GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל אלבז: 22(א)(5) לחוק ההוצאה לפועל, קובע שאסור לעקל כלים, מכשירים, מכונות ומטלטלין אחרים, לרבות רכב, וכן בעלי חיים השייכים לנכה, ונחוצים לו לשימושו האישי בגלל נכותו, ולכן זה מצטרף בעצם למגבלות האחרות.
<ורד קירו-זילברמן: זאת אומרת, שזה לא חייב להיות רשום כרכב של נכה במשרד הרישוי, אלא גם אם הוא משתמש בו, הבנתי.
<מיכל אלבז: ככה שהערה שלך בעצם נמצאת כבר בחקיקה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין לחברי הכנסת, הייעוץ המשפטי שלנו, חוץ מזה שהוא מעולה, הוא גם בודק וחוזר עם הערות ענייניות למערכת הממשלתית כדי לקבל העמקות והסברים כדי שלא נצביע על דבר שלא מבושל עד הסוף.
אלי אלאלוף: באמת, אני רוצה להודות לורד ולראש הישיבה, לנועה, שעושים את העבודה נאמנה למרות העומס שיש.
אלי אלאלוף: הם סידרו אותנו – אמרו לנו שאנחנו חייבים לסיים עד ה-8 לחודש, אבל בעצם זה עד ה-12 לחודש, חוק ההסדרים, ואנחנו נסיים ב-7 לחודש - כדי שתדעו שהתמודדנו.
עבדאללה אבו מערוף: היות ואני כאן עכשיו נוכח, אני סומך על הייעוץ המשפטי ועל מה שאומר היושב ראש, אבל בכל זאת, נכחתי בהשמעת ההערות, ואם אני אצביע בלב שקט, ובמחשבה שקטה אכן להוסיף את המשפט - בתנאי מה שאמר עו"ד גלעד - בתנאי שהחובות שולמו.
עבדאללה אבו מערוף: אם נשארו נכסים ועדיין לא שולמו חובות – לא, זה לא כתוב.
עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, אני חושב שזה הגון, ולא רק הגון, זה צודק.
שולי מועלם-רפאלי: תקריאו איך שזה כתוב, ובוא נראה האם זה עונה על העניין.
עבדאללה אבו מערוף: אם זה כתוב, בסדר.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נצביע.
עבדאללה אבו מערוף: אם לא, קשה לקבל את זה.
<יוסף פולסקי: בתשובה לשאלת חבר הכנסת, בסעיף 367(א)(ג) "לא יגבו ממי שקיבל את הנכסים, או הפעילות לפי סעיפים קטנים (א) ו-(ב) יותר משווי הנכסים, או הפעילות שקיבל בלא תמורה, או מההפרש שבין התמורה החלקית ששילם לבין שווי הנכסים או הפעילות.
עבדאללה אבו מערוף: זה נכון, זה כתוב.
עבדאללה אבו מערוף: אבל שלא יהיה אחד סותר את השני.
עבדאללה אבו מערוף: בסעיף שכתוב: הנכסים יחזרו לבעל השליטה.
עבדאללה אבו מערוף: אז אפשר להוסיף: בתנאי ששולמו כל החובות.
<כרמית נאור: התנאי של התחולה של הסעיף היא שהיה חוב דמי ביטוח, כלומר, התנאי המקדמי בתוך הסעיפים שיש חוב.
<כרמית נאור: אם אין חוב, אדוני, לא ניתן בכלל להפעיל את כל הסעיפים האלה - זה התנאי המקדמי.
<כרמית נאור: ולכן זה מעוגן ביחד עם ההוראה - - -
עבדאללה אבו מערוף: סליחה, עם כל הכבוד להסבר.
עבדאללה אבו מערוף: יבוא עו"ד טוב, ופילוסוף טוב, זה לא יעמוד בפני בית-משפט טוב.
עבדאללה אבו מערוף: אם המלה - בתנאי ששילם את כל החובות - לא מבין למה לא לשים את המלה הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: לגבי תספורות – לא ניכנס לדברים האלו.
עבדאללה אבו מערוף: בעל שליטה עסק קטן שאני רוצה לעשות פירוק, אני מדבר באופן מאוד מעשי - מרפאה, עסק מתפרה, עסק אחר, אני רוצה לפרק, יש לי חובות ונשארו נכסים.
עבדאללה אבו מערוף: נשאר למשל המקום, נשארו שלושה רכבים.
עבדאללה אבו מערוף: נשאר טרקטור, נשאר משהו ויש עדיין חוב, אז למה להחזיר את הנכס הזה לבעל השליטה כל עוד לא שילם את כל החובות שלו?
עבדאללה אבו מערוף: מה כאן לא ברור, לא מבין, פשוטו כמשמעו.
<מיכל אלבז: אנחנו מנסים למנוע את הסיטואציה שעליה אתה מדבר.
<מיכל אלבז: אנחנו מדברים על מצב שבו הנכסים כבר הועברו לבעל השליטה, ואנחנו מאפשרים - - -
שולי מועלם-רפאלי: ואיך אפשר לגבות ממנו.
<מיכל אלבז: כן, זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות.
<מיכל אלבז: תנוח דעתך.
עבדאללה אבו מערוף: אתם שמים את העגלה לפני הסוס ככה.
עבדאללה אבו מערוף: אבל לרשום את המשפט הזה וזה הכול.
עבדאללה אבו מערוף: זה יפתור לנו את כל הפרדוכסים שישנם.
אלי אלאלוף: מה סותר המשפט שמציע חבר הכנסת אבו מערוף?
<מיכל אלבז: הוא לא סותר.
אלי אלאלוף: אפשר לשלב אותו?
<מיכל אלבז: אנחנו סבורים שבדיוק הסעיף דן בסיטואציה שממנה חושש חבר הכנסת.
שולי מועלם-רפאלי: אם הבנתי נכון את גברתי, אם בעצם כל הדיבור שלנו פה הוא כבר אחרי מה שאתה מציג.
עבדאללה אבו מערוף: לא, על הנייר זה פילוסופיה, דמגוגיה – סליחה, אני תמיד משתמש בזה, אכן ככה.
עבדאללה אבו מערוף: כל עוד שלא מדובר באופן ספציפי החוק יהיה כמו מה שנקרא בגמישות.
שולי מועלם-רפאלי: מה שמסבירות החברות פה – ורד תתקן אותי אם אני טועה, שאנחנו כבר אחרי השלב שחבר הכנסת אבו מערוף דואג ממנו.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, שכבר הוחזרו הנכסים לבעל השליטה ועדיין יש חוב.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה שלנו היא לגבות ממנו אחרי שהנכסים כבר אצלו - אז מה התנאי?
עבדאללה אבו מערוף: לא להחזיר כל עוד שלא נגבו כל החובות.
<מיכל אלבז: אדוני, מה שאתה מדבר, הוא מופיע בפקודת החברות ובפקודת פשיטת הרגל.
שולי מועלם-רפאלי: זה בוודאי שאתם צריכים לעשות את זה.
אלי אלאלוף: למה אי אפשר להזכיר את זה פה?
עבדאללה אבו מערוף: סליחה, עם כל הכבוד, תשמעי, את בעצמך אמרת עכשיו, עם כל הכבוד, שיש הרבה דברים שנעשו בכנסת.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו באים כאן לתקן עיוותים, ולתקן חוקים שהם לא הוגנים אפילו.
עבדאללה אבו מערוף: אז מה הבעיה שנדבר בחוק הספציפי הזה, חוק ההסדרה שכמובן עם כל ההיבטים שלו את המשפט הזה?
עבדאללה אבו מערוף: מה זה גורע מהחוק בתנאי שבעל החברה או בעל העסק, בעל שמפרק שילם את כל החובות, אני לא מבין, מה זה גרוע כאן.
עבדאללה אבו מערוף: אז מה שיהיה בחוק החברות, אז מה?
עבדאללה אבו מערוף: אז שיהיה כאן גם - למה שיהיה דבר אחד שסותר את השני?
<מיכל אלבז: אולי ליועצת המשפטית של הוועדה יש מה לומר.
עבדאללה אבו מערוף: כן, בבקשה, אני מוכן לשמוע את היועצת המשפטית של הוועדה.
עבדאללה אבו מערוף: אני מבין, לי בתור אזרח, זה סותר את האידיאולוגיה שלי.
עבדאללה אבו מערוף: כאן אני בא להילחם על האידיאולוגיה שלי, לא רק בא לעשות פופוליזם.
עבדאללה אבו מערוף: אפילו ה-50 שקל של הביטוח הלאומי אני נגד, למה?
עבדאללה אבו מערוף: כי זה יוכנס לבנקים, וזה צריך להיכנס למדינה, שהמדינה תהיה אחראית, ולא יעשו עוד 20 שנה תספורת – אלה הדברים שצריך להילחם עליהם.
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד לחוק והוא טוב, אבל מה שלא טוב, הרסו אותו, כמו שאומרים - - - חורשים, חורשים אבל הם מטפטפים עוד פעם.
<גלעד מרקמן: יש לי הצעת פתרון.
<גלעד מרקמן: חבר הכנסת מדבר על סעיף 367א רבתי א(3).
<גלעד מרקמן: במינהל דיברו על הנכסים שהיו – היו בזמן הפירוק, ואנחנו אומרים, יש עוד חובות, אולי שילמו חובות, זה מה שמפריע לו.
<גלעד מרקמן: ולכן, צריך להיות: "שנותרו לאחר תשלום החובות".
<מיכל אלבז: אני רוצה להתייחס.
<מיכל אלבז: זו בדיוק הייתה השאלה שלנו והסוגיה שהפריעה לנו.
<מיכל אלבז: מצב שבן-אדם בא ומבריח נכסים.
<מיכל אלבז: אז אתה אומר, או.
<מיכל אלבז: קיי.
<מיכל אלבז: הנכסים האלה הוברחו, כרגע יש לנו הליך ייחודי, ופה היה גם הבעיה שלנו כייעוץ משפטי, שאנחנו לוקחים, ואחרי שהבן אדם עשה את המעשה שלא יעשה והבריח את הנכסים, אנחנו מרימים את המסך בהחלטה מנהלית, ואומרים, שהנכסים האלה עכשיו יהיו כאילו הועברו בלא תמורה וניתן לגבות מהם את חוב דמי הביטוח, לכאורה, זה מה שאני מבינה שנאמר בסעיף, ויש את אותה הוראה - - -
<גלעד מרקמן: זה לא נכסים שהוברחו, זה נכסים שהיו.
<גלעד מרקמן: איפה כתוב שנכסים שהועברו - - -
<ורד קירו-זילברמן: "את הנכסים שהיו לחבר כאילו הועברו לבעלי השליטה ובלא תמורה".
<גלעד מרקמן: היו נכסים - - - ללא תמורה, לא נכסים שהוברחו.
<ורד קירו-זילברמן: אז מה שאתה אומר, שיכול להיות שאנחנו צריכים לחדד את הניסוח.
<מיכל אלבז: אם יהיה צורך אולי בנוסח.
<ורד קירו-זילברמן: יכול להיות שיהיה צורך בנוסח לבוא ולומר שאם הכוונה הייתה באמת להבריח נכסים, או דברים כאלה, זה מה שאני הבנתי.
<מיכל אלבז: הכוונה בהחלטה מנהלית זה משהו שהוא מאוד בעייתי.
<ורד קירו-זילברמן: מיכל, זה מה שאני הבנתי.
<ורד קירו-זילברמן: ואז הכוונה היא להתלבש על הרמת המסך הזאת, וזה לא מה שאתם רוצים.
אלי אלאלוף: בבקשה, תנו תשובה שלמה בנושא.
<מיכל אלבז: אני אסביר.
<מיכל אלבז: במקרה אני רפרנטית במשרד המשפטים, אז אני יכולה להסביר לגבי פקודת החברות.
<מיכל אלבז: יש הליכים בפקודת החברות שמאפשרים לעשות ביטולי הענקות וביטולים של עסקאות על הברחות נכסים.
<מיכל אלבז: זאת אומרת, יש מצב שגם אחרי הפרוק ובזמן הפרוק יש נכסים שהוברחו, ויש לנו מה לעשות איתם.
<מיכל אלבז: כאן בסעיף נוסף שמאפשר ללא הדברים האלה לייחס חלק מהנכסים האלה לבעל השליטה, זאת החזקה שאנחנו מבקשים לייצר, ולכן זה לא סותר את העמדה של חבר הכנסת בוודאי שלא צריכים להישאר בידי בעל השליטה נכסים אם לא שולמו - - -
עבדאללה אבו מערוף: לא מבין אז למה - - -
<מיכל אלבז: אנחנו מדברים על סיטואציה שניסו לעשות את זה ולא הצליחו.
עבדאללה אבו מערוף: אז לתת להם מתנה?
עבדאללה אבו מערוף: אז לא הצליחו.
שולי מועלם-רפאלי: הפוך, מה שתיקנו זה אחרי שהוא עשה אנחנו גובים - - -
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, אבל כל בן-אדם עם קצת הגיון מבין שכאן יש עיוות בלי המשפט הזה - כל עוד שלא שולמו החובות, לא, אז לא, בבקשה, אני לא מסכים.
עבדאללה אבו מערוף: כל עוד שאין את המלה הזאת, אני לא מסכים.
<מיכל אלבז: אני לא רוצה להכניס הוראות מהותיות מדיני הפירוק לסעיף של גבייה מנהלית, פשוט אין צורך בכך.
עבדאללה אבו מערוף: יש צורך בכך.
עבדאללה אבו מערוף: סליחה, עם כל הכבוד, זה חוק.
שולי מועלם-רפאלי: אולי אפשר לחדד בנוסח את מה שורד אמרה, שיהיה ברור - - -
<מיכל אלבז: אני לא חושבת שזה לא ברור, אני מבינה שיש פה קושי, זה באמת משהו שהוא אושיות יסוד מדינה.
אלי אלאלוף: למה זה כל כך נראה לך שינוי מהותי לעומת החוקים האחרים?
<מיכל אלבז: בגלל שההוראות המהותיות לעניין פירוק, ולעניין סדר הפירעון של החובות, והסדר למי נותנים את הנכסים ומתי הן מוסדרות בפקודת החברות.
עבדאללה אבו מערוף: אז למה בא הדבר הזה בכלל?
עבדאללה אבו מערוף: למה אתם מביאים את הדבר הזה?
<מיכל אלבז: זה אמצעי גבייה נוסף.
עבדאללה אבו מערוף: אז למה?
עבדאללה אבו מערוף: תסדרו את זה כמו שצריך, זה אותו דבר.
אלי אלאלוף: - - - הקונטקסט של הביטוח הלאומי.
<מיכל אלבז: זה מה שאני אומרת.
<מיכל אלבז: שהמחלוקת בינינו היא לא באמת מחלוקת, אנחנו מסכימים.
<מיכל אלבז: אני מסכימה עם חבר הכנסת.
<מיכל אלבז: אני חושבת שניתן לזה מענה.
<מיכל אלבז: כאן אנחנו מדברים על סוגיה ספציפית אחרת שבהליך הפירוק היו איזשהם קשיים.
<גלעד מרקמן: המהות מוסכמת והנוסח זה עניין משפטי.
<כרמית נאור: אם אפשר אדוני בבקשה, להסמיך אותנו לעשות את זה ביחד עם הנסחיות.
<כרמית נאור: ככל שהנסחיות יהיו - -
אלי אלאלוף: נבקש מורד היועצת המשפטית שלנו בתיאום אתכם, בניסוח תמצאו את הנוסח ההולם, כדי שההערה של חבר הכנסת אבו מערוף תיכלל.
<גלעד מרקמן: רק עוד הערה שישקלו אותה.
<גלעד מרקמן: כשאתם מדברים על סעיף 3, האם גם הנכסים שלו לפני עשר שנים?
<ורד קירו-זילברמן: חבל שאתה לא הערת את כל ההערות שלך בזמן, זה ממש חבל.
<ורד קירו-זילברמן: אני כייעוץ משפטי לא יכולה להתייחס להערות שלך.
<ורד קירו-זילברמן: ואתה כלשכת עורכי הדין יודע יותר טוב ממני כמה חשוב להעביר הערות בזמן גם לבתי-משפט.
אלי אלאלוף: מקבלים אותך בשמחה אבל בזמן.
אלי אלאלוף: נעבור ברשותכם להצבעה.
אלי אלאלוף: <פרק ט' (ביטוח לאומי) כולו, למעט סעיפים 136(1), 137(א) ו-143 (שיפוי המוסד לביטוח לאומי), מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, נתקבל.
אלי אלאלוף: תודה לכולם על השיתוף.
אלי אלאלוף: התאריך 2 בינואר 2017, א' בטבת תשע"ז.
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על הצעת חוק הגנה על בתי עסק (ימי מנוחה), התשע"ו-2016, הצעת חוק של חבר הכנסת גואטה, מכלוף מיקי זוהר, גם חבר הכנסת אייכלר, וחברתי ידידתי, חברת הכנסת מירב בן ארי.
אלי אלאלוף: הבעיה היא שהיום יש עסקים שיש להם חוזים, בעיקר במרכזים המסחריים, שמחייבים אותם לפתוח בשבת.
אלי אלאלוף: אם בעלי העסק חוזרים בתשובה או אינם מעוניינים לפתוח בשבת, מחייבים אותם למרות זאת לעשות את זה.
אלי אלאלוף: לכן הצעת החוק פה מבקשת להתיר את החובה הזאת ולאפשר לאנשים לא לפתוח בשבת גם אם החוזה המקורי קבע את זה.
אלי אלאלוף: האמת היא שזה פוגע בעסקים האחרים, לא רק בעסקים שסוגרים.
אלי אלאלוף: אם יתחילו לסגור מדי פעם עסק כזה או אחר במרכזים המסחריים, המרכז המסחרי מתחיל לאבד מייחודו והאטרקטיביות שלו, במיוחד בקשר למסעדות וכו'.
אלי אלאלוף: מצד שני, כולנו אוהבים את השבת ואוהבים לכבד אותה.
אלי אלאלוף: זו הדילמה שיש בפנינו.
אלי אלאלוף: הצעת החוק עברה ועדת שרים, אנחנו אמורים פה לאשר בקריאה שנייה ושלישית.
אלי אלאלוף: אני לא רואה, מהמעט שנכתב על התיקון, דברים מהותיים שיש צורך לתקן.
אלי אלאלוף: מישהו ירצה לפתוח או שמישהו ירצה להתייחס מהמשרדים?
ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, קודם כול, אנחנו צריכים לדעת שהשבת זה לא רק עניין שמישהו החליט שזה משהו סוציאלי במשך שנים, שהעולם כולו קנה את הרעיון היהודי שהאדם הוא לא סוס, ואפילו לסוס ולחמור צריך לתת לנוח יום אחד בשבוע.
ישראל אייכלר: זה נכון, העולם קנה את זה.
ישראל אייכלר: אבל יהודים שמרו על השבת בגלל שכתוב בתורה "זכור את יום השבת לקודשו", ויהודים האמינו שהשבת היא מקור הברכה, ובמשך אלפי שנים יהודים לא פתחו את העסק שלהם בשבת בשוק כשכל החנויות האחרות היו פתוחות, ולא היה עולה על דעתו של היהודי ללכת לפתוח את החנות שלו, אם זה בארצות המזרח, אם זה באירופה ואם זה בכל הגלויות, למרות שהוא כאילו הפסיד, אבל הוא ידע שאין ברכה בכסף של שבת, ידעו את זה מתוך ניסיון.
ישראל אייכלר: לא היתה ברכה בכסף של שבת.
ישראל אייכלר: בימינו, במדינת ישראל, היה מובן מאליו שאי-אפשר לכפות על יהודי לא לשמור שבת.
ישראל אייכלר: ידענו וזה כבר קרה באיזה קניון.
ישראל אייכלר: איך קוראים לקניון של גינדי?
<קריאות: שרונה.
ישראל אייכלר: בשרונה חייבו אדם בגלל שהוא חתם – חייבו אותו לפתוח את העסק בשבת.
ישראל אייכלר: לכן החוק הוא מאוד-מאוד חשוב כדי להגן על זכותו של אדם לשמור על השבת ולא לחייב אותו, גם אם הוא חתם.
ישראל אייכלר: ואנחנו יודעים איך חותמים היום חוזים – אלפי מסמכים עוברים, ואפילו חותמים שקראו מה שכתוב שם, דבר שכולנו עושים בכל דירה ולא קוראים הכול.
ישראל אייכלר: צריך לדעת שחוזה כזה – איך זה נקרא במערכת המשפטית?
ישראל אייכלר: בלתי - - -
<איה דביר: כביל, אולי?
<ענת מימון: לא חוקי?
<ענת מימון: פסול?
ישראל אייכלר: כשיש חוזה.
<ענת מימון: נוגד את תקנת הציבור?
ישראל אייכלר: אין לך דבר שנוגד את תקנת הציבור מאשר לכפות על יהודי לחלל שבת.
ישראל אייכלר: לכן אני מאוד אשמח אם כבודו וכולנו נתמוך בזה פה אחד.
אלי אלאלוף: איך אנחנו מכבדים את הדתות האחרות?
<ענת מימון: יום המנוחה מוגדר לפי כל דת.
<ענת מימון: כלומר, אם בעל עסק לא רוצה שיכפו עליו בשישי, כי זה יום המנוחה שלו, או בראשון, אז זה גם יחול לגביו.
אלי אלאלוף: מישהו מהמשרדים הממשלתיים?
אלי אלאלוף: נציגת משרד הכלכלה שהגיעה עכשיו, יש לך מה להגיד על הצעת החוק?
אלי אלאלוף: את בעד או נגד?
אלי אלאלוף: את לא יכולה להיות נגד - - -
<נעמי הימיין רייש: בעד.
<אור רוזנמן: אני מהלשכה המשפטית במשרד העבודה והרווחה והשירותים החברתיים.
<אור רוזנמן: אנחנו מזכירים מה שאנחנו מזכירים פעמים רבות, החוק מבדיל בין האפשרות להעסיק עובדים ביום המנוחה שלהם לבין פתיחת החנויות.
<אור רוזנמן: העסקת העובדים מוסדרת בחוק שעות עבודה ומנוחה.
<אור רוזנמן: זו לא המטריה שבה אנחנו עוסקים פה.
<אור רוזנמן: פה אנחנו מדברים לגבי האפשרות לפתוח את החנות בשבת.
<אור רוזנמן: פתיחת חנויות בימי המנוחה מוסדרת בחוקי העזר העירוניים, לפי החלטתה של כל מועצה מקומית או מועצה אזורית, לפי הרשות המוניציפלית הרלוונטית.
<אור רוזנמן: ההנחה שלנו שאנחנו דנים במקומות שבהם הרשות המוניציפלית אפשרה לפתוח את בית העסק.
<אור רוזנמן: כלומר, במקומות שבהם הרשות המוניציפלית לא אפשרה לפתוח את בית העסק ויש איזה התניה בחוזה שמחייב לפתוח את בית העסק בניגוד לחוק העזר, מדובר בהתניה שהיא לא חוקית, היא סותרת את חוק העזר המקומי.
<אור רוזנמן: כמו שאני אומר, אנחנו מדברים פה רק על שאלה של פתיחת החנויות, כאשר ההגנה ניתנת לפי זהותו של בעל העסק.
<אור רוזנמן: פקודת סדרי שלטון ומשפט, סעיף 18(א), קובע שימי המנוחה בישראל הם בעיקרון שבת ומועדי ישראל, אולם לגבי אנשים שאינם יהודים, יחול לגביהם יום השבת שלהם, יום המנוחה שלהם והמועדים לפי דתם, לפי צו שהוציא השר, ואז ההגנה תחול לגבי הימים האלה, לגבי בעל בית עסק שהוא אינו יהודי.
<איה דביר: בהמשך לדבריו של חברי, התוצאה היא שהאיסור של ההתניה שמוצע כאן יחול בשני מצבים, גם כשהחוזה איננו חוקי, כי חוק העזר המקומי אוסר על הפעלת בית העסק, אבל גם במקרים שבהם החוזה כן חוקי ומותר להפעיל את בית העסק והחוק הזה כעת יאסור את זה.
<איה דביר: זה לא רק התניה על מצבים שהחוזה עצמו איננו חוקי זה גם התניה שאוסרת אכיפה על חוזה שהוא כן חוקי.
<איה דביר: זה משהו שחשוב לחדד.
<איה דביר: ככלל זו פגיעה בחופש החוזים, שהיא פגיעה משמעותית מבחינת המשטר שלנו.
<איה דביר: אנחנו לא אומרים שזה בלתי אפשרי, אבל זה כן מעורר קושי משפטי שחשוב להניח על השולחן.
<איה דביר: כן ייתכן, אני כן מבקשת לחדד את זה – כן ייתכן מצב שבעל עסק שפותח במקום שמותר לפתוח בו את בית העסק ומפעיל את בית העסק בהיתר, או בהיתר עם עובדים יהודים, או בלי היתר אבל עם עובדים שאינם נחים בשבת, כי הם מוסלמים או נוצרים, או להפך, אם זה עסק נוצרי, אז עם יהודים שעובדים בימי ראשון – גם בעל עסק כזה לא יוכל לאכוף את התניה שלו, שזו פגיעה מאוד משמעותית בחופש החוזים.
ישראל אייכלר: האם יש בחוק משהו שנקרא "חופש החוזים"?
ישראל אייכלר: אני שומע מונח חדש.
ישראל אייכלר: יש בחוק חופש החוזים?
<ענת מימון: חופש החוזים מגשים את העיקרון של חופש החוזים.
ישראל אייכלר: זה פרשנות.
ישראל אייכלר: אין מושג כזה "חופש חוזים".
ישראל אייכלר: יש הרבה התניות בחוזים בין בעל דירה שמשכיר למישהו בתנאים דרקוניים.
ישראל אייכלר: אין לו חופש חוזים.
<איה דביר: אני אחדד, תפיסת היסוד בשיטתנו המשפטית היא שכל אדם חופשי לעשות ככל העולה על רוחו, ובלבד שאין איסור שאוסר עליו לעשות את זה בחוק.
<איה דביר: בין היתר, אחד האלמנטים המרכזיים, שבאמצעותם אדם מגשים את החירות הזאת שלו, הוא החופש לכרות חוזה, להגיע להסכמות עם מישהו אחר, ואנחנו מצמצמים את החופש הזה בהוראה של חוק שאוסרת את זה.
<איה דביר: היה לי חשוב לחדד שאנחנו לא מגבילים את זה רק - - -
מיכאל מלכיאלי: בדיוק בשביל זה נועד החוק.
<איה דביר: אני רק מחדדת שזה לא רק במצבים - - -
ישראל אייכלר: רציתי לציין שיש עוד דברים שאסור לעשות בחוזים.
<איה דביר: אני כן מבקשת לחדד שזה לא קורה רק במצב שהחוזה איננו חוקי, הגבלת החוזים כאן חלה גם במקרים שהחוזה הוא חוקי ומופעל כדין ולא נעשה שום דבר שאינו תקין בידי אותו צד שדורש את הפעלת העסק בשבת.
אלי אלאלוף: עוד הבהרות מצד המשרדים הממשלתיים?
מיכאל מלכיאלי: אחרי שהחוק הזה יחוקק זה כן יהיה חוקי.
מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת, שאתה עושה חוזה לא חוקי.
<איה דביר: לא.
<איה דביר: תתקן אותי היועצת המשפטית של הוועדה אם אני טועה, אבל החוק איננו קובע שאסור לפתוח את בית העסק בשבת.
<איה דביר: מה שהוא קובע רק שלא יהיה ניתן לאכוף ולבקש סעד בגין אי-פתיחת העסק - - -
עליזה לביא: בדיוק בעקבות המקרה שקרה.
עליזה לביא: בדיוק בשל כך נוצר החוק.
<ענת מימון: כלומר, אם שני צדדים מסכימים ביניהם ושני הצדדים כן רוצים לפתוח את העסק בשבת, וזה מותר על פי חוק העזר, הם רשאים לעשות את זה, ואין שום בעיה לפי החוק.
<ענת מימון: לא אוסרים על פתיחת עסק בשבת, בהנחה שזה מותר - - -
מיכאל מלכיאלי: לא שזה מותר - - -
<ענת מימון: החוק הזה לא אוסר את זה.
אלי אלאלוף: אפשר לעבור לקריאה?
<ענת מימון: חוק הגנה על בתי עסק (ימי המנוחה), התשע"ז–2017 זה מה שהדגשנו – כל אדם לפי דתו – יום המנוחה הוא היום שהדת נותנת לו.
<ענת מימון: זה תוספת מהקריאה הראשונה.
<ענת מימון: הבהרנו מה הוא אותו חוזה שאי-אפשר לאכוף.
<ענת מימון: זה אומר שהכוונה, חוזה להפעלת עסק במתחם מסוים או במרכז קניות.
<ענת מימון: הכוונה היא רק על החוזים האלה שאנחנו רוצים להחיל עליהם את החוק.
<ענת מימון: גם פה יש חידוד שמבה
<ענת מימון: יר שיום המנוחה נבחן לפי בעל בית העסק.
<ענת מימון: לא לפי הצד השני שהוא בעל המתחם, אלא לפי מי שיש לו עסק שאותו הוא צריך להפעיל בשבת.
<ענת מימון: בסעיף 3, פה אני משנה טיפה את הנוסח.
<ענת מימון: כלומר, אותו בעל מתחם לא יוכל לבטל את החוזה או לבקש פיצויים מוסכמים, אם ההפרה היא העובדה שאותו בעל בית עסק לא פתח את העסק בשבת.
<ענת מימון: כלומר, לא ניתן לתבוע פיצויים בגין אי-פתיחת העסק בשבת וגם לא לבטל את החוזה.
<ענת מימון: כלומר, החוק צופה פני עתיד.
<ענת מימון: אנחנו מחילים אותו רק על חוזים שנחתמים מכאן ולהבא.
אלי אלאלוף: מי שהיום נמצא במתחם, ויש לו חוזה, זה לא תופס.
עליזה לביא: לא רטרואקטיבי.
<ענת מימון: מי שכבר על חוזה, וזה המשטר החוקי שהיה קיים לגביו - - -
אלי אלאלוף: לגבי מישהו שחזר בתשובה והתחרט?
עליזה לביא: זה החוק שלי.
<ענת מימון: הוא יצטרך לפתוח חוזה ולבקש התניות מחדש.
אלי אלאלוף: מראש הוא צריך להודיע שהוא לא יפתח בימי המנוחה.
<ענת מימון: ההנחה היא שחוזים כאלה מתחדשים בכל כמה שנים, ואז באמת החוק כבר יחול על החידוש של אותם חוזים.
אלי אלאלוף: המשכיר לא יהיה חייב להשכיר לו את הנכס.
<ענת מימון: יש סיכוי שהחוק הזה מלכתחילה יפגע בבתי העסק של אנשים שלא פותחים בשבת, כי מלכתחילה יהיה חשש להתקשר אתם בחוזים כאלה.
<ענת מימון: זה משהו שדיברנו עליו גם לקראת הקריאה הראשונה.
<ענת מימון: יכול להיות באמת שיהיה פה אפקט הפוך.
עליזה לביא: עד אז כולם יחזרו בתשובה.
ישראל אייכלר: בסעיף 3, אני רוצה להבין, מה זה "שאינו בית העסק"?
ישראל אייכלר: הוצאת את זה?
<ענת מימון: מי שלא יכול לבטל או לתבוע פיצויים זה בעל המתחם.
<ענת מימון: כלומר, בעל בית העסק כן יכול לתבוע פיצויים אם פתאום יש בעיה מבחינת פתיחת העסק בשבת.
<ענת מימון: כלומר, הוא רוצה לפתוח את העסק שלו בשבת ופתאום בעל המתחם לא פותח את החניון בשבת או משהו כזה.
<ענת מימון: הכוונה שאנחנו נותנים הגנה רק על העסק, אנחנו לא נותנים הגנה לבעל המתחם.
ישראל אייכלר: אם מישהו יקים חברה שזה בית העסק, והוא באמת לא יכול לתבוע, אבל בית העסק כן יכול לתבוע.
<ענת מימון: הכוונה מבחינת שני הצדדים בחוזה שהצד - - -
ישראל אייכלר: שיהיה ברור, שלא תהיה אי הבנה.
<ענת מימון: נבדוק אם צריך להבהיר את זה מבחינה ניסוחית.
ישראל אייכלר: כשאני קורא פשוט, אני יכול להגיד שאני לא תובע אותך, כי אסור לי, אבל בית העסק שלי תובע אותך.
<ענת מימון: אנחנו נבהיר את זה.
<ענת מימון: הכוונה היא שבחוזה הזה בין שני הצדדים, הצד שמנוע מלתבוע פיצויים או לבקש את הביטול זה הצד שהוא בעל המתחם.
אלי אלאלוף: אם למשל המשכיר משכיר את החניון של בית העסק והוא מנטרל את כל המרכז המסחרי?
<ענת מימון: בעל בית העסק כן זכאי לתבוע פיצויים במקרה הזה, כי ממנו לא מנעו את התרופות האלה.
אלי אלאלוף: אולי נעשה שזה יהיה בית עסק ספציפי ולא בית עסק שנותן שירות לכל המתחם, כי אחרת הוא מנטרל את כל המתחם בבת אחת.
אלי אלאלוף: הוא משכיר את החניון, ואז אין חניון בשבת, אז כל העסקים נסגרים אוטומטית או נפגעים אוטומטית.
אלי אלאלוף: אני חושב שצריך לעשות משהו שיהיה ספציפי.
אלי אלאלוף: עסקים ספציפיים, מסעדה, מה שהוא רוצה, אבל לא שירותים לכל המרכז.
ישראל אייכלר: בכל בית משפט יש מושג שנקרא "מתחם הסבירות", כשמישהו שוכר חניון וסוגר את זה, זה לא סביר.
אלי אלאלוף: בוא נמנע מהם בחוק.
ישראל אייכלר: אם אתה מצמצם את זה, אתה מנטרל את החוק.
אלי אלאלוף: אתה אומר: עסק שהוא חלק מעסק ולא עסק שנותן שירות לכל המתחם.
ישראל אייכלר: כל חנות נותנת שירות לכולם.
אלי אלאלוף: היא מוכרת את העגבניות שלה, וזהו.
אלי אלאלוף: לעומת זאת, מי שמחזיק את מרכז הספורט שם - - -
<איה דביר: הוא מעמיק את הפגיעה.
<איה דביר: ההצעה מופיעה, כבוד היושב-ראש, על דעת משרד המשפטים, כיוון שזה מתמקד לא בשירות שכובל עוד חוזים אחרים שהם לא חוזים שהוא צד להם.
אלי אלאלוף: כדאי להוסיף את התיקון הזה.
<ענת מימון: השאלה אם יש דרך להגדיר את זה, את החוזים האלה שהם משפיעים על כלל בתי העסק באתו מתחם.
מיכאל מלכיאלי: ואז כן תחייב אותו לפתוח גם בשבת?
<איה דביר: זו שאלה פרשנית קצת, כי למשל אפשר לחשוב על סוּפרים - - -
מיכאל מלכיאלי: תגיד לו שהוא כבעל עסק כן יפתח את החניון בשבת?
אלי אלאלוף: אמרנו שלא נתערב לבעל העסק.
אלי אלאלוף: הוא עושה מה שהוא רוצה, בתנאי שזה לפי החוק העירוני וכו'.
אלי אלאלוף: ברגע שאתה אומר: פתאום לא בא לי לעבוד בשבת, וטוב לך וטוב לעם ישראל, אתה לא צריך לשתק את המדינה.
<איה דביר: אולי אפשר לדבר על עסקים שלא ניתן להפעיל את המתחם בלי פעילותם, שזה המאפיין שאתה מתאר, אותם עסקים שהפעלת המתחם בלעדיהם אינה אפשרית או קשה מאוד, כמו חניון בשונה מסופר שאולי הוא מוקד שמרכז קהל לקוחות שמגיע, אבל המתחם - - -
אלי אלאלוף: כל עוד שהוא מתחם שמשרת את עצמו ואת האוכלוסייה שלו, אם הוא רוצה לסגור, שיסגור, זה שיקול דעת אישי, אבל לא כשאתה משתק מערכת שלמה.
אלי אלאלוף: היו לי הרבה שיחות עם גואטה, אני לא חושב שאני סותר את דבריו וכוונתו.
ישראל אייכלר: היושב-ראש, השאלה המשפטית היא איך אתה מגביל.
ישראל אייכלר: על כל חנות הוא יכול להגיד: זה משבית לי את העסק, זה מקלקל לי את הקליינטורה.
ישראל אייכלר: זה מה שהם טענו, שאם יהיו חנויות סגורות, אנשים לא יבואו.
אלי אלאלוף: אני בעד למצוא ניסוח, לנסח מה סוג הדברים.
אלי אלאלוף: אני בעד לכתוב חניון ואזורים שמשרתים את כולם.
אלי אלאלוף: תאר לך שחברת חשמל תחליט להפסיק את החשמל בשבת.
<אור רוזנמן: משרד הכלכלה הציע "עסק שנותן שירות למתחם".
<ענת מימון: "למעט חוזה להפעלת בית עסק שנותן שירות", אולי אפשר להגיד "חיוני להפעלת המתחם".
<אור רוזנמן: זה פרשני קצת.
מיכאל מלכיאלי: ואז יאמרו שגם טרמפולינות באזור, זה גם נותן שירות חיוני למקום.
<ענת מימון: זה שירות למתחם.
<ענת מימון: זה לא שירות בתוך המתחם, זה שירות לצורך הפעלת המתחם.
מיכאל מלכיאלי: אולי לפרט.
מיכאל מלכיאלי: למה להשאיר פתוח?
<ענת מימון: רק חניון?
<ענת מימון: השאלה אם אנחנו לא מפספסים פה בתי עסק נוספים.
<איה דביר: אבטחה למשל.
<ענת מימון: אבטחה - - -
<אור רוזנמן: ניקיון, חשמל.
מיכאל מלכיאלי: מה זה חשמל?
מיכאל מלכיאלי: זה איש תחזוקה?
<ענת מימון: חברת אחזקה של המתחם.
ישראל אייכלר: מדובר פה על בית עסק, לא חברת אחזקה.
ישראל אייכלר: אני חושב שבית עסק זה מאוד ברור.
ישראל אייכלר: בית עסק זה לא חברת חשמל, זה לא שירותי ניקיון, זה לא חניון.
ישראל אייכלר: אגב, אם ייתנו חניה חינם, זה לא רע - - -
<ענת מימון: אם הוא יסגור את החניון - - -
<שמעון גיגי: אני יועץ החקיקה של חבר הכנסת גואטה.
<שמעון גיגי: אפשר להגיד בהקשר הזה שבמהלך הדיונים על הנוסח המדויק של הצעת החוק היתה הסכמה שהחוק הזה בא למעשה להגן על עסקים קטנים, בהתחלה גם דיברנו על אפשרות להגדיר את בית העסק.
<שמעון גיגי: במקרה של חניון אני חושב שאפשר להגדיר שעסק עד 1,000 או 2,000 מ', אני לא יודע, צריך לחשוב על הגודל הספציפי שאנחנו רוצים - - -
אלי אלאלוף: אל תיכנס לזה, זה ברוך.
ישראל אייכלר: אפשר למעט חניון?
<ענת מימון: אפשר להגיד "למעט חוזה להפעלת בית עסק שנותן שירות למתחם".
ישראל אייכלר: אם לא תגדירי חניון, זה יהיה שירותי ניקיון וחשמל.
<ענת מימון: יש לנו פה גם העובדה שזה צריך להיות בית עסק וגם העובדה שהוא נותן שירות למתחם, ולכן זה מצמצם את זה בצורה כזאת שהדוגמה היחידה שאני חושבת עליה זה חניון.
ישראל אייכלר: כמו שאמרת, "חיוני להפעלת המתחם".
<ענת מימון: שירות למתחם, כמו שהציע - - -
ישראל אייכלר: את הצעת "חיוני", ואני חושב שצריך להגדיר את זה חיוני, כי אם לא חיוני, הוא יגיד שהוא צריך את זה בשביל - - -
<אור רוזנמן: השאלה אם חניון נחשב חיוני.
<אור רוזנמן: אפשר להגיד שהמתחם פועל גם בלי החניון.
<ענת מימון: אם יש חניון נוסף תגידו שזה לא חיוני, אם אין חניון - - -
ישראל אייכלר: אם זה לא חיוני, לא צריך לכפות.
ישראל אייכלר: מדובר פה בכפייה על - - -
אלי אלאלוף: חבר הכנסת גואטה – ניתן לך את המצב שהיה בשרונה – זה מה שהביא אותו לזה.
אלי אלאלוף: תארו לכם שבשרונה פתאום אתם סוגרים את החניון, אתם הורגים את הכול.
אלי אלאלוף: אני לא מגיע לשרונה בשבת, אל תדאגו, אני באר-שבעי.
<איה דביר: ניקיון ואבטחה זה על אותו משקל.
אלי אלאלוף: אני חושב שההגדרה שלך של עסקים או שירותים שאינם בית עסק קטן.
מיכאל מלכיאלי: למה לא לכתוב מפורש במקום שבלעדיהם אי-אפשר להפעיל את העסק?
אלי אלאלוף: יגידו לך: אי-אפשר לא להפעיל את הסופרמרקט - - -
מיכאל מלכיאלי: בלי חניה?
אלי אלאלוף: יגידו שאם אתה תסגור לי את הסופרמרקט, אתה סוגר את כל המתחם, כי זה הכי אטרקטיבי.