GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: הנה מצאנו, יש שם עובד לא חוקי, תוציאו אותו עכשיו מבית האבות ועכשיו לבית האבות יהיה טוב, עכשיו בדיוק הקשיש שיושב שם יקבל את הטיפול שלו.
דוד אמסלם: אני לא יודע רק מי יעשה את זה, אולי אותו פקיד, שיבוא יעשה את זה הוא.
טלי פלוסקוב: לא, לעבודות בניין חשוב לנו להביא עובדים זרים, לאנשים אין לנו אפשרות להביא זרים.
טלי פלוסקוב: מה יותר חשוב, הבניינים או האנשים?
דוד אמסלם: אני מזועזע מ - - -
נורית קורן: אז צריך לקבוע שכן צריך להביא עובדים - - -
אלי אלאלוף: חברים, אני מציע שנחזור לדיון מסודר.
מיכל רוזין: זו החלטת ממשלה, לא צריך הצעת חוק.
אלי אלאלוף: אני מבקש, אל תלכו לסיכום.
דוד אמסלם: אני מתכוון לעשות עוד דיון בנושא הזה בגלל שאני בא מההיבט של העובדים הזרים, משרד הפנים.
דוד אמסלם: אני לא ארפה מהעניין הזה ואני מבקש מכל מי ששומע אותי כאן, פקיד, ויכול לסייע בעניין, שלא יהיה החסם, בגלל שבסוף אנחנו נזיז אותו מהבעיה, כי הבעיה חייבת להיפתר ומהר.
דוד אמסלם: לכן אני מציע לכם, הפקידים, קודם כל שאתם תפתרו את הבעיה, בגלל שבשביל זה אתם מקבלים משכורת.
דוד אמסלם: אם זה לא יקרה, אני מבטיח לכם, אני לא יורד מהעניין עד שזה יהיה.
נורית קורן: כולנו פה, לא רק אתה.
נורית קורן: כולנו פה מתייצבים לטפל בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אני מציע שדב חנין ימשיך.
דב חנין: אני חייב בכל זאת, למרות שכולם הודו לך, אריאלה, להגיד כמה משפטים על העבודה שעשית.
דב חנין: זו עיתונות כמו שאני הייתי רוצה לראות הרבה יותר.
דב חנין: קודם כל במקצועיות ובהעמקה ובהשקעה, אבל גם באיזה שהוא חיבור של משהו מאוד אנושי ומאוד קשה ומאוד רגיש והמון המון מסקנות מערכתיות.
דב חנין: אני כמובן לא מתכוון לחזור פה על הסיפורים האיומים שאני קראתי בתחקיר שלך, אני רוצה לדבר על הצד המערכתי ואני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שמה שאנחנו קראנו בעצם בתחקיר הקשה של אריאלה זה היה כתוב על הקיר.
דב חנין: זה היה כתוב על הקיר באותיות גדולות וזועקות ואנחנו כמערכת מסרבים לקרוא את הכתובת הזאת.
דב חנין: אדוני המנכ"ל, אתה נמצא פה כנציג של הממשלה ואני אומר לך דברים מאוד מאוד קשים.
דב חנין: הדברים האלה לא מכוונים אליך אישית, אני מכיר אותך כאיש מקצוע מאוד מסור ואני יודע שאתה היית רוצה לראות את הדברים אחרת, אבל הממשלה פועלת בצורה פושעת בתחום של הקשישים בישראל.
דב חנין: פושעת, אין מילה אחרת.
דב חנין: דיברו פעם על תכנית ההתנתקות, זו ההתנתקות האמיתית, ההתנתקות מהקשישים.
דב חנין: זה מה שקרה, התנתקות.
דב חנין: זה מתחיל בזה שהממשלה מתנגדת להכפלת קצבת הזקנה, נפל על 45-45 במליאת הכנסת, זה נמשך עם שערוריית הביטוח הסיעודי.
דב חנין: אמר לנו שר הבריאות, חבר הכנסת שמולי עד פה, זה מופיע בהסכם הקואליציוני, לא יהיה ביטוח סיעודי בתוך סל הבריאות לא תהיה ממשלה.
דב חנין: אמרנו כל הכבוד, עמדנו מאחוריו.
דב חנין: אין, איפה?
דב חנין: עבר תקציב ונשכח הביטוח הסיעודי פעם נוספת.
דב חנין: וזה נגמר בסיפור של בתי האבות הסיעודיים, השערורייה הזאת.
דב חנין: לפני כמה שבועות היה כאן כנס בכנסת ואנחנו שמענו את המצוקה הבלתי אפשרית של בתי האבות.
דב חנין: מה רוצים?
דב חנין: הם עובדים הרי בסוג של מכרזי הפסד, שולי הכסף שיש להם נמוכים מאוד, הם מנסים לתמרן.
דב חנין: אני לא מגן עליהם, אני לא באתי כאן להגן עליהם, באתי להציג בעיה מערכתית.
דב חנין: עובדים שעובדים בשכר ובתנאים מאוד מאוד קשים, אמרה את זה אריאלה, בעומס עבודה בלתי נסבל, מה אנחנו מצפים שיקרה?
דב חנין: אז בוודאי שיש גם אנשים שהם חסרי אחריות וחסרי מצפון וחסרי מוסר ועושים דברים איומים, אבל אני לא מדבר על אלה, אני מדבר על הנורמה.
דב חנין: הנורמה היא בלתי אפשרית, לא החריג מטריד אותי, מטריד אותי הנורמלי, מטרידה אותי המציאות היומיומית הבלתי אפשרית הזאת.
דב חנין: מה צריך לעשות באופן מאוד דחוף?
דב חנין: אחת, לשנות את כל הגישה של המדינה ושל הממשלה לקשישים, מהתחלה ועד הסוף, בכל המישורים.
דב חנין: שתיים, בנושא של בתי האבות, להבין שבית אבות זה דבר שעולה כסף, צריך לתת לו כסף, המדינה צריכה להוציא את היד מהכיס ולשלם כסף.
דב חנין: עובדים צריכים לעבוד בתנאים ובשכר ראויים, כי אחרת הם לא יבואו לעבוד שם.
דב חנין: אני אומר, אם אין ברירה, תייבאו עובדים מחוץ לארץ, אבל לפני זה, מיצינו את כל הדברים אצלנו?
דב חנין: לא באמת.
דב חנין: נתנו תנאים באמת מפתים לאנשים?
דב חנין: תשאלו את האנשים איך הם עובדים בבתי האבות, כמה כסף הם באמת מקבלים?
דב חנין: כמה שעות עבודה הם צריכים באמת לתת?
דב חנין: תחשבו על נשים ערביות, אנחנו מפנים נשים ערביות היום לתעסוקה בנגב, למה לא מרחיבים את ההעסקה?
מיכל רוזין: ואין עבודה.
מיכל רוזין: שולחים אותם להכשרה ואין - - -
דב חנין: חסרה עבודה.
דב חנין: לכן, אדוני היושב ראש, אני באמת אעצור כאן, כי התמונה של השערורייה היא כל כך רחבה.
דב חנין: חברי חבר הכנסת שמולי מקדם ועדת חקירה פרלמנטרית בסוגיה הספציפית הזאת, אני מעלה היום במליאת הכנסת את הדרישה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית על כל היחס של הממשלה לקשישים.
דב חנין: הגיע הזמן לעשות שינוי.
אלי אלאלוף: בבקשה, אני חוזר לפרופ' יצחק בריק.
<יצחק בריק: תודה רבה שהוזמנתי למפגש הזה, אני מאוד מעריך את זה, אני חושב שזה מפגש מאוד חשוב.
<יצחק בריק: אני רוצה להגיד לכם שאני כבר עשרות שנים בתחום של הזקנה וביקרתי אלפי ביקורים בבתי אבות, אבל סדרת הכתבות הזאת זעזעה גם אותי בצורה מדהימה.
<יצחק בריק: טוב אולי, קשה להגיד את זה, אבל טוב שזה פרץ בצורה כה דרמטית לשיח הציבורי, שאולי זה יביא לשינוי.
<יצחק בריק: יכול להיות שזה יביא לשינוי.
<יצחק בריק: צריך לראות את הבעיה, שהיא בעיה מורכבת, זה לא רק בעיה של כוח אדם ותקנים ושכר, יש גם בעיה לא פשוטה של חינוך והכשרה של האנשים, ואווירה וניהול.
<יצחק בריק: הדברים הם לא פשוטים, אבל צריך לראות את הבעיה היום בצורה הרבה יותר רחבה ממה שרואים אותה ברגע זה.
<יצחק בריק: גם בנושא הזה של העובדים הסיעודיים, אנחנו יודעים היום שבעוד פחות מעשר שנים, אם לא תהיה איזה שהיא פעולה מאוד מאוד אינטנסיבית של הממשלה, אנחנו הולכים לקראת קטסטרופה.
<יצחק בריק: בדוח שהוגש למועצה הגריאטרית, למשרד הבריאות, דובר על כך שבשנת 2025 יחסרו כ-8,000 מיטות בבתי חולים, כ-6,500 מיטות סיעודיות, יחסרו כ-4,500 אחיות, על זה אנחנו מדברים, משום שהאוכלוסייה תוכפל עד התקופה הזאת.
<יצחק בריק: לכן מה שהיום אנחנו זקוקים לו באמת זה ראייה הרבה יותר רחבה של בעיית הקשישים.
<יצחק בריק: אני מאוד מברך על הרעיונות שעולים פה מחברי הכנסת, להעלות את הנושא הזה בצורה כוללנית וחשובה בדיון כאן.
<יצחק בריק: אני רוצה לברך את חברת הכנסת טלי פלוסקוב, שהיא לקחה על עצמה היום לקדם את הרעיון הזה של תכנית אב לאומית לזקנה על מנת שנוכל לראות תמונה רחבה יותר של הבעיות.
<יצחק בריק: לא נפתרה בעיית הקצבאות, לא נפתרה בעיית הפנסיה, לא נפתרה בעיית הביטוח הסיעודי, לא נפתרה בעיית התעסוקה והפרישה, לא נפתרו הבעיות הללו ורק ראייה רחבה - - - ולצערנו הרב הטיפול בנושא הזקנים מפוצל היום בין מספר משרדי ממשלה וארגונים, כאלה שלא תמיד התיאום ביניהם פועל בצורה הטובה ביותר, דבר שהוא גורם מרכזי בכל העניין הזה.
<יצחק בריק: לכן אני חושב שנכון מה שנאמר כאן, צריך לשים את הנושא הזה בסדר עדיפות גבוה ביותר, ברמה הלאומית, להכין תכנית אב לאומית לזקנה, שהיא תהיה מגובה בתכנית מפורטת ומתוקצבת עם הקמת רשות או מנהלת מיוחדת שתקדם ותבצע את התכנית הזאת.
<יצחק בריק: לפי דעתי אם רוצים לפתור את הבעיה צריך לפתור אותה באופן רחב ביותר ולהסתכל על הבעיה הקונקרטית שיש היום, לא להתעלם ממנה, אני לא אומר חס וחלילה, אבל כאיזה שהיא אבן דרך שתוביל אותנו באמת לפתרון יותר כולל של הבעיה.
נחמן שי: תודה רבה קודם כל לך, אלי, שיזמת את הדיון, וכפי שאמר גם חברי דב, הנושא עולה היום במליאת הכנסת בהצעה דחופה לסדר.
נחמן שי: אני מקווה שהוא לא יסתיים בשני דיונים כאלה ביום, או בשלושה, ומחר כולם יעברו לסדר כי מתחיל יום חדש ואפשר לשכוח מזה.
נחמן שי: אנחנו באים הנה, רובנו ככולנו, בתסכול גדול, כי אנחנו מבינים את הנתונים שאתה הצגת, פרופ' בריק, אנחנו יודעים שתוך שנים אחדות האוכלוסייה המבוגרת במדינת ישראל תגדל באופן, תקרא לזה חריג, באופן בלתי צפוי והמדינה איננה משקיעה כל מאמץ כדי להיערך לקראת היום הזה.
נחמן שי: היא לא משקיעה, היא פשוט מתעלמת, שוכחת, מזניחה, זה לא קיים.
נחמן שי: אם אפשר לא להתייחס לא מתייחסים ואז כשכולאים את האנשים האלה בבתי אבות, או כשהם נשארים בבית עם המטפלים שלהם וכן הלאה, לא רואים אותם ומה שלא רואים כבר לא עוסקים.
נחמן שי: אני חושב שהכתבות שלך, אריאלה, שהן עיתונות במיטבה, אם אני יכול לומר, וזה מזכיר לנו מה יכולה לעשות עיתונות כשלא מדכאים אותה באמצעים כאלה ואחרים.
נחמן שי: היא הציפה את הנושא הזה על סדר היום, הבעיה היא, כמו שאומרים, בעיתונים האלה עוטפים ומשליכים וכן הלאה.
נחמן שי: אנחנו, איציק חברי וטלי חברתי ועוד כמה חברי כנסת, מחויבים באופן מוחלט לנושא הזה ולא רק למקטע הזה שהתגלה עכשיו, אלא באופן מוחלט, לטיפול מערכתי, אפילו מדינת ישראל שכבר הקימה משרד לגמלאים דחפה אותו עכשיו עם עוד ארבעה-חמישה נושאים למשרד לשוויון חברתי.
נחמן שי: אז אני מכריז פה, הקשישים לא זקוקים לשוויון חברתי במדינת ישראל, הם לא עולים על הבריקדות מחר בבוקר ודורשים את הזכויות שלהם.
נחמן שי: הם זקוקים לטיפול מכובד, עדין, מסור, כמו שמתבקש בגיל ובזמן ובמקום, ואת הזכויות החברתיות ואת המאבקים האלה נשאיר לצעירים ולנשים ולמיעוטים שבקרבנו וכן הלאה.
נחמן שי: מדינת ישראל לא מטפלת באוכלוסייה הזאת, נקודה, לא מטפלת בהם.
נחמן שי: לכן, אנחנו צריכים להמשיך מפה הלאה, גם בוועדה שלך, אלי, וגם בוועדות של אחרים.
אלי אלאלוף: אני רוצה רק לציין דברים שהם מובנים, אנחנו הקמנו לפני שנה, בראשותה של טלי פלוסקוב, ועדת משנה לטיפול אך ורק בנושא הקשישים.
נחמן שי: אבל זה לא עוזר, כי מה שאנחנו צריכים זה להזיז - - -
אלי אלאלוף: זה תלוי בכולנו.
טלי פלוסקוב: הקמת הוועדה בטח שלא תעזור, העבודה שאנחנו עושים פותרת לא מעט בעיות.
נחמן שי: טלי היא חסקה, אני מדבר פה על נושאת מטוסים, כדי להזיז מדינה שלמה שתתחיל להבין מה קורה לנגד עיניה.
נחמן שי: כל אחד מאיתנו.
נחמן שי: אם אנחנו צעירים, אנחנו מסתכלים על הסבא והסבתא שלנו, כשאנחנו באמצע, בסנדוויץ', אנחנו כבר לא יודעים מה לעשות קודם, לטפל בהורים או לטפל בילדים.
נחמן שי: כאן המדינה נכנסת לתמונה והמדינה פשוט לא קיימת.
אלי אלאלוף: נציגי בתי האבות, אביטוב זלקין.
<אביטוב זלקין: שלום וברוכה.
<אביטוב זלקין: כמנהל בית אבות וכנציג איגוד בתי אבות אני רוצה לומר כמה דברים.
אלי אלאלוף: תגיד את שמך לטובת הפרוטוקול.
<אביטוב זלקין: אביטוב זלקין, אני מנהל בית אבות בירושלים.
<אביטוב זלקין: ראשית, אני באופן אישי וכלל חברינו באיגוד מגנים בכל תוקף את כל התופעות האלימות והמזעזעות שהתגלו בכתבה.
<אביטוב זלקין: אנחנו לא חושבים שצריך להגן על אף אחד, כל מי שפשע, כל מי שהתנהג בצורה כל כך חמורה צריך להיענש וצריך למצוא את עצמו מחוץ למערכת.
<אביטוב זלקין: הדיירים שלנו זה ההורים שלי, זה ההורים שלכם, כך אנחנו מתייחסים לדיירים, כך אנחנו מחנכים את אנשי הצוות שלנו להתייחס, הדיירים הם הורינו, הם סיבת קיומנו, ולא רק במחשבה על איפה אני אהיה עוד 30 שנה, אלא במחשבה איפה אבא שלי היום וכשאני אומר שהדיירים הם הורינו אני מתכוון לזה, לא רק במטפורה.
<אביטוב זלקין: בבתי האבות שלנו גרים רבים מאוד מההורים שלנו עצמנו ואם אנשים שעובדים באיגוד ועובדים בבתי אבות מכניסים את הוריהם פנימה לתוך המערכת כנראה המצב לא כל כך רע.
<אביטוב זלקין: בכתבה המצוינת או בסדרת הכתבות המצוינות נבחנו 14 בתים.
<אביטוב זלקין: יש בארץ בתים רבים יותר, הרבה הרבה יותר, ואני חושב שהתמונה איננה מייצגת.
<אביטוב זלקין: שוב, מי שאמור להיענש, להיענש, אם יש מוסד שצריך להיסגר כי הוא אינו עומד בשום סטנדרטים, מוסדות יכולים גם להיסגר.
<אביטוב זלקין: אבל כמו שאמרו פה חברי הכנסת, הבעיה היא בהתעלמות המדינה מבתי האבות.
<אביטוב זלקין: דיברתי עם אריאלה גם באופן אישי, היא אמרה לי 'עבדתי שעתיים, ברחתי, אני לא יכולה'.
<אביטוב זלקין: אף אחד מאיתנו לא מוכן לעבוד כמטפל סיעודי בבתי אבות, אף אחד.
<אביטוב זלקין: ישראלים לא מוכנים לעבוד בעבודה הזאת.
<אביטוב זלקין: יודעים הוותיקים ממני בענף - - -
יעל גרמן: ניסיתם לתת להם תמורה הוגנת?
<אביטוב זלקין: אני אענה גם על זה.
<אביטוב זלקין: ישראלים לא מוכנים לעבוד.
<אביטוב זלקין: המשבר צף עכשיו כיוון שהעלייה הגדולה מברית המועצות, שעלו בתוכה אחיות רבות, שהיו שם אחיות ופה לא קיבלו הסמכה, הם יכלו לעבוד, ואחר כך הגיעה העלייה מאתיופיה ואחר כך האחרים, היום ישראלים לא מוכנים לעבוד בעבודה הזאת.
<אביטוב זלקין: על פי תקציב משרד הבריאות שמתקצב אותנו במכרזים אנחנו יכולים לשלם למטפל סיעודי שכר מינימום.
<אביטוב זלקין: חברי כנסת יקרים, אם אני יכול להיות מזכירה - - -
נחמן שי: - - - יותר משכר מינימום, אתם משלמים לו שכר מינימום.
<אביטוב זלקין: אנחנו משלמים יותר ואנחנו מתוקצבים בשכר מינימום.
<אביטוב זלקין: אבל אם אני יכול להיות מזכירה או מוכר בחנות בשכר מינימום למה שאני אלך לנקות ישבנים?
<אביטוב זלקין: למה?
<אביטוב זלקין: אף ישראלי לא מוכן.
<אביטוב זלקין: משרד הביטחון הכניס את זה להיות עבודה מועדפת לפני שנים, אף אחד לא בא.
<אביטוב זלקין: היו פרויקטים להכשרים נשים בדואיות, אף אחת לא הגיעה.
<אביטוב זלקין: היו פרויקטים להכשרת נשים אתיופיות, אחת, שתיים.
<אביטוב זלקין: ניסינו לממן הסעות, שום דבר לא מועיל, ישראלים לא רוצים לעבוד בעבודה הזו.
<אביטוב זלקין: ייתכן שאם נשלם 50 שקל לשעה יהיו.
<אביטוב זלקין: מי יתקצב אותנו ב-50 שקל לשעה?
<אביטוב זלקין: ייתכן שאם יהיה תקציב כזה יהיו.
<אביטוב זלקין: איגוד בתי האבות במשך שנים כבר רודף אחרי משרד הבריאות ושאר משרדי הממשלה בתחינות ובבקשות בעשרות פניות בנושא קבלת עובדים זרים.
<אביטוב זלקין: התשובות הן מגוונות, אבל שום דבר לא קורה.
<אביטוב זלקין: למה לאבא ואמא שלי יכולתי להעסיק, או אני רשאי להעסיק שני עובדים, ובבית שיש בו 190 דיירים אני לא רשאי להעסיק ולו עובד אחד, למה?
<אביטוב זלקין: למה כשבא שר החקלאות ובוכה שאין עובדים בחקלאות מאשרים.
<אביטוב זלקין: אם מדינת ישראל כבר הכירה בזה שאף ישראלי לא רוצה לעבוד בסיעוד - - -
יעל גרמן: בבית פרטי, אתה יודע איזה בעיות עושה ביטוח לאומי?
יעל גרמן: בטח מכיסך אתה יכול.
<אביטוב זלקין: אני יודע ומכיסי אני משלם.
<אביטוב זלקין: אני יודע.
יעל גרמן: אז אל תגיד בבית פרטי, אי אפשר בבית פרטי.
<אביטוב זלקין: אני יודע, מדובר על היתר.
<אביטוב זלקין: אני מחדד, ברישיון.
<אביטוב זלקין: בבתי אבות אנחנו לא יכולים גם לשלם על רישיון, אסור לנו.
<אביטוב זלקין: אם המדינה הכירה בזה שאי אפשר, שישראלים לא באים לעבוד בסיעוד ולכן מאפשרת עובדים זרים בבתים פרטיים, למה לא בבתי אבות?
<אביטוב זלקין: אין.
<אביטוב זלקין: היינו בסיורים בבתי אבות בחוץ לארץ, ראינו מחלקות באוסטריה, חדשות לחלוטין, שלא נפתחות כי אין עובדים.
<אביטוב זלקין: הבעיה היא של כל העולם המערבי, בקנדה עובדים מהגרים, בארצות הברית עובדים מהגרים, אין מי שיעבוד.
אלי אלאלוף: הבנו, תודה.
אלי אלאלוף: עוד נציג בית אבות ואחר כך חברת הכנסת יעל גרמן.
<שמעון אלנברג: שמעון אלנברג, אני מנהל את הדיור המוגן - - -
אלי אלאלוף: אתה מתנדב, בלי שאני אקרא לך?
אלי אלאלוף: זה בסדר, לא מפריע, אתה היית בתור.
אלי אלאלוף: תמשיך, בבקשה.
<שמעון אלנברג: אני חוזר שוב, מנהל בית הנשיא חדרה, דיור מוגן ומחלקה סיעודית.
<שמעון אלנברג: אני מצטרף לדברים שנאמרו כאן, גם על ידי חברי הכנסת, גם על ידי חברי אביטוב.
<שמעון אלנברג: אני רק אוסיף מספר דברים.
<שמעון אלנברג: אחת הבעיות שהיו ידועות, הן לא ידועות מהיום, אלא לפני שש שנים, שבה העלינו באופן חד משמעי שהמצב יילך ויחמיר אם לא תיבנה תכנית לאומית להכין את כל נושא העלייה בתוחלת החיים והזקנה.
<שמעון אלנברג: הדבר הזה היה ברור, שאם לא ייתנו פתרונות לכוח אדם, לא רק מטפלים, אלא גם אחיות, נמצא את עצמנו בשוקת שבורה.
<שמעון אלנברג: זאת ועוד, אני חייב לומר שהמכרז האחרון, למרות שאנחנו לא עוסקים בו, הוא ביטוי נוסף להתעלמות של המערכת הרגולטורית, מבחינתנו כרגע זה משרד הבריאות למצוקות הקיימות במוסדות.
<שמעון אלנברג: המכרז העלה רף מאוד גבוה בדרישות של האיכויות, אנחנו בעד, אבל לצדו צריך גם לקחת בחשבון מהיכן מביאים, לא רק את המשאבים, גם את כוח האדם.
<שמעון אלנברג: המכרז הטיל מעמסה מאוד גדולה היום בדרישותיו על הצוות הרב מקצועי ועל האחיות.
<שמעון אלנברג: המעמסה היא בעיקר רישומית, טופסולוגיה, דברים אדמיניסטרטיביים, לא טיפוליים בכלל.
<שמעון אלנברג: אתה נבדק האם אתה רשמת את הדברים ולא ביצעת.
<שמעון אלנברג: השלב הבא שאנחנו נמצא שגם תהיה פגיעה קשה ברמה הטיפולית על ידי הצוות הרב מקצועי והאחיות.
<שמעון אלנברג: המצב הזה ידוע, חייבים להכין תכנית רב לאומית ואני מקווה מאוד שבאמת חברת הכנסת טלי פלוסקוב תיקח את הדבר הזה ותמנף אותי.
<שמעון אלנברג: הדבר הנוסף שצריך לקחת בחשבון, לתת פתרונות בשני טווחים, הטווח המיידי והטווח הרחוק.
<שמעון אלנברג: למיידי זה להביא עובדים זרים שייכנסו לבתי אבות.
<שמעון אלנברג: אני לא מכיר מישהו במדינת ישראל, לצערי הרב, זה המדינה שלי, איזשהו עובד מטפל שבא מתוך רצון או מתוך שאיפה לבוא.
<שמעון אלנברג: הוא בא מתוך חוסר בררה כי זה לא מקצוע מועדף, למרות שהגדירו אותו כמקצוע מועדף לאלה שמשתחררים מהצבא.
<שמעון אלנברג: אם לא יינתן בטווח הקצר על ידי הבאת עובדים זרים המצב יהיה הרבה יותר חמור ואנחנו נתכנס כאן בדיוק בעוד חצי שנה ונשמע על עוד מוסדות שכשלו בדבר הזה.
<שמעון אלנברג: אותו דבר זה יהיה עם האחיות.
<שמעון אלנברג: והדבר האחרון, הגיע הזמן שמשרד הבריאות יבין, אנחנו לא שונים, לא מאירופה ולא מאמריקה, מקצוע מטפל זה מקצוע לכל דבר ועניין, צריך להעביר אותו בהכשרה, אפילו באקדמיה, ולהרחיב את היכולת הטיפולית שלו.
<שמעון אלנברג: להיות מטפל, רק לנגב, סליחה, ישבנים, לחתל או להאכיל, זה לא מקצוע, זה יותר מקשה.
<שמעון אלנברג: לקחת ולהרחיב את היריעה ביכולת הטיפולית שלו וגם התגמול שלו, אז הדברים ייראו אחרת, אחרת אנחנו נתכנס פעם נוספת בעוד חודשיים, בעוד שלושה.
יעל גרמן: אני גם מצטרפת לברכות על כך שאתה הקדמת באמת את כולנו ועשית את מה שהיה צריך לעשות.
יעל גרמן: אני מקשיבה לכולם וכולם צודקים.
יעל גרמן: אין ספק, אני רק חייבת לציין, שטלי היא לא חסקה, היא טורבו, ולמרות שהיא טורבו, מה שצריך כרגע להקים זה כוח משימה לאומי, ממשלתי, שהוא זה שיקבע וגם ישים את הכסף.
יעל גרמן: אבל עד שיקימו את כוח המשימה, עד שהוא יקבל את המסקנות ועד שיימצאו הפתרונות, בינתיים לאריאלה וגם אלינו יגיעו התלונות ואנחנו נעמוד חסרי אונים.
יעל גרמן: לכן מה שאני מבקשת לבוא ולומר, משרד הבריאות יכביד את הביקורות.
יעל גרמן: הוא לא יכול להיות בכל - - - כמה בתי אבות יש?
אלי אלאלוף: 350.
<קריאה: 300 של ה - - -
יעל גרמן: תודה, 300, 24/7.
יעל גרמן: אני שואלת אתכם, זה יכול להיות?
יעל גרמן: אז ההתעללות תהיה בלילה או ביום שישי או באחד החגים הקרובים.
יעל גרמן: כמה שלא יכבידו את הפיקוח, וצריך להכביד את הפיקוח, זה לדעתי לא יביא את התוצאה.
יעל גרמן: אני חושבת ששלושה דברים, אחד לא שמענו פה, אבל שני דברים ששמענו פה, באמת צריך לעשות.
יעל גרמן: אם אפשר להעלות, אם יש אפשרות להעלות את המשכורות אז כמובן שנהדר, אבל אני חושבת שמה ששמענו כאן סביב השולחן זה נכון, אני חושבת שמעט מאוד ישראלים יהיו מוכנים לעבוד בתנאים האלה ולכן צריך לפתוח את השערים בפני כוח סיעודי שייכנס לבתי האבות.
יעל גרמן: בנוסף, הדבר הטוב ביותר לכל קשיש זה להיות בביתו.
יעל גרמן: התמזל מזלי, באמת התמזל מזלי שהילדים שלי יצאו באותה עת שההורים שלי התבגרו ואני יכולתי להכניס את ההורים שלי אליי הביתה.
יעל גרמן: אני חושבת שהארכתי את החיים שלהם בשנים רבות בזכות זה שהם היו בבית, אבל זה מזל שלי.
יעל גרמן: משפחה של חמש נפשות שגרה בשלושה חדרים והילדים בפנים, לא יכולה להכניס את ההורים, אין להם אפשרות להכניס את ההורים וגם הם נמצאים בשלב הזה שהם גם לא יכולים להרשות לעצמם לשלם עבור בית הורים דה לוקס, ואז המדינה חייבת לעזור.
יעל גרמן: אבל אם המדינה תכיר בקשיש שנמצא בביתו ותאפשר לו לקבל את העובד הסיעודי ולא תדרוש ממנו את כל הדרישות הבלתי אפשריות שדורשים מבן אדם כדי שיהיה זכאי לקבל את התמיכה, אז על ידי כך קודם כל אנחנו נוריד את העומס מבתי האבות כי קשישים יהיו בביתם, שזה הדבר האידיאלי ולהערכתי גם הרבה יותר זול.
יעל גרמן: הרבה יותר זול למדינה לשלם עבור עובד זר, זה יעלה במקסימום 6,000 שקל עם ממלא המקום שצריך לקחת פעם בשבוע, ביום שבת/ראשון, בעוד שלהערכתי היום, כמה עולה להחזיק אדם בבית אבות?
טלי פלוסקוב: תלוי סיעודי או תשוש, זה 14.
יעל גרמן: הראיה.
יעל גרמן: זאת אומרת דבר ראשון מבחינה כלכלית, אני יודעת שכל הזמן יסתכלו על חור המטבע.
יעל גרמן: אז דבר ראשון בואו נקל את אותם מבחנים כדי שאפשר יהיה לתת יותר עובדים סיעודיים בבית.
יעל גרמן: אבל אני גם לא מרחמת על בתי האבות ואני לא מקבלת את זה שזה שמשלמים משכורות נמוכות זה יכול להצדיק את מה שקראנו בכתבה.
יעל גרמן: להערכתי, אדוני היושב ראש, אני הייתי מבקשת להטיל על מנהלי בתי האבות אחריות אישית.
יעל גרמן: כמו שלראשי ערים יש חיוב אישי, לא הרבה פעמים מממשים את החיוב האישי, אבל הם יודעים שיש להם חיוב אישי וברגע שהם יודעים שיש להם חיוב אישי כל הניהול הוא שונה.
יעל גרמן: אני לא רוצה להוריד את האחריות ממנהלי בתי האבות, כי אני לא חושבת שמנהל בית אבות טוב לא יודע מה נעשה בתוך בית האבות, ואם הוא לא יודע, שיקבל את החיוב האישי, או שיפוטר.
יעל גרמן: אסור בשום פנים ואופן לעבור לסדר היום ולומר, כן, אין מספיק אנשים, כן, כוח אדם הוא רב.
יעל גרמן: לא, עם כוח האדם שקיים יש אחריות למנהל בית האבות ואני מבקשת שהם ייקחו על עצמם אחריות ואם אין בחוק, בוא נחוקק משהו שיחייב אותם.
אלי אלאלוף: בבקשה, אילן גילאון.
אלי אלאלוף: אחר כך יהיה הציבור.
אלי אלאלוף: אני לא קיבלתי פניות, יש עוד מנהלי בתי אבות, אבל תרשו לי, אני חושב ששמענו מספיק.
אלי אלאלוף: אם יש עוד אנשים שרוצים, לא מנהלי בתי אבות, רשות דיבור, שיירשמו, בבקשה.
אילן גילאון: המשותף, אדוני, בין כל הנושאים שעולים כאן כנושאים דחופים לסדר היום הוא בסופו של דבר זלזול בבני אדם.
אילן גילאון: המקרה של הדיון הזה, בבסיס עומד העניין שהזקנים במדינת ישראל הם עסק, ההסתכלות, בכלל על בני אדם במדינת ישראל, היא אינסטרומנטלית, היא עסק.
אילן גילאון: במקרה אני, ואתם יודעים, כי אני חוזר מדי חודש ומספר לכם, אני עושה את הביקורים האלה לא רק בבתי אבות, גם במוסדות פסיכיאטריים ובמוסדות שיקומיים אחרים.
אילן גילאון: הבעיה היא אותה בעיה, במקום שצריך לצמצם הוצאות ולהגדיל רווחים זה מסתיים בהתעללות בחסרי ישע, נקודה.
אילן גילאון: לכן יכול להיות שהדבר הזה שנקרא בתי אבות, מדינת ישראל לא יכולה לקיים אותו על הבסיס הזה שהוא צריך להיות מצמצם הוצאות ומגדיל הכנסות.
אילן גילאון: עם כל הכבוד, מה יש לעשות.
אילן גילאון: ואז אומרת חברתי יעל גרמן, וזה הדבר החשוב ביותר, הנושא של ניוד הזכויות לאנשים.
אילן גילאון: אנחנו כל הזמן עוסקים בכל חשבון איך אנחנו מכפילים בשניים ומצמצמים - - - כדי בסופו של דבר לא לאשר לאדם את הפתרון האורתופדי הטוב ביותר שהוא יכול לקבל אותו.
אילן גילאון: כמה דוחות לא הגשנו?
אילן גילאון: גם למשרד הבריאות.
אילן גילאון: אגב, משרד הבריאות, המקרה היחיד שמשרד הבריאות בכל זאת עשה בתקופה שלי, אני מדבר על שבע שנים, הוא עשה מעשה וסגר מקום, ואז הוא דובר על הלאמת כל המקומות הללו.
אילן גילאון: אני אומר שהיחס הוא אותו דבר, בבתי האבות ובמוסדות הפסיכיאטריים והגריאטריים וודאי וודאי כאשר הם מופעלים על ידי כוח האדם הכי זול שיכול להיות.
אילן גילאון: אנחנו מגיעים לשם בעיקר אחרי תלונות של חוסים במקום, או של משפחות של חוסים, שמפחדים כל כך להתלונן.
אילן גילאון: בגלל זה אדוני חתום על החוק של הנציבות לקבילות הציבור, כדי שיהיה אל"ף, פיקוח מתמיד.
אילן גילאון: בעניין הזה אני לא מסכים איתךְ, כמו שיש לנו ממונה בכל מקום עבודה להטרדות, צריך להיות ממונה בכל מקום כזה שדואג לאנשים בפנים.
אילן גילאון: שומו שמים, אנחנו לא מזמן היינו במוסד מסוים, אני אגיד את שמו פה, במוסד אילנית, לא אדם מבוגר, אחרי תלונות של הכאת הבן אדם אנחנו מגיעים למקום, מוצאים את הבן אדם חבול בשמונה מקומות שונים בגופו.
אילן גילאון: ואז אני שואל את הרופא של המקום מה קרה איתו, הוא אומר לי 'הוא נפל על שולחן'.
אילן גילאון: ואני לא רוצה להשאיר את זה בכלל לבחינתם של אנשים טובי לב או רעי לב.
אילן גילאון: אל"ף, לנייד זכויות, מה שבן אדם יכול לקבל בביתו, ב-99% מהמקרים, לא ב-100%, הוא טוב יותר מאשר יכול לקבל מחוץ לביתו ולכן מה שאתם משלמים לבית האבות, תשלמו למשפחה שלו.
אילן גילאון: לנייד את זכויותיו, זה אל"ף.
אילן גילאון: בי"ת, מקומות כאלה חייבים להיות מנוהלים שלא על בסיס רווח והסטנדרט חייב להיקבע ומפוקח.
אילן גילאון: כי זה מתחיל פה ומתחיל שם וכל הקבוצות החלשות הינן בסופו של דבר אותו דבר, זה חסרי ישע.
אילן גילאון: אנחנו רואים מקומות שמנוהלים ברמה של המאה ה-19, אדוני, שהאסוציאציה שם היא כל כך קשה.
אילן גילאון: האסוציאציה היא בעיקר הריחות שיש במקומות האלה, את בטח יודעת, של משפחות שצריכות לפגוש את היקירים שלהם מבחוץ כי בפנים אי אפשר להיכנס.
אילן גילאון: לוקח לפעמים שבועיים או חודש לעשות לעצמך ריסטרט, ומה אני אגיד לך?
אילן גילאון: תדעי לך שאני ממועדון המעריצים שלך, כי זה דבר מאוד קשה.
אילן גילאון: אבל אנחנו מדברים על זה שוב ושוב ושוב, בקליפת אגוז אנחנו מדברים על אותו סיפור, חברים.
אילן גילאון: אנחנו לא מדברים על משהו חדש, אנחנו יודעים שהדבר הזה קורה שם, לא תמיד נוח לנו ולמשפחות גם אין אפשרות למצוא לעצמן פתרון אחר והן פוחדות והן לא יודעות לסנגר על עצמן.
אילן גילאון: ואנחנו כולנו נגיע לשם בסופו של דבר, בגורל הזה.
אילן גילאון: לכן אני אומר, הפתרון הוא משולב.
אילן גילאון: אל"ף, קודם כל אחריות ממשלתית.
אילן גילאון: החוק הזה של חוק בריאות סיעודי הוא הכותרת שצריכה לתת את המכלול של הדברים.
אילן גילאון: בי"ת, יותר ויותר מקומות שמדינת ישראל צריכה לנהל אותם בעצמה, בסטנדרטים וברמה מפוקחים, כי אחרת אנחנו נמשיך באופן אינסטרומנטלי להתייחס לבני אדם כעסק, כמקור לעסקים.
אילן גילאון: מי שחושב שמדינת ישראל היא עסק, או בכלל מדינה היא עסק, שינסה למכור אותה במחיר שהושקע בה, ואז הוא יבין כמה הטעות שלו היא גדולה.
אילן גילאון: אף אחד לא עושה לשני טובה וזה כל העניין של הסולידריות שאצלנו לא קיימת, לא כלפי זקנים, לא כלפי נכים, לא כלפי - - - בעניין של האגרה, הרי במה האשימו אותי קודם כל?
אילן גילאון: שאני רוצה להרחיב אותה לעניין של הזקנים והחד הוריים.
אילן גילאון: בוודאי שאני רוצה, כי אני רוצה להוריד את מפלס החרדה ולהעלות את מפלס הביטחון של אנשים בחיים שלהם וכאן זה לא מתרחש ולא יכול להיות ואז טוב לנו המוות מן החיים.
אילן גילאון: תוחלת החיים מתארכת ואיכות החיים הולכת ויורדת.
אילן גילאון: ככה בציניות פעם אמרתי, שאולי כדאי לאפשר שוב את הפרסום על סיגריות בעיתונים, אולי זה יאזן קצת את המציאות שבה אנחנו נמצאים.
אילן גילאון: לכן, אדוני, הדיון הזה ימשיך להתקיים עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם עד אשר לא יקרו ארבעת הדברים שאמרתי לכם, חוק בריאות סיעודי, נושא של ניוד, מה שיעל גרמן אמרה פה, ניוד הזכויות של האדם, לאו דווקא בטיפול חוץ ביתי, הכסף הזה בתוך הבית יכול להיות הרבה יותר מועיל, לאדם, לקשיש.
אילן גילאון: אחריות ממשלתית על המוסדות האלה ופיקוח מתמיד כל הזמן.
אילן גילאון: אני יכול להניח בפניך את כל הדוחות שהגשתי למשרד העבודה והרווחה ולמשרד הבריאות, אני מודה שמשרד הבריאות התייחס לזה יותר מאשר משרד הרווחה, אבל אלה דברים שאנחנו עושים, בהתנדבות.
אילן גילאון: אני, אתה יודע, קוראים לי הקורא באסלות עכשיו.
אילן גילאון: יש קורא בכף יד, קורא בטארוט, קורא בקפה, אני קורא באסלות.
אילן גילאון: אני מגיע למקום כזה, אני רואה את האסלה שלו, בטח גם את פיתחת את המיומנות הזאת ואת יודעת על מה מדובר.
אילן גילאון: אנחנו יודעים על מה מדובר, כולנו יודעים על זה.
אלי אלאלוף: תודה רבה, אילן.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת טלי פלוסקוב, יושבת ראש ועדת המשנה לנושא הקשישים מוועדת הרווחה.
טלי פלוסקוב: קודם כל כמובן תודה לכל היוזמים ותודה לכתבת שהצליחה לזעזע, לא רק אותנו, חברי הכנסת, אני חושבת שהרבה אזרחים במדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: אני רוצה דווקא להתחיל ממשהו טוב והטוב הזה, שאמא שלי היום נמצאת בבית אבות, ואני רוצה להגיד לכם שאני מאוד מרוצה ממה שקורה שם.