בעלי מוגבלויות שמשולבים בתוך השירות הלאומי-אזרחי.
מיקי לוי: אתם שומרי הסף.
מיקי לוי: קחו את זה בחשבון.
אלי אלאלוף: יש הערה שנאמרה בשקט, אבל היא חשובה - גם נציבות השוויון – זה תפקידכם.
<משה משרקי: אדוני היושב-ראש, כפי שכבר אמרתי בדיון הקודם, שאני מוקיר את אדוני היושב-ראש ואת כל חברי הוועדה ואת אנשי הרשות על הפעולה בנושא הזה של אנשים עם מוגבלות.
<משה משרקי: אנחנו קבוצה קטנה יחסית של לקויי ראייה בתוך הקבוצה הגדולה של מתנדבים עם מוגבלות, ועם זאת אני חייב לומר שכדי לשמר את המצב הזה שבו אנשים – במקרה שלנו זה אנשים עיוורים – יש להם נכות קשה, יוצאים מהבית, עושים צעדים בנושא של עצמאות וניידות כדי לבוא ולהתנדב ולתרום ולהיות חלק מהחברה, מצד כל העניין הזה יש גופים שזה בוער בעצמותיהם כמו הגוף שלנו, ויש עוד גופים, אני בטוח שתימצא הדרך גם לפעול יחד באופן מקצועי לפני ותוך כדי השירות וגם אחרי השירות.
<משה משרקי: דיברו על הכשרות - כדי להכניס מתנדב עיוור לשירות לאומי צריך לבחון את היכולת שלו- - -
אלי אלאלוף: אתה מכיר מקרים שנדחו?
אלי אלאלוף: אני מדבר מעשית, היום?
<משה משרקי: כן, ודאי.
אלי אלאלוף: מקרים של מתנדבים עם צרכים מיוחדים שנדחו - כמה במספר?
אלי אלאלוף: אתה יכול לומר?
<שר-שלום ג'רבי: נדחו למה?
<ארנה קוטלר: אני אגיד.
<ארנה קוטלר: אני אעזור למשרקי בתור השותפה שלו, נכון?
<שר-שלום ג'רבי: צריך לומר שעמותת שלומית היא זו שמפעילה את האוכלוסייה של העיוורים ולקווי ראייה.
<ארנה קוטלר: אני ארנה מעמותת שלומית.
<ארנה קוטלר: אנשים נדחים הרבה פעמים בגלל סיפור ההנגשות.
<ארנה קוטלר: כדי להנגיש עמדת שירות למשרת שהוא לקוי ראייה, זה סדר גודל שלך 35,000 שקל.
<ארנה קוטלר: בזכות עלה ובזכות גופים נוספים טובים, כשאומרים לנו שלא מוכנים להנגיש את העמדה, אנחנו פונים למשרקי והוא מנגיש את העמדה, אבל בהחלט אני יכולה לומר שסדר גודל של בין 5% ל-10% ממקומות השירות כל שנה שאנחנו מציעים להם מתנדב עם לקות ראייה, הם מתנים את קבלת המתנדב בתנאי שאת ההנגשה אנחנו נעשה.
אלי אלאלוף: למיטב ידיעתי, עכשיו כשמשרד הכלכלה נפרד מהעבודה שלו, במירכאות, יש שם תקציב מיוחד להנגשה עבור העובדים.
<משה משרקי: לא עבור מתנדבים.
אלי אלאלוף: האם ניצלתם את זה?
אלי אלאלוף: אני מבקש – תבדקו את האפשרות לנצל.
אלי אלאלוף: אם לא, אני אעשה הצעה לתקנה או משהו כדי לאפשר את זה.
אלי אלאלוף: אולי כך נתקן, משה, את הבקשה.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה אבסורד.
אלי אלאלוף: יש שם תקציב, ולמיטב ידיעתי - לא תמיד מנוצל מלא, לא היה מנוצל מלא.
<נעה בן שבת: השתתפות המדינה במימון התאמות היום זה רק לגבי מעסיקים ורק לגבי חלק מהמעסיקים.
אלי אלאלוף: נבדוק את זה, ואם נוכל להרחיב – אני בעד שתבדקו עבורנו את זה, ואני מוכן להמשיך.
<ישראל הבר: רציתי להעיר לעניין עלות ה-35,000 שקל, שפתרון טוב לדבר הזה הוא הסדר השאלות.
<ישראל הבר: אני דיברתי עם משה, ואני מבין שיש לעמותת עלה הסדר השאלות.
<ישראל הבר: אני יודע שגם למטה לשילוב יש הסדר.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין, שאבסורד שמתנדב, עם הקשיים הטבעיים, במירכאות, אנחנו לא מצליחים לפתור לו את הבעיות הטכניות – תעשו הכול ונעשה הכול – בשביל זה אנחנו כאן – בשביל הנשמה היתרה הנדרשת – נעשה הכול כדי לתקן את המצב – עד שמתנדב עם קשיי ראייה, רוצה להגיע, בואו נעשה הכול כדי לאפשר את זה.
אלי אלאלוף: אל תיתנו תשובה סתמית.
אלי אלאלוף: אני בטוח שאתם לא נותנים תשובה טכנית, אבל תתרגשו קצת - סליחה על האמירה הזאת.
<ישראל הבר: תודה, אדוני היושב-ראש.
<נעה בן שבת: אדוני, לגבי סעיף קטן (ה), אנחנו אומרים שהשר באישור הוועדה יקבע הוראות לקידום שילובם של אנשים עם מוגבלות כמתנדבים, ובכלל זה הוראות בעניינים אלה: (1) ביצוע התאמות ונשיאה בהוצאות הביצוע; (2) יעדים של ייצוג הולם לסוגים שונים של גופים מפעילים, ובלבד שיעדים כאמור לא יפחתו מהיעד הקודם שקבע השר כאמור בתקנות קודמות, או מהייצוג בפועל של אנשים עם מוגבלות בקרב מתנדבי השירות במועד התקנת התקנות לפי סעיף קטן זה.
<נעה בן שבת: החשש הוא שיהיה פער בין היעד הקודם שהשר קבע לבין הייצוג בפועל.
<יואב ארבל: לא, זה הפעם הראשונה – הפעם הראשונה שהשר קובע את היעד צריך להיות לא פחות מהמצב הנוכחי.
<נעה בן שבת: אז חשוב להבהיר שזה רק בפעם הראשונה.
<נעה בן שבת: מעבר לכך, היעד תמיד צריך לגדול.
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ה1) שמופיע כאן, יינתן לו מענה במסגרת ההצעה שנוגעת לתחומי השירות, כי מה שמוצע פה זה להפעיל אדם עם מוגבלות כמתנדב גם שלא בתחומי השירות, כשמדובר במשרדי הממשלה, וזה תואם הצעה רחבה יותר אפילו שהציע משרד המשפטים, שנחזור לדון בה בשלב מאוחר יותר.
<משה משרקי: אנחנו נוהגים בתוכנית שלנו, שאנחנו משלבים לקויי ראייה ועיוורים, לשלב אנשים בכל המסגרות של שירות לאומי, אבל פרט למסגרות שעניינן פרו עיוורים ולקווי ראייה בעצמו, כלומר לא להשאיר אותם באותה מסגרת.
<משה משרקי: אני לא רוצה להגביל את זה.
אלי אלאלוף: לשלב אותם.
אלי אלאלוף: אבל יש מסגרות שזה עבור, אבל יש להם פתרונות נוספים.
אלי אלאלוף: אני מכיר במקרה טוב מאוד את מגדלור, שזו מסגרת מדהימה לשרת, אבל תשאירו את זה לשיקולכם.
אלי אלאלוף: אל תקבעו בחוק.
אלי אלאלוף: תשאירו את הגמישות לכם.
<נעה בן שבת: בסעיף 16א, בעמ' 22, השר באישור הוועדה יכול לקבוע הוראות לקידום שילובם של צעירים בסיכון.
<נעה בן שבת: בפסקה (1) יש המקבילה של התאמות שנוגע לאנשים עם מוגבלות – הנושא של כללים ותנאים למתן שירותי תמיכה וסיוע נלווים, לרבות דיור בדירת שירות; ופסקה (2) זה יעדים של ייצוג הולם לסוגים שונים של גופים מפעילים, ובלבד שיעדים לא יפחתו מהיעד הקודם שקבע השר, והסיפא רק לתקנות הראשונות, שזה לא פחות מהייצוג בפועל של צעירים בסיכון.
<נעה בן שבת: גם פה יש חובת דיווח לוועדה, כפי שיש לגבי אנשים עם מוגבלות.
<נעה בן שבת: סעיף 16(ב) מוצע להכניס אותו בעקבות הדיונים בסבב הקודם.
<נעה בן שבת: לא הקראנו אותו.
<נעה בן שבת: הוא לוקח את איסורי הפליה מחוק שוויון הזדמנויות בעבודה וגם חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ומנסה לשלב ביניהם: איסור הפליה: לא יפלה גוף מוכר או גוף מפעיל בין מתנדבים או בין מועמדים לשירות מחמת מינם, נטייתם המינית, מעמדם האישי – הוספנו פה, בהתאמה מחוק העבודה – גם הריון, טיפולי פוריות, טיפולי הפריה חוץ-גופית, אם זה רלוונטי.
<שר-שלום ג'רבי: יש בנות נשואות.
<נעה בן שבת: היותם הורים, גילם, גזעם, דתם, לאומיותם, ארץ מוצאם, מקום מגוריהם, השקפתם, ולא יפלה ביניהם כאמור מחמת מוגבלותם, ובלבד שהם כשירים לביצוע השירות, בכל הקשור לקבלה לשירות, להפסקת השירות או לתנאי השירות.
<נעה בן שבת: כלומר התנאי הוא שירות לביצוע השירות.
<נעה בן שבת: זה תנאי, אגב, שלא קיים לגבי עובדים, למעט כשמדובר באנשים עם מוגבלות, וההפליה אסור שתהיה לגבי קבלה לשירות, הפסקת השירות או תנאי השירות.
<נעה בן שבת: בסעיף קטן (ב) מוסיפים ומרחיבים שיראו כהפליה לעניין סעיף זה גם קביעת תנאים שלא ממין העניין.
<נעה בן שבת: כלומר אי-אפשר לומר: אני דורש שהאדם יהיה עם תנאים שמתווים הפליה אחרת.
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ג): אין רואים הפליה לפי סעיף זה כאשר היא מתחייבת מאופיו או ממהותו של השירות או של התפקיד במסגרת השירות, או אם היא מתחייבת מהוראות לפי סעיף 3.
<נעה בן שבת: כלומר אם אנחנו דורשים לפי הדרישות הכלליות של השירות הלאומי, או התפקיד עצמו דורש שזה יהיה בת - אם מדובר בלהיות מדריכה של ילדות, אולי יבחרו מתוך הפליה על רקע מין או כל הפליה אחרת שנדרשת מאופיו או מהותו של התפקיד.
<נעה בן שבת: פה יש לעניין ההגדרות עוד הרחבה לגבי הנושא של הפליה מחמת מוגבלות, והיא לקוחה מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות: הפליה לרבות אי-ביצוע התאמות הנדרשות מחמת צרכיו המיוחדים של אדם עם מוגבלות אשר יאפשרו את העסקתו – גם זה ייחשב הפליה, אם לא מבוצעות ההתאמות.
<נעה בן שבת: הנושא של התאמות, כפי שאמרנו, זה לפי סעיף 8 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אבל ההתאמות שם מוגבלות בכך שהן לא מטילות נטל כבד מדי – שם מדובר על מעסיק; כאן מדובר על הגוף המפעיל או על הגוף המוכר או על שניהם.
<נעה בן שבת: גם ההוראה הזאת של נטל כבד מדי – נטל בלתי-סביר בנסיבות העניין, בהתחשב בין היתר בעלות ההתאמה וטיבה, בגודל מקום השירות ומבנהו, בהיקף הפעילות, במספר המתנדבים – אני מניחה שצריך להיות – בהרכב כוח האדם ובקיומם של מקורות מימון חיצוניים או ממלכתיים לביצוע ההתאמה.
<ישראל הבר: שתי הערות: אחת, בסעיף קטן (א) יש התייחסות – ובלבד שהם כשירים לביצוע השירות.
<ישראל הבר: יש הבהרה שצריך להבהיר; אני לא בטוח שצריך לכתוב אותה, כי גם אצלנו היא לא כתובה, אבל צריך לומר אותה, שתיאמר – שצריך לבדוק שירות לאחר מתן ביצוע ההתאמות ולא לפני.
<ישראל הבר: לא בודקים שירות באוויר.
<ישראל הבר: צריך לבדוק, האם בהינתן התאמות יש כשירות.
<ישראל הבר: זה דבר אחד.
<ישראל הבר: הניסוח פה הוא יותר ניסוח של עבודה.
<ישראל הבר: היה צריך לנסח את זה יותר כהתנדבות.
אלי אלאלוף: אני מבקש שתסכמו את זה- - -
<נעה בן שבת: אנחנו מבקשים כבר די הרבה זמן שיעירו לנו את ההערות, ונשמח מאוד לקבל אותן.
<מיכל וולדיגר: מיכל וולדיגר, מבת עמי.
<מיכל וולדיגר: לגבי הנושא של הפליה, נניח שהתפקיד כן מאפשר – סתם דוגמה – בחור שרוצה שירות לאומי לתפקיד מסוים, שכן מתאים לו, אבל אין לנו דירה לשכן אותו, כי יש לנו דירה רק של בנות, ולכן אנחנו מסרבים לו – נכנס להפליה או לא נכנס להפליה?
<מיכל וולדיגר: כי זה לא נכנס לסעיף קטן (ג), ואז אני בבעיה.
<נעה בן שבת: מאיזו בחינה?
<מיכל וולדיגר: נאמר שהתפקיד מתאים לו, אבל אין לי איפה לשכן אותו, כי אין לי דירה; יש לי רק דירה של בנות.
<מיכל וולדיגר: איך פותרים את זה?
שולי מועלם-רפאלי: הרבה פעמים, מיכל, נראה לי, מכל שעות הדיונים בחוק הזה, כבר ארבע שנים, לפעמים גם בנות רוצות מקום מסוים ונגמר שם המקום.
מיקי לוי: ארבע שנים דנים בחוק?
שולי מועלם-רפאלי: ארבע שנים – גם אתה וגם אני.
אלי אלאלוף: עשר.
אלי אלאלוף: לא נקום עד שנסיים אותו.
אלי אלאלוף: זה באמת בעיה טכנית.
אלי אלאלוף: בבקשה, ישראל.
<וולידגר מיכל: אני רק רוצה להעיר לשולי – כשאת אומרת שאין מקום, זה לא הפליה.
<וולידגר מיכל: כשאני אומרת שאתה לא יכול כי אתה בן – זה הפליה.
אלי אלאלוף: אין לנו מקום בשבילך.
<ישראל הבר: לעניין ההערה של חבר הכנסת אלי לעניין שומרי הסף, כדי לייעל את עבודת שומרי הסף, הייתי מציע שבמקביל לדיווח לוועדה, הדיווח יפורסם גם באתר האינטרנט של הרשות, כך שכל שומרי הסף יוכלו לדעת מה נעשה, ולפעול בהתאם.
<שר-שלום ג'רבי: ובלבד שתיכנסו לאתר הרשות.
<שר-שלום ג'רבי: ..
<דרור גרניט: לעניין שומרי הסף ובהמשך להערת היושב-ראש – מה שאמרתי קודם - יש תוכנית רב-שנתית.
<דרור גרניט: היא מאושרת על-ידי הממשלה והיא חייבת לבוא בפני הממשלה.
<דרור גרניט: זה אומר שיש הצעת מחליטים, ותהיה לכם ההזדמנות להגיב עליה בכל פעם שהיא תובא כתוכנית רב-שנתית.
<דרור גרניט: לכן החובה שלכם כשומרי סף היא לא רק בהצהרה פורמלית אלא גם יש מועדים שקבועים מכוח הדין, שזה יתגלגל לפתחכם, ולכן גם בדבר הזה – אני חוזר כדי להדגיש שהמנגנון הגמיש הזה הוא הטוב.
אלי אלאלוף: כמה אני אוהב את המשפט הזה – גמישות.
<נעה בן שבת: סעיף 17 עוסק בשירות מחוץ לישראל ולאזור השירות בחו"ל.
<נעה בן שבת: כאן יש הסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי שביקש לא לאפשר שירות לאומי בחו"ל, או לחלופין לקבוע מכסה מקסימלית של תקני שירות בחו"ל.
<נעה בן שבת: מכסה מקסימלית – כן יש אפשרות לקבוע.
<נעה בן שבת: יש פה הסמכה לקבוע מכסות מקסימליות – זה מופיע בסעיף (ד1) בעמוד 26, אבל לגבי הבקשה שלך, לא לאפשר שירות בחו"ל, זה הסתייגות.
אלי אלאלוף: אם אפשר רק לדעת מספרים.
<שר-שלום ג'רבי: היום יש כ-130 בנות שמשרתות בעולם, שעושות עבודת קודש.
אלי אלאלוף: איפה בעולם?
<שר-שלום ג'רבי: ידעיה לוין יכול לומר טוב ממני, כי זה בת עמי.
<ידעיה לוין: יש באוסטרליה, באירופה, בדרום אמריקה, יש קצת- - -
אלי אלאלוף: איזה מסגרות?
<ידעיה לוין: רק חינוך.
אלי אלאלוף: פורמלי או בלתי-פורמלי?
<ידעיה לוין: פורמלי בבוקר ובלתי-פורמלי אחר הצהריים.
<ידעיה לוין: עובדות מסביב לשעון, בשליחות גדולה, להביא את רוח ארץ ישראל, לימודי עברית, לעלייה.
<ידעיה לוין: זה, בגדול.
<ידעיה לוין: עבודה ממש סביב השעון.
<ידעיה לוין: גם בקהילות קטנות הרבה פעמים, ומאוד משמעותיות.
מיקי לוי: ואני שואל, למה?
מיקי לוי: עבודת קודש נחמד לומר מדי פעם, הכול זה עבודת קודש.
מיקי לוי: מלכתחילה אני לא מתווכח, ויש גם הש"ש של הסוכנות.
מיקי לוי: חבר'ה, כולה שנה שירות לאומי.
מיקי לוי: תעשו לי טובה.
<שר-שלום ג'רבי: לא, אני אתקן.
<שר-שלום ג'רבי: מי שעושה שירות לאומי בחו"ל זה רק מי שעושה שנה שנייה.
<שר-שלום ג'רבי: השנה השנייה בחו"ל.
<שר-שלום ג'רבי: אין מציאות של בת שירות שעושה שנה ראשונה בחו"ל.
אלי אלאלוף: וההוצאות?
<שר-שלום ג'רבי: כל ההוצאות, כולל דמי כיס, השהייה, הטיסות הלוך חזור פעם אחת, הכול על חשבון הקהילה שהיא שם משרתת.
<שר-שלום ג'רבי: המדינה לא משלמת דבר מלבד ההטבות שמקבלים בסוף השירות עבור שנתיים.
<שר-שלום ג'רבי: שאר הדברים, שאר השהייה וההוצאות – הן מודל לחיקוי, הבנות האלה, בקרב הצעירים והמשפחות, ואני רוצה לומר בגאווה – בזכות הבנות האלה עלו הרבה בחורים צעירים, עלו הרבה משפחות.
אלעזר שטרן: רק בחורות?
אלעזר שטרן: לא בחורים?
<שר-שלום ג'רבי: עלו בחורים ובחורות.
<שר-שלום ג'רבי: אין מצב שהתחתנו שם - אני לא מכיר בכל אופן.
מיקי לוי: כמה נשארו?
שולי מועלם-רפאלי: הן מחויבות לחזור.
מיקי לוי: אני מכיר שליחי מדינה שלא חזרו.
<שר-שלום ג'רבי: השאלה אם אחרי זה מי שבא מחו"ל בא לארץ ויצרו קשרי חברות וחתונה - יכול להיות שכן.
<ידעיה לוין: גם השנה.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אני רוצה לומר מפה, שכל מי שיושב סביב השולחן הזה, חושב שיש למדינת ישראל תפקיד אדיר ביחס לעם היהודי בעולם כולו, ונראה לי שבנות השירות הלאומי, כמו שליחי חב"ד, שאושרו בזמנו בזכות חבר הכנסת שטרן, עושים עבודת קודש בקהילות היהודיות.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה להיות צינית ביחס לדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: מי שמכיר אותי יודע שאני נוסעת במקרה הטוב פעמיים בשנה לחו"ל.
שולי מועלם-רפאלי: בדרך כלל אם אני נוסעת פעם אחת, זה הרבה, כי יש לי שבעה ילדים, והעניינים האלה לא מאפשרים כל כך.
שולי מועלם-רפאלי: בפעם האחרונה והיחידה שהייתי בשנתיים-שלוש האחרונות, ליוויתי קבוצה של נכי צה"ל, וראיתי את בנות השירות הלאומי בעבודה שלהן בקהילות.
שולי מועלם-רפאלי: אני הייתי בצפון אמריקה.
שולי מועלם-רפאלי: אני הייתי ארבעה ימים.
שולי מועלם-רפאלי: אם אני ישנתי שלוש שעות, הן לא ישנו שעה.
שולי מועלם-רפאלי: הן עושות שם עבודה אדירה במערכת החינוכית, בקשר לעם, בהקמת תנועות נוער במקומות שאין אותם.
שולי מועלם-רפאלי: לא יהיה אחרת, אם לא תהיינה הבנות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: אני גם חושבת שלא נכון לנו לנתק, בעיניי, את הדבר המהותי והמשמעותי הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מפה קוראת לא רק לבת עצמי – לכל העמותות – ליצור אצלן את האפשרות לשלוח בנות ובנים לפעילות בחו"ל.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שבזה אני פוגעת עכשיו בבת עמי, ואני מתנצלת, אבל אני לא רוצה לפגוע בבת עמי אלא אני רוצה להגדיל את האפשרות של חיבור של ארץ ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני אמר דברים על השליחים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכשבאים בנים או בנות בני 18, 19 – בדרך כלל 19, כי זה תמיד יהיה שנה שנייה – הם באים באנרגיות אחרות לחלוטין.
שולי מועלם-רפאלי: הם חייבים לחזור בסוף השירות לארץ.
שולי מועלם-רפאלי: אם אחת מהן מתחתנת, וכולנו הרי שמחים על כל זוג שנוצר בעם ישראל ומקים חורבה מחורבות ירושלים, אין לנו אלא לשמוח בכך.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שלא נכון לנו להפסיק את הדבר הזה, ולא לשים עליו את מה שאין בו.
אלי אלאלוף: אלעזר, בבקשה.
אלעזר שטרן: בקשר לאחריות, אין לי מחלוקת עם שולי.
אלעזר שטרן: שני דברים: אחד, באמת שליחי חב"ד שהכרנו בהם כשירות לאומי אזרחי בתוך זה, הגבלנו את זה לא לאמריקה ולמערב אירופה.
<שר-שלום ג'רבי: אסיה ומזרח אירופה.
אלעזר שטרן: למקומות המורכבים יותר, למקומות הקשים יותר.
אלעזר שטרן: עשינו את זה במיוחד כדי לא לתת עדיפות על שהות בחו"ל כחליף לשירות צבאי, כשירות כייפי בחו"ל, כי בסוף, עם כל המילים הטובות ששולי אומרת, ואני מסכים אתה, אני רק אומר שאפשר להוסיף למילה הזאת, שבחורה דתיה, לצורך העניין הזה, שבחרה לשרת, לא שואלים אותה איפה בדיוק את רוצה, ולא נותנים לה את האפשרות לשרת בחו"ל בהקשרים האלה, ואם יורשה לי לומר, לא לצורך החוק, אבל לא יכול שלא לומר, שמי שיכולה להיות לבד בחו"ל, גם היתה יכולה לעשות שירות צבאי.
אלעזר שטרן: אני אומר את זה באמת.
אלעזר שטרן: זה לבד, זה רחוק מהבית, זה פיתויים.
אלעזר שטרן: למה לא יכלה לעשות שירות צבאי?
אלעזר שטרן: כולנו מרכינים את הראש כל הזמן בפני המתנדבים, אבל צריך לומר את האמת, שחלק גדול מהמתנדבים האלה – נכון שנאמר פה קודם – הם כאלה שהמדינה פטרה אותם.
אלעזר שטרן: מה זה נקרא, המדינה פטרה אותם?
אלעזר שטרן: נשים את הדברים על השולחן.
<שר-שלום ג'רבי: גם הבנות שבארץ, אבל זה דיון- - -
אלעזר שטרן: פטרה, כי הן אמרו שהן לא יכולות להיות חלק מסוג של שירות צבאי שיוצר פיתויים וכל מיני דברים, ובחו"ל אין פחות פיתויים, כשאתה רחוק מהבית.
שולי מועלם-רפאלי: אין פיתויים בצבא, יש אפשרות לשרת שירות משמעותי בצבא ובשירות הלאומי.
שולי מועלם-רפאלי: פיתויים נמצאים בכל מקום.
שולי מועלם-רפאלי: יש נשים שהן עוצמתיות וחזקות, ולא צריך לדבר במונחים כאלה ביחס למשרתי ומשרתות השירות הלאומי.
אלעזר שטרן: אני מציע שבשירות בחו"ל הם יהיו כמו שליחי חב"ד; הן יכולות לשרת בצבא.
<ידעיה לוין: אל"ף, אני מזכיר לכולם שהדיון הזה כבר התקיים.
<ידעיה לוין: לשמחתי כי רבה, בדיון הקודם היה פה חבר הכנסת- - -
מיקי לוי: אבל אם אתה לא שם לב, יש הסתייגות שלי, כך שזה שהדיון התקיים, לא אומר ולא כלום.
אלי אלאלוף: לכן מקיימים.
<ידעיה לוין: לשמחתי כי רבה היה פה חבר הכנסת מאיר כהן, שבדיוק סייר באזור פסח בשנה שעברה בקליבלנד, ופגש שם מתנדבות בשירות לאומי, והוא העלה את זה שהוא מתרשם מתרומתן בשם כי רבה.
<ידעיה לוין: אני מצטט את הדבר בשם אומרו.
<ידעיה לוין: מעבר לזה, אנו לא שולחים בנות לקהילות שיש בהן אנטישמיות גדולה ויש חשש לשלומן של הבנות.
<ידעיה לוין: אני חושב שההשוואה לשליחי חב"ד אינה נכונה – זה גיל אחר, זה מטרות אחרות בדרך כלל.
אלעזר שטרן: אתה טועה.
<ידעיה לוין: כלומר מחובתנו- - -
<שר-שלום ג'רבי: עזוב.
אלי אלאלוף: עברנו את זה.
אלי אלאלוף: מותר לחבר כנסת לשאול שאלה שלא בדיוק בדיון.
<ידעיה לוין: חובתנו, כשאנחנו שולחים את הבנות, לוודא שיש להן מעטפת ראויה, ובקהילות שבהן אין להן מעטפת ראויה, ואנחנו יכולים לחשוש מסיבה כזו או אחרת, שהן לא יוכלו למלא את תפקידן או לשלומן, הן לא ייסעו לשם.
אלעזר שטרן: זה אמרת בתגובה למה שאני אמרתי?
אלעזר שטרן: בצבא אין מעטפת ראויה לכל אחת?
אלעזר שטרן: בשביל זה אמרת את זה, לא?
אלעזר שטרן: הוא אמר את זה על מעטפת ראויה.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, באמת.
אלי אלאלוף: לעזר, אני אומר באחריות שצה"ל זה המקום הכי טוב לכל אחד מהילדים שלו.
אלעזר שטרן: יש לי בנות שהיו בצבא ובנות שהיו בשירות לאומי, ואף פעם לא חשבתי שיש מעטפת ראויה.
שולי מועלם-רפאלי: כאמא לחמש בנות, יש לי גם כאלה וגם כאלה.
אלעזר שטרן: למרות שהיא עשתה שנתיים מלאות במקומות קשים – אני חושב שהיא היתה צריכה להיות בצבא, כי השכנה שלה ממושב ציפורי לא היתה לה הזכות הזו לבחור כי היא לא אמרה שהיא דתיה – רק זו הבעיה שלי; לא באיכות השירות ולא בקושי.
שולי מועלם-רפאלי: הבנות הדתיות בדרך כלל לא רק אומרות; הן באמת דתיות.
אלעזר שטרן: והבת שלי רק אמרה?
שולי מועלם-רפאלי: לא – אני מתקנת אותך.
מיקי לוי: אני בכל זאת אני מבין את המעטפת הביטחונית.
מיקי לוי: אי-אפשר לומר בכל המקומות – אם תגיד לי שאין בצרפת, ואני הייתי שולח לשם, כי זו קהילה שצריך לחבר אותה, אבל אז תגידי לי שהמעטפת הביטחונית לא מספיקה בצרפת.
מיקי לוי: מעטפת ביטחונית – אני לא רוצה להתווכח על ביטחון.
מיקי לוי: תראה, יש 11 באוסטרליה, 4 באורוגוואי, 3 במקסיקו, שניים בווינה, 8 באנגליה, והשאר – הכול ארצות הברית.
מיקי לוי: ואני שואל אותך, איפה באמת הקהילות- - -
אלי אלאלוף: שמעית את הנימוק שצריך כסף?
אלי אלאלוף: יש קהילות שאין להן כסף.
אלי אלאלוף: אם תלך לצרפת, יגידו לך- - -
מיקי לוי: בקנדה אין כסף?
שולי מועלם-רפאלי: אבל יש בנות בקנדה.
שולי מועלם-רפאלי: צפון אמריקה זה קנדה.
אלי אלאלוף: תנו לקהילות להגדיר את הצרכים שלהן.
אלי אלאלוף: כמי שעסק כמה שנים טובות בחייו בפעילות למען הקהילות ובקהילות, לפעמים יש שיקול דעת של הקהילות, וכדאי שנשאיר.
אלי אלאלוף: אתה עומד על ההסתייגות שלך?
אלי אלאלוף: אם לא, אנחנו ממשיכים בדיון, ומוחקים את ההסתייגות.
אלי אלאלוף: רוצה הצבעה?
אלי אלאלוף: אז תהיה הצבעה, ויהיה מישהו שיסתכל עלינו מהצד – שטרן, למרות שהתייחסנו אליו כמו חבר ועדה מלא.
אלי אלאלוף: מיקי, אני רוצה להתקדם.
מיקי לוי: אני אמשוך את זה.
אלי אלאלוף: תאמר אחר כך מה שאתה רוצה במליאה – אני מכיר אותך.
אלי אלאלוף: ההסתייגות נמשכה, לא קיימת.
אלי אלאלוף: אני רוצה לדעת – לא עכשיו; תשלחו לי מייל שאומר, איך בוחרים מי שהולך לחו"ל.
אלי אלאלוף: איך נבחרים, נבחרות מי שהולך לשם.
אלי אלאלוף: הערה כללית נוספת.
אלי אלאלוף: חלק גדול מהילדים שלנו, שנמצאים בשירות הלאומי, אין להם הזדמנות להכיר את העולם הגדול.
אלי אלאלוף: זו לא בושה להוציא אותם מהפרובינציה.
אלי אלאלוף: בתפקידי הקודם היתה לי הזכות להוציא כמה מאות ילדים, שבחרתי אותם – רוב הזמן – בפריפריה הרחוקה, הלא מספיק מטופחת.
אלי אלאלוף: אני הייתי מאוד רוצה, שתתמקדו בצעירות וצעירים מסוג זה, כי לא לכולם תהיה הזדמנות אחרת להכיר את העולם הגדול, ומאוד חשוב שיכירו באמצעות – יש לי דוגמה משפחתית – כך נוח לי לדבר – ראיתי את הנכדה של אחותי חוזרת מארצות הברית.
אלי אלאלוף: היא תבלע את העולם, אבל היא לא ידעה שהיא יכולה לעשות את זה.
אלי אלאלוף: לכן הצעירות האלה, כשחוזרות, זה רק חיזוק שלנו פה בארץ, זה רק חיזוק של המודעות היהודית והישראלית של הצעירים.
אלי אלאלוף: לכן כדאי שנשמור על זה, ובמיוחד, למרות שזה לא השיקול, שזה לא עולה כסף למדינה.
<נעה בן שבת: שאלה: הנושא של המכסה המרבית – זו היתה הסתייגות נוספת שלך.
<נעה בן שבת: זה מופיע כאן כתקנות – קבוע שהשר יקבע, אבל אין מועד שחייבים לקבוע את המכסה הזאת.
<נעה בן שבת: יש חובה לקבוע.
<נעה בן שבת: אתה רוצה לקבוע מועד?
מיקי לוי: אם אתם לא מקבלים, אני מבקש הצבעה כדי שיהיו לי עוד דקות במליאה.
<נעה בן שבת: אנחנו קבענו בסעיף קטן (ד) שהשר באישור הוועדה יקבע הוראות לעניין שירות בחו"ל, ובכלל זה הוראות בעניינים אלה – (1) מכסה מרבית של תקנים להפעלת משרתים בשירות בחו"ל, כלומר יש חובה של השר לקבוע את ההוראות, אבל לא נקבע, מועד מתי הוא צריך לקבוע.
<נעה בן שבת: יש דברים אחרים שקבענו להם, שהתקנות האלה ייקבעו בתוך זמן מסוים.
מיקי לוי: הוא יכול למרוח את זה, עם כל הכבוד.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה לטובת ההיגיון.
אלי אלאלוף: אני בעד לקבוע.
<נעה בן שבת: תוך ארבעה חודשים?
אלי אלאלוף: שזה מתאים לתוכנית.
אלי אלאלוף: מתי יוצאים בדרך כלל?
אלי אלאלוף: סוף אוגוסט?
אלי אלאלוף: כמה זמן דורש להכין אותם?
<שר-שלום ג'רבי: בכל מקרה זה לא יחול על השנה הבאה אלא רק על השנה שלאחר מכן.
אלי אלאלוף: אנחנו אומרים שזה אחת לשנה - יוני, מאי?
<שר-שלום ג'רבי: לא, מכסה זה חד-פעמית.
אלי אלאלוף: אני מציע שעד פרסום החוק, נקבל.
<שר-שלום ג'רבי: אם מותר, מפרסום החוק – ארבעה חודשים?
<שר-שלום ג'רבי: כמה זה?
<שר-שלום ג'רבי: כמו בדברים האחרים.
שולי מועלם-רפאלי: נדמה לי שקבעת ארבעה חודשים.
אלי אלאלוף: המכסה תיקבע.
אלי אלאלוף: יעשו עבודת מטה מסודרת ויקבעו.
מיקי לוי: נצביע על זה כדי שזה יהיה בפנים.
אלי אלאלוף: זה יהיה בפנים.
מיקי לוי: אני רוצה לדעת כמה סך הכול יש לי – נצביע בסוף.
אלי אלאלוף: אנחנו תומכים בזה גם בלי הצבעה.