GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה לייבוביץ: אני רוצה להציג פן אחר, אנחנו פה מדברים באנשים, אנשים הם חיות חברתיות ואני רוצה להתייחס לגברת ולאדון שגרים בקומה שלישית, זכאים לחוק סיעוד וכבר לא יכולים לצאת מהבית, רוצים חברה, רוצים לעבור לבית אבות, רק שיהיו אנשים בני גילם, והם לא עוברים כי הם מפחדים שתישלל מהם הגמלה.
<משה לייבוביץ: זו הסיבה היחידה שהם לא עוברים והם נשארים כלואים, אפילו שזה בבית של זהב, בקומה שלישית.
<משה לייבוביץ: אין שום סיבה בעולם שהביטוח הלאומי יבדוק מה נותן הבית ויביא אותם להגיד שרק אנשים שבאים לבית מסכן, שלא נותן א', ב', ג' יקבלו, ובית שכבר רוצה להיות בסדר ולתת לאנשים יותר, שם לא יקבלו.
<משה לייבוביץ: הם יכולים לנצל את אותה מלווה לקבל שירותים שהבית לא נותן, כדוגמה ללכת לטייל בשפת הים, אם זה בנהריה, או ללכת למרכז העיר, או לכל מקום אחר בעיר, שירות שהמוסד לא נותן ובזה אפשר להשתמש במטפלת שמקבלים מחוק סיעוד.
<משה לייבוביץ: אז אנחנו מדברים קודם כל בבני אדם.
<משה לייבוביץ: אני חוזר רק על המשפט האחרון, הרבה אנשים כלואים בתוך הבית, רוצים חיי חברה ולא יוצאים כי אחרת יפסידו את גמלת הסיעוד.
טלי פלוסקוב: פיני קבלו, בבקשה, אדוני.
טלי פלוסקוב: אתה כאן בפן של מרכז השלטון המקומי?
<פיני קבלו: אני מרכז שלטון מקומי ואני גם חבר במועצת הביטוח הלאומי ואני חייב לומר שיש באמת בביטוח הלאומי דרג מקצועי טוב שאני עובד איתו בשיתוף פעולה ואני חושב שאנחנו צריכים לנצל את מועצת הביטוח הלאומי, שיש בה נציגי ציבור.
<פיני קבלו: אני חושב שיש המון לאקונות.
<פיני קבלו: הנושא שדיברו עליו, הבטחת הכנסה, אני יושב ראש ועדה של הבטחת הכנסה, היה שם גם סיפור שאם הבן העביר בהוראת קבע לאמו כל חודש 500 שקלים אז הורידו להם את הבטחת ההכנסה והעניין הזה תוקן.
טלי פלוסקוב: לא, אבל עכשיו יש חוק שהעבירה חברת הכנסת מירב בן ארי על כך שהכנסה מהמשפחה - - -
<פיני קבלו: כן, העניין הזה תוקן וזה יבוא לאישור הוועדה ביום ראשון הקרוב והשר קידם את זה.
<פיני קבלו: אני חושב שיש לביטוח הלאומי מוסדות וצריך לפעול דרך המוסדות שלו.
<פיני קבלו: אני מוכן להעלות את הנושא ויש פה גם חברה נוספת שנמצאת איתי בוועדה, אנחנו מוכנים להעלות את הבקשה הזאת למועצת הביטוח הלאומי, נביא אותה בפני הציבור, נביא אותה בוועדות של הביטוח הלאומי ונקדם אותה דרך אותם נבחרים שנבחרו על ידי השר ועל ידי הגופים ה - - -
<רון עוזרי: מר קבלו, אשמח אם תזמנו אותנו.
<פיני קבלו: בכיף.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, קודם כל יוזמה מבורכת.
נחמן שי: אני רק רוצה מילה אחרונה.
טלי פלוסקוב: עודד ביקש, אז נעשה לפחות בינינו סדר.
טלי פלוסקוב: עודד, בבקשה.
עודד פורר: אני רק אסכם, לפחות מבחינתי, את העניין, גם כאחד מאלה שהגישו את הבקשה הזו.
עודד פורר: כל מה ששמעתי פה ואי הבהירות, אנחנו נבהיר אותה בחקיקה והעיקרון של החקיקה יהיה שמוסד שנכנס אליו מישהו שזכאי לגמלת סיעוד והמקום שבו הוא שוהה לא נתמך על ידי משרד הבריאות או משרד הרווחה, זאת אומרת גם אם הוא נכנס למחלקה סיעודית שהיא לא נתמכת על ידי משרד הבריאות, אין שום סיבה לשלול ממנו את גמלת הסיעוד.
עודד פורר: אז גם במקרה הזה הוא ימשיך לקבל את גמלת הסיעוד וגם אם הוא נכנס לאיזה שהוא בית אבות כזה או אחר והוא זכאי גמלת סיעוד ובית האבות לא נתמך בגינו, מה שנקרא לא מסבסדים את בית האבות בגלל שהוא נכנס - - -
<קריאה: במימון פרטי מלא.
עודד פורר: במימון פרטי מלא, הוא ימשיך לקבל את גמלת הסיעוד.
עודד פורר: הרי גם ככה הגמלה הזו משולמת לפי מבחן הכנסות.
טלי פלוסקוב: נחמן שי ואני אתן לביטוח הלאומי גם.
נחמן שי: אני רוצה להבהיר נקודה אחת.
נחמן שי: עד שתהיה חקיקה, שלכם, שלנו, מה המצב?
נחמן שי: האם אנשים מקבלים או שוללים מהם?
נחמן שי: זו השאלה העיקרית, מה המצב ברגע זה, אתם יכולים לתת לי תשובה?
<רון עוזרי: אם היו מקבלים לא היה פסק הדין ולא היה בירור.
נחמן שי: ברור, אבל אחרי פסק הדין המצב השתנה.
<רון עוזרי: בחודשיים האחרונים?
<קריאה: לא השתנה.
נחמן שי: ממשיכים לשלול.
נחמן שי: בתי אבות, נכנסים, ממשיכים לשלול, נכון?
<רון עוזרי: אולי פה ושם נקודתית.
<רון עוזרי: כללית בכלל לא.
טלי פלוסקוב: חברים, תודה.
טלי פלוסקוב: ארנה, אני רוצה לתת לך אחרונה, לסכם לנו.
טלי פלוסקוב: אני אבקש מאבנר עורקבי, בבקשה, אבנר.
<אבנר עורקבי: קודם כל הייתי מציע בנושא הזה לוועדה שעד שלא תושלם החקיקה של ביטוח לאומי, הוא יחייב להביא כל מי שהוא רוצה לשלול לו את הקצבה בפני הוועדה וכל מקרה יידון.
<קריאה: איזה ועדה?
<אבנר עורקבי: הוועדה הזו, כן.
<קריאה: יש ועדת סיעוד במוסד לביטוח לאומי.
<קריאה: מקסימום שיביאו לשם.
<אבנר עורקבי: אם אתם רוצים לבוא ולשלול לבן אדם את הקצבה שלו, שיבואו ויתמודד עם זה פה.
<אבנר עורקבי: זה דבר אחד.
<אבנר עורקבי: דבר שני, חברי הכנסת הנפלאים שלנו, אתם יודעים טוב מאוד לנהל את הדברים האלה בהרבה מקרים, אבל אתמול ראיתי כתבה ב-YNET שהחרידה אותי.
<אבנר עורקבי: ילדה עם סרטן, נשללה ממנה קצבת סיעוד.
<ארנה זמיר: איך סיעוד?
<אבנר עורקבי: שר"מ.
<אבנר עורקבי: היא לא יכולה לעשות, היא מושבתת בבית.
<אבנר עורקבי: אני מחכה מכם, שאתם תביאו את זה לדיון מהיר.
טלי פלוסקוב: תודה, אבנר.
טלי פלוסקוב: גב' ארנה זמיר, בבקשה, ככה סוג של סיכום.
<ארנה זמיר: אוקיי.
<ארנה זמיר: אז קודם כל לגבי העובדות, מאז פסק הדין קיבלנו בקשות מאנשים שנמצאים במסגרות הבאות, בית שחם, שפע חיים נתניה, לב דברת בקיבוץ דברת, בית הורים רחל ליצ'ק באזור, בית אבות מונטיפיורי בפתח תקווה.
<ארנה זמיר: לכל אחד מבתי האבות האלה העברנו שאלון שמנסה להתמודד עם האתגרים ששם בפנינו פסק הדין.
<ארנה זמיר: אנחנו אוספים את השאלונים האלה ורוצים לראות את התמונה המתקבלת כדי לנסות - - -
<משה לייבוביץ: אבל זה לא רלוונטי השאלות האלה בבית אבות.
<ארנה זמיר: זה בפירוש כתוב בפסק הדין, שזה תלוי בשירותים שניתנים באותה מחלקה.
<משה לייבוביץ: לא נכון, החוק לא קובע - - -
טלי פלוסקוב: לא מתווכחים כאן, רבותיי.
<ארנה זמיר: זה לגבי המצב עכשיו וטרם הסתכלנו על כל הדברים האלה כי זה עכשיו היה בדיוק בחליפת הניירת בימים האחרונים האלה ואנחנו נחליט לגבי חמש המסגרות האלה, ואו ניתן או שלא ניתן, לפי מה שנחליט, אבל נחליט.
<ארנה זמיר: אלה חמש המסגרות שקיבלו.
<ארנה זמיר: שבוע-שבועיים נחליט.
נחמן שי: כרגע הם מקבלים?
נחמן שי: הם לא מקבלים, כרגע הגישה היא לא - - - ז
<ארנה זמיר: זה בתהליך.
נחמן שי: הבנתי, אבל כרגע הגישה היא לא.
<ארנה זמיר: הן חדשות, הן הגיעו לאחרונה, הן לא הגיעו לפני כן.
<קריאה: מישהו מכם פעם נכנס לאיזה תהליך במוסד לביטוח לאומי?
<קריאה: מישהו נכנס פה?
<קריאה: נראה איך הוא יוצא מזה.
נחמן שי: כרגע הם בשלילה?
<ארנה זמיר: כרגע הם לא בשלילה, הם בתהליך.
<קריאה: הם בשלילה.
<ארנה זמיר: יש הבדל בין שלילה ל'בעבודה'.
<ארנה זמיר: אף אחד עוד לא דחה את הפנייה הזאת.
טלי פלוסקוב: כן, אבל הקשיש לא מקבל כרגע סיעוד, מבחינתנו זה אותו דבר.
נחמן שי: אדם שיושב בבית האבות הזה מקבל או לא מקבל?
<ארנה זמיר: אז אני מנסה לומר שאם אנחנו לא נשלול וחס וחלילה יחלפו יותר מכך וכך ימים ממועד הגשת הבקשה אנחנו נותנים את הכול גם בכסף מיום הגשת הבקשה.
<קריאה: הוא רוצה שירות, הוא לא צריך את הכסף.
<ארנה זמיר: הבקשה הזאת של האנשים מוגנת.
<ארנה זמיר: עד שהיא לא נשללה הם יקבלו, הם גם מקבלים שירות.
<ארנה זמיר: עד מועד מסוים אנחנו מכניסים שירות, אם עברנו על התקופה, אם הם קיבלו שירות בתקופה אחורה, אז זה באמצעות חברת סיעוד, אז חברת הסיעוד מקבלת את מה שנקרא טרום סיעוד ואם לא, אז הם מקבלים כסף.
<ארנה זמיר: כך שאותם אנשים לא נפגעים, הזכאות שלהם לא נשללה ואם יש חברת סיעוד שנותנת להם שם שירותים והם יהיו זכאים אז חברת הסיעוד הזאת תקבל את המימון של השירותים האלה.
<ארנה זמיר: הם לא נשללו.
<ארנה זמיר: לגבי תיקון החקיקה.
<ארנה זמיר: אני מאתגרת את חברי הכנסת, כשהם עושים את תיקון החקיקה שיזכרו מי באמת הכי מסכנים בנושא הזה של הזקנים האלה.
<ארנה זמיר: אתה תיארת מצב של מישהו שנמצא במחלקה לעצמאים ולא מקבל שירות מספיק טוב ובגלל זה מצבו מידרדר והוא אחר כך עובר למחלקה סיעודית ואתם שתקתם?
<ארנה זמיר: יש מצב כזה של מישהו שנמצא אצלכם במחלקה לעצמאים, מקבל שירות עד כדי כך גרוע שמצבו מידרדר ובגלל זה הוא עובר למחלקה שהיא סיעודית?
<ארנה זמיר: אבל יש את זה בבתים.
<ארנה זמיר: השירות שלנו, שאנחנו נותנים לאנשים בבתים, הוא מאוד חלקי, הוא ממש בושה, 18 שעות מתוך 168 שעות שבועיות וכשאתם תבחנו באמת למי להקצות את המיליארד הבא, כי על זה אנחנו מדברים - - -
איציק שמולי: אנחנו מקדמים חוק של ביטוח סיעודי ממלכתי, מי שהתנגד לזה בתקציב זה משרד הבריאות בסופו של דבר, למרות ההבטחות, משרד הרווחה ומשרד האוצר.
איציק שמולי: אז את לא צריכה להפנות את הדברים אלינו, אלא אליכם.
<ארנה זמיר: אבל אני אומרת שכשאתם תחשבו על המיליארד הבא, לאן הוא יילך, אז באמת תמפו את מי הם המסכנים.
<ארנה זמיר: ואני גם רוצה לומר שאלה שייכנסו, לשיטתכם, לאותה מסגרת, אחד במימון חלקי של משרד הרווחה, אחד מכספו הפרטי כי היה לו, אז להוא שנכנס במסגרתו הפרטית, אז תהיה לו מטפלת שתיקח אותו לטייל בים, אבל להוא שנכנס במימון של משרד הרווחה, כי הוא עני יותר, הוא לא יראה את הים.
<קריאה: אז פה ייענשו שניהם, גם לזה לא יהיה וגם לזה לא יהיה.
<ארנה זמיר: אבל זה מה שאתם מציעים - - -
<צפרא דוויק: לא, זה לא מה שאנחנו מציעים, את מעוותת את מה שנאמר כאן.
<צפרא דוויק: אל תעבירי את - - - לחברי הכנסת על משפט כזה, אני לא מבינה את זה בכלל.
טלי פלוסקוב: צפרא, אני מבקשת.
<משה לייבוביץ: כבוד היושבת ראש, יש לי רק שאלת תם.
<משה לייבוביץ: כל הזמן מדברים על חקיקה, יש חוק, למה לא לבקש לקיים את החוק ככתבו וכלשונו?
טלי פלוסקוב: תודה, שמעתי את כולם, תודה רבה.
איציק שמולי: צריך לשאול אותה תוך כמה זמן ייבחנו הקריטריונים, הם לא אמרו.
טלי פלוסקוב: כן, זה מה שרשום אצלי.
טלי פלוסקוב: אני כרגע אקריא את מסקנות הוועדה וזה פתוח לתוספות ולתיקונים של חברי הכנסת.
טלי פלוסקוב: הוועדה קוראת למוסד לביטוח לאומי לא למנוע את הזכאות לקשישים, תשושים ועצמאיים השוהים במסגרות ולא בביתם.
טלי פלוסקוב: שתיים, הוועדה דורשת מהמוסד לביטוח לאומי לקיים את החוק ולשלם את גמלת הסיעוד לקשישים השוהים בבתי אבות, לא במחלקות הסיעודיות.
טלי פלוסקוב: מדובר בסך הכול, כפי שאני הבנתי, בכ-3,000 קשישים שאינם נתמכים על ידי משרד הרווחה.
טלי פלוסקוב: אני חוזרת על המילה דורשת.
טלי פלוסקוב: שלוש, הוועדה דורשת מהביטוח הלאומי לבחון מחדש את הקריטריונים לזכאות, אתם כבר עובדים על זה, ולהציגם בפני הוועדה תוך - - - אם את אומרת שתוך שבוע-שבועיים זה יהיה מוכן, אז אני אומרת תוך חודש ימים, תוך חודש ימים להציג את הקריטריונים לוועדה והוועדה תקיים ישיבה נוספת לבדיקה ודיון על הקריטריונים.
טלי פלוסקוב: ארבע, הוועדה מודיעה לביטוח הלאומי כי אם יוגשו קריטריונים ברורים חברי הכנסת שחברים בוועדה, וגם שלא, יסדירו את הנושא באמצעות חקיקה.
טלי פלוסקוב: יש הערות של חברי הכנסת שרוצים תוספות?
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שהדיון היה מאוד מעניין ואני ראיתי הרבה אנשים שבאמת הנושא של הקשישים בליבם, כולל הביטוח הלאומי, רק כאן, לפי דעתי, לקחת עמדה של הגנה שהיא הייתה קצת תוקפנית.
טלי פלוסקוב: בעיניי בוועדות האלה, כשחברי כנסת בסך הכול באים כאן כדי לעזור לאנשים, לא כדאי לתפוס עמדה מסוג זה, כדאי באמת להראות את הרצון, ואמרת שבלא מעט מקרים אתם כן עוזרים.
טלי פלוסקוב: אז תדברי על המקרים האלה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברים, הישיבה נעולה.
אלי אלאלוף: נעבור להצבעה על הרביזיה של חברת הכנסת סתיו שפיר.
אלי אלאלוף: מי בעד לדון ברביזיה של חברת הכנסת שפיר?
סתיו שפיר: אפילו לא לדון?
מירב בן ארי: אני גם נגד בזבוז הזמן שאת עושה.
מירב בן ארי: תחסכי ממני את הפופוליזם שלך.
מירב בן ארי: בינתיים מי שהביא את החוק הזה, מילה אחת טובה לשר האוצר.
מירב בן ארי: יום היסטורי לעצמאים היום.
טלי פלוסקוב: זה באמת יהיה יום היסטורי אם חברת הכנסת סתיו שפיר תגיד מילה טובה על שר האוצר.
אלי אלאלוף: היום אנחנו ה-8 בפברואר 2017, י"ב בשבט תשע"ז, השעה 09:36 דקות.
אלי אלאלוף: אנחנו פותחים בדיון קשה, דיון שמזכיר לנו שאיבדנו כבר כמה עקרונות שחשבנו אותם בסיסיים וטבעיים ושלצערי לא מתקיימים, גם עם חוקים.
אלי אלאלוף: בכלל כשחוקים נוגעים בתנאי המחיה של אדם, ובמיוחד הזקן, זה בנקודה שהחמלה, המוסר שלנו נעלם והחוק אמור לתקן את זה, אבל הוא גם כן לא מסוגל ודווקא באוכלוסייה הכי חלשה, זאת שלא יכולה לעשות למען עצמה וכנראה גם סביבתה המשפחתית כבר לא יכולה לעשות והם מגיעים למוסדות שהמדינה העמידה פעם לרשותם ובזמן האחרון פחות ופחות המדינה מפעילה אותם, אלא מפעילה אותם באמצעות גופים פרטיים.
אלי אלאלוף: אומרים שהתגובות בדרך כלל הן יחסית חיוביות להפרטות האחרות, אנחנו נמצאים עם 350 מוסדות שבהם יש אלפי סיעודיים, תשושים, גם כאלה שכביכול בדיור מוגן, שהטיפול בהם הוא ממש לא אנושי.
אלי אלאלוף: בחלק מהזמן חלק מהעובדים לא מקצועיים, לא באינטנסיביות הנדרשת, לפעמים גם לא בתנאים הפיזיים הנדרשים, גם בתקציבים, הוצאות האחזקה עליהם הולכים ונהיים בלתי ריאליים והתוצאה היא הזנחה שלהם.
אלי אלאלוף: תודה שהגעת, אריאלה שטרנבך, תודה שעשית תחקיר כזה והשיטה שלו.
אלי אלאלוף: גם השיטה מעניינת מאוד, הקדשת לא תצפית של שעה והלכת, אלא חודשיים של עבודה משותפת עם המערכת, התנדבות שלך לנסות לחוש מה המטופלים חשים, במיוחד מה שהעובדים אמורים להשקיע כדי להגיע לזה.
אלי אלאלוף: אני חייב לציין את הצורה המאוד מכובדת שכתבת את המאמר שלך.
אלי אלאלוף: גם אם יגידו שאני עושה פרסומת ל'ידיעות אחרונות' אני לא מתבייש, אני חייב לציין שזה באמת תחקיר רציני, לכן מצאנו לנכון לקיים דיון, בנוכחותך ובנוכחות כל הגורמים.
אלי אלאלוף: אני מודה למנכ"ל משרד הבריאות שמצא לנכון לבוא למרות שקיים דיון על נושא של עובדים זרים בענף רק לפני - - - יצחק.
אלי אלאלוף: יש פה אדם מדהים, פרופ' יצחק בריק.
אלי אלאלוף: אני שמח באמת שמנכ"ל משרד הבריאות משה ברסימנטוב ביקש לבוא למרות ההתראה המאוד קצרה, של 24 שעות.
אלי אלאלוף: ואני מודה לחברי הכנסת, שבאמת מצאו את הזמן ובאו, חלק רצו לבוא והתנצלו מראש.
אלי אלאלוף: תרשו לי פעם ראשונה לתת את רשות הדיבור דווקא לתחקירנית, לעיתונאית, שהביאה אותנו לדיון הזה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אריאלה.
<אריאלה שטרנבך: אני רוצה לפני הכול משהו שנורא העיק לי בימים האחרונים, להגיד שעשינו פה משהו שקצת, לא קצת, הרבה מאוד השחיר את העובדים בתחום הכי קשה, שאף אחד מאיתנו, היושבים בחדר הזה, לא היה מוכן לעשות בשום מחיר ויש שם אנשים מלאכים שבאמת עושים שם עבודה שאין לתאר.
<אריאלה שטרנבך: אנחנו יושבים פה והם שם שעות על גבי שעות, משמרות כפולות, נותנים את עצמם ובאמת מוסרים את הנפש בשביל הקשישים והתחקיר הזה קצת שם אותם במקום מאוד מאוד לא חיובי, שלא באשמת הרבה מאוד מהם, שבאמת מגיע להם מחיאות כפיים על העבודה, שהיא נוראית ממש.
אלי אלאלוף: אבל בכנסת זה אסור.
<אריאלה שטרנבך: אני לא רואה סיבה לדבר על התחקיר, כי אני משערת שהרוב פה יודעים וקראו מה קרה, אני רוצה לדבר על מה קרה מאז התחקיר.
<אריאלה שטרנבך: אין לי רגע שקט, במערכת 'ידיעות אחרונות' ו-YNET, מתקשרים אליי, המזכירות בוכות, יום ולילה הם מקבלים פניות והפניות הם מקשישים שלא יכולים לכתוב לי, לא בפייסבוק, לא במייל, והם מתחננים ובוכים לעזרה.
<אריאלה שטרנבך: אני משתדלת לענות קודם כל לקשישים, אבל לי עצמי אין מה לעשות איתם, אין לי דרך לעזור להם, אין לי שום פתרון להציע להם והם בוכים.
<אריאלה שטרנבך: הפניות מתחלקות לשניים, קשישים שמתחננים לעזרה, שהבעלים שלהם נמצאים שם בעצם ואין להם שום פתרון והם יודעים על מכות, היא אומרת לי 'יש עליו סימנים, אני לא יכולה לטפל בו, מה אני צריכה לעשות?'.
<אריאלה שטרנבך: כל אלה שפונים אליי הם כאלה שפנו למשרד הבריאות, איפה הפניות שלהם נעלמו?
<אריאלה שטרנבך: זאת השאלה.
<אריאלה שטרנבך: יש לי עוד רשימה כזאת של טלפונים מאתמול, לא חזרתי לאף אחד מהם.
<אריאלה שטרנבך: גם אם אני אחזור ואני אהיה מאוד נחמדה ואני אשב ואקשיב לכל הסיפורים, וידוע שקשישים, עד שמגיעים לנקודה, לוקח זמן, ואני עושה את זה בימים האחרונים, איך אני יכולה לעזור להם חוץ מהקשבה?
<אריאלה שטרנבך: אין לי שום דרך לעזור להם בשום דבר.
<אריאלה שטרנבך: הפניות השניות שאני מקבלת זה מאנשים שאומרים שעד היום הם לא יכולים לישון ויש להם מצפון מאוד גדול.
<אריאלה שטרנבך: אלה אנשים שכבר איבדו את היקרים להם, מה שנקרא, והם מרגישים שהרבה מאוד רצחו להם שם בבתי האבות האלה את האבות והאימהות.
<אריאלה שטרנבך: אני חושבת שאנשים כאלה הם לא אנשים שבאים להתלונן, אלה אנשים עם מצפון שאומרים 'אני לא ישנה בלילה ששמתי אותו בכזה מקום'.
<אריאלה שטרנבך: הפניות האלה חוזרות.
<אריאלה שטרנבך: אני מאוד ארצה להקריא משהו, שקצת קיצרתי, קיצרתי רק את ההתעללות עצמה, כי אני חושבת שאנחנו הבנו את התמונה, אבל פנייה שקיבלתי ממש עכשיו בדרך לכאן ממישהו.
<אריאלה שטרנבך: 'הכניסו את אבא לבית סיעודי כי אמא לא יכלה להרים, לסחוב ולטפל בו.
<אריאלה שטרנבך: מאז נסעתי הרבה במיוחד מתל אביב עד קרית חיים כדי לבקרו ולהאכילו ונתתי כבוד גדול לאבא בגלל שאני מאומץ וגידלו אותי באהבה ובחום למרות שאני חירש.
<אריאלה שטרנבך: תמיד אמרתי לאמא שיש לי תחושה לא טובה למקום הזה ובהתחלה אמא לא האמינה לי, כנראה ששיקרו לה הרבה.
<אריאלה שטרנבך: אבא מבין ויודע לתקשר איתי מצוין, אני קורא שפתיים ומבין בשפת הסימנים ואני שם לב לכל דבר.
<אריאלה שטרנבך: היו לו כמה סימנים בידיים ולא הבנתי מה זה ושאלתי אותו מה זה והוא היה מגלה לי כל פעם בלחישות, כי פחד מהעובדים.
<אריאלה שטרנבך: ניסיתי להעיר ואמרו לי שאני משקר.
<אריאלה שטרנבך: אבא פחד וסבל המון מהתעללות, רשלנות וזלזול.
<אריאלה שטרנבך: סיממו אותו בכדורי שינה במינון גבוה, שזו תלונה שחוזרת על עצמה כל פעם מחדש, למרות שבהתחלה לא האמנתי לה.
<אריאלה שטרנבך: אני לא אשכח ולא אסלח למקום הזה.
<אריאלה שטרנבך: כשהילדים של אמא הקשיבו לי והבינו כבר היה מאוחר, רצחו את אבא שלי.
<אריאלה שטרנבך: ההורים שלי 30 שנה התנדבו כמשפחת אומנה, נתנו את החיים שלהם לילדים נטושים במדינת ישראל ובסוף המדינה נטשה אותם.
<אריאלה שטרנבך: זה עכשיו באוטובוס וכל פנייה כזאת, היא פשוט מורידה דמעות.
<אריאלה שטרנבך: זו פנייה אחרונה אז הקראתי אותה ממש ככה.
<אריאלה שטרנבך: אתמול זה היה - - - אני פה לא בשביל להגיד מה ישתנה, בואו תגידו לי למי אני מעבירה את רשימת הקשישים הבוכים האלה, למי אני יכולה להעביר את זה?
<אריאלה שטרנבך: ברמה הזאת?
אלי אלאלוף: תודה באמת.
מיכל רוזין: מדהימה.
מיכל רוזין: כל הכבוד, אריאלה.
אלי אלאלוף: חברי הכנסת, נעשה פינג פונג בין חברי הכנסת לשאר האורחים ואחר כך נבקש ממנכ"ל המשרד להגיב.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין, לאור הדיון שהתקיים לפני שבועיים בוועדת הפנים יצטרף אלינו בעוד כמה דקות יושב ראש ועדת הפנים כדי להביע את עמדותיו בנושא הזה, כי היה דיון על נושא כוח האדם הזר בעניין הזה.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת איציק שמולי.
איציק שמולי: ראשית אני מרגיש צורך להודות לך על היוזמה שלך, על זה שלא חיכית לשום דבר וקבעת את הדיון הזה לאור חומרת הדברים.
איציק שמולי: קיצרת את כל התהליכים של הכנסת ובאמת כל הכבוד, אדוני היושב ראש, זה באמת נושא דחוף.
איציק שמולי: צריך להגיד מילה טובה למנכ"ל משרד הבריאות, שלדעתי עושה עבודה מצוינת בתפקידו ומצא לנכון לבוא לפה הבוקר.
איציק שמולי: כמובן, אריאלה, לך על התחקיר המצוין והמזעזע שהבאת לנו.
איציק שמולי: הבעיה עם המקומות האלה, אריאלה, שהם בדרך כלל נמצאים מעבר להרי החושך.
איציק שמולי: בתרבויות אחרות אמנם שולחים את הקשישים לאיזה הר געש או לאיזה קרחון בודד, שימותו לבד, כאן פשוט צריך לשלוח אותם לחלק מהמקומות האלה שאת מצאת בתחקיר והמקומות האלה יודעים לעשות את העבודה יופי.
איציק שמולי: איך הייתה הכותרת אתמול ב-24 שעות?
איציק שמולי: זה גיהינום, הכי טוב שיכול לצאת מפה זה למות וכמה שיותר מהר.
איציק שמולי: אלה לא בתי אבות, אלה לא ראויים להיקרא בתי אבות, אלה מכלאות.
איציק שמולי: העובדה שאנשים שם מתארים את המקום הזה כגיהינום עלי אדמות, שבו משפילים קשישים, שבו מכים אותם, מטיחים אותם, אפילו פוגעים בהם מינית, זה דבר שאסור לקבל אותו בשום פנים ואופן.
איציק שמולי: המקומות האלה מתייחסים לזקנים שלנו כאל תתי אדם והמקומות האלה צריכים להיסגר.
איציק שמולי: אני חושב שלפני שמדברים פה על עובדים זרים ועל המכרז החדש וזה, צריך לעשות הפרדה מוחלטת.
איציק שמולי: כן, אני חושב שעובדים זרים צריכים להיכנס בגלל מצוקת כוח האדם לבתי האבות.
איציק שמולי: כן, אני חושב שהמכרז שפרסם משרד הבריאות לא מספיק טוב, צריך לשפר אותו.
איציק שמולי: אחרי שאמרנו את זה, שימו את זה בצד, זה לא קשור לדיון, כי בסופו של דבר גם בתנאים של מצוקה ומחסור ותשתיות שנשחקות אנחנו לא נקבל את התמונות האלה, אנחנו לא מוכנים, ואני אומר לכם את זה דווקא כבן אדם צעיר.
איציק שמולי: אנחנו מדברים פה על דור המייסדים של המדינה, תתביישו לכם שאתם מתייחסים ככה לאנשים, זה מלחמה שאנחנו, הצעירים, צריכים להוביל ואנחנו נוביל אותה.
איציק שמולי: אני שמעתי, אדוני היושב ראש, שעדיין חלק מהמקומות פועלים כרגיל כי השמות לא פורסמו בתחקיר וכן יודעים מי הם ולא יודעים מי הם.
איציק שמולי: אז בוא אני אגיד לכם מי הוא, לנו יש חסינות, ואם מה שצריך כדי שמשרד הבריאות ומשטרת ישראל עכשיו יילכו ויפשטו על המקומות האלה ויעשו בדיקה רצינית, אז כדי שלא יהיה ספק לגבי זהות המקומות אז אני אגיד לכם אותם.
איציק שמולי: מדובר בתל אביב בנאות אבי ונאות אביב ומגדלי נתן, בבת ים בנווה באבוב ובבית אורנשטיין, בפתח תקווה בארבל, ירושלים בכלל על המפה, נווה הורים, נווה תמיר, נווה שמחה, בית ראובן, מעון הורים שומרי החומות, מעון הורים גני אורה.
איציק שמולי: משרד הבריאות, לכו למקומות האלה ותפשטו עליהם אתמול בבוקר.
איציק שמולי: העובדה שעכשיו, כפי שמתארת אריאלה, עדיין מתקבלים טלפונים, בין השאר מהמקומות האלה וכנראה גם אחרים בחיפה וטבריה זה דבר חמור בצורה בלתי רגילה.
איציק שמולי: אין שום ספק, אדוני היושב ראש, ובזה אני אסיים, שהאצבע המאשימה לא צריכה להיות מופנית רק לאותם המקומות.
איציק שמולי: יש פה פיקוח, היה אמור להיות פה פיקוח שפשוט קרס, שפשוט לא ביצע את תפקידו כמו שצריך.
איציק שמולי: אני חושב שאם היינו מעבירים, בין השאר, את הרפורמה בסיעוד, שמשרד הבריאות התחייב עליה, זה בסופו של דבר לא קרה, יכול להיות שתמונת המציאות הייתה אחרת.
איציק שמולי: הרפורמה שאנחנו הצענו כאן בכנסת, ובלי שום קשר, אני חושב, אדוני היושב ראש, שהפיקוח כאן קרס ומישהו צריך לשלם על זה.
אלי אלאלוף: בבקשה, מיכל רוזין ואחר כך פרופ' בריק, אני מזמין את התערבותך.
אלי אלאלוף: אני לא אמרתי שלום לכל חברי הכנסת כי היום, כל הכבוד על השתתפותכם, אז תסלחו לי, כשתדברו תציגו את עצמכם.
מיכל רוזין: הנושא מקומם עד מאוד ואני הסכמתי עם כל דבריו של חברי, חבר הכנסת שמולי.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר, אמרת את זה בסיום דבריך ואני שמחה שאמרת את זה מכיוון שאנחנו לא צריכים ללכת לחפש עכשיו, לא את אותו עובד מתעלל פוגע, למרות שבוודאי שצריך שהוא לא יישאר במקומות האלה, ולא לסגור מקום כזה אחר, אנחנו חייבים לפקוח עיניים ולהסתכל באופן מערכתי ברור על כל המערכת הזאת, על כל המערכת של בתי האבות הסיעודיים של המדינה, כי ברור שיש פה גם עניין מעמדי, למי יש כסף ולמי אין כסף, מי יכול להיות בדיור מוגן מסוג מסוים ומי אינו זוכה ליחס הזה ובסופו של דבר אנחנו יודעים, אמרת מעבר להרי החושך, צר לי לומר זאת, כולנו יודעים על זה, כמעט כל משפחה חווה את הדברים האלה, חווה את הצורך מצד אחד בהעסקת עובדים זרים במצב סיעודי ומצד שני באותם בתי אבות סיעודיים בסוף הדרך המשפחות חוות את זה.
מיכל רוזין: אנחנו מכירים את זה, אנחנו יודעים את זה, אבל באיזה שהיא מידה אנחנו מתייחסים לגזרת גורל.
מיכל רוזין: ככה זה, הם זקנים, וככה זה, זה סוף החיים.
מיכל רוזין: אסור לנו לראות את זה כגזרת גורל, אסור לנו להתייחס לזה כאילו ככה זה ואין מה לעשות.
מיכל רוזין: יש המון מה לעשות.
מיכל רוזין: מעבר לזה שאנחנו צריכים כמובן להעריך את המבוגרים שבינינו, דרך אגב, עוד שנייה רובנו, איציק, אני יודעת שזה נראה לך רחוק, אבל אנחנו שם - - -
אלי אלאלוף: כל הקודם זוכה.
מיכל רוזין: ולא רק כי אנחנו צריכים לדאוג לעצמנו, אנחנו צריכים לדאוג לחברה והחברה הישראלית לא יכולה להרשות לעצמה, לא לעצום עיניים ולא להתייחס לזה כגזרת גורל, שככה זה.
מיכל רוזין: אני מסכימה איתך, אריאלה, זה קשה, ומי שעובד בזה באמת זה מלאכים.
מיכל רוזין: רק השבוע השתתפתי בהלוויה של ניצולת שואה ערירית, שאני ואחרים דאגנו שיגיעו אנשים להלוויה בתשע בערב בבית העלמין ירקון והגיעו למעלה מ-200 איש בזכות באמת המלאכים של קלרה, אותם המטפלים שליוו אותה בדרכה האחרונה.
מיכל רוזין: כך צריך להתייחס לכל אחד, בין, דרך אגב, אם הוא ניצול שואה או הוא לא ניצול שואה, כל אדם.
מיכל רוזין: כל אדם זכאי להזדקן בכבוד ולמות בכבוד ולכן זו משימה שהיא משימה מערכתית, ממלכתית, היא לא נקודתית, היא לא בית אבות כזה או אחר, היא לא חברה כזאת או אחרת, היא לא עובד כזה או אחר, זה אנחנו, זה המדינה.
אלי אלאלוף: פרופ' יצחק בריק ואחריו דב חנין ונחמן שי.
אלי אלאלוף: תרשו לי, חברים, חבריי מהכנסת, לבקש טיפה לקצר, לאור זה שאני יודע שכולכם לחוצים ללכת לדיונים נוספים.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, אני רק רוצה להתנצל, אני צריכה לרדת לביקורת, יש שם דיור ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: אז אני מתנצלת, אני כמובן אעקוב אחרי כל מה שנאמר כאן.
אלי אלאלוף: אז תרשה לי, שנייה, אני התחייבתי, הוצאתי את חבר הכנסת דודי אמסלם מהוועדה שלו כדי שהוא יביע את השתתפותו בדיון הזה לאור הדיון שהתקיים אצלו לפני שבועיים.
אלי אלאלוף: אז, בבקשה, דודי.
דב חנין: עוד לפני התחקיר, אגב.
דוד אמסלם: קודם כל תודה רבה, אני פשוט עצרתי את הדיון שלי, כי אני גם קראתי בעיתון ואני כרגע ניזון רק ממה שהיה בעיתון ואני מבין שזה הרקע לדיון הזה.
דוד אמסלם: אני עשיתי כבר שני דיונים בסיפור הזה של בתי האבות.
דוד אמסלם: אני באתי מזווית העובדים, שם התחברתי.
דוד אמסלם: איפה מר משיח?
נחמן שי: המשיח?
דוד אמסלם: מנכ"ל משרד הבריאות.
דוד אמסלם: סליחה, מר ברסימנטוב.
אלי אלאלוף: הוא משיח.
דוד אמסלם: יש בעיה קשה מאוד בסיפור הזה של כוח העזר בבתי האבות, גם הסיעודיים וגם הלא סיעודיים וגם בדיור המוגן.
דוד אמסלם: חסר להם כמעט 5,000 עובדים, היום הם מעסיקים עובדים בלית ברירה, עובדים שעובדים שם 16, 17, 18 שעות, הם מתארים מצבים בלתי נסבלים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אין להם עובדים והם לא יכולים לפטר אף עובד, כל עובד שהם מפטרים אותו עובר למעבר לרחוב ונכנס לבית האבות השני, בגלל שגם שם חסרים כמה עשרות.
דוד אמסלם: יש להם בעיה עם אחיות מעשיות, שברסימנטוב יספר לכם שהם התחילו בהכשרה, רק הם לא מחברים אותם כרגע - - -
<משה ברסימנטוב: חיברנו, חיברנו.
דוד אמסלם: חיברתם, מצוין, אבל עדיין חסרים שם כ-800, לפי מה שהם מבקשים.
דוד אמסלם: לכן יש פה מצב שהוא לא נורמלי, שכל משרד אומר, הם משכנעים אותנו שכנראה חיילים יבואו לעבוד שם אולי, אבל מה לעשות ואף אחד לא בא.
נחמן שי: את הצעת החוק שלי הממשלה הפילה, אל תשכח.
מיכל רוזין: אבל זה לא פתרון.
מיכל רוזין: עבודה מועדפת זה לא פתרון.
דוד אמסלם: נחמן, יש לי הצעה בשבילך.
דוד אמסלם: רבי נחמן - - -
נחמן שי: רבי נחמן מברסלב, כן.
דוד אמסלם: אל תיקח את זה, בוא נעשה דיון ענייני כאן.
נחמן שי: לא, לא, הצעתי - - -
דוד אמסלם: הממשלה לא בסדר, כולנו לא בסדר, הכול לא בסדר, אנחנו מפה רוצים להביא את זה למקום יותר טוב, זה כל הסיפור שלנו.
נחמן שי: אז הצעתי.
דוד אמסלם: לכן אני חושב, אדוני היושב ראש, יש פה מצב קטסטרופלי שאני הגדרתי אותו גם כפגיעה בכבוד האדם.
דוד אמסלם: בקצה יש בן אדם מבוגר, בגיל 80, 70, שהוא תלוי, הוא לא יכול לעזור לעצמו, הוא משווע לעזרה הזאת.
דוד אמסלם: הם תיארו מצבים בלתי סבירים, שאנשים לא מחליפים להם טיטולים, זה ההורים שלנו.
דוד אמסלם: אוטוטו אני דואג לעצמי, למה אני עוד מעט שם.
מיכל רוזין: אמרתי את זה עכשיו.
דוד אמסלם: כל זה למה?
דוד אמסלם: כי החליטו שחיילים משוחררים והעובדים הישראלים יבואו.
דוד אמסלם: אמרתי להם, 'אז תביאו אותם', אבל הם לא באים.
דוד אמסלם: זה המעגל.
דוד אמסלם: אני התחלתי עם זה לפני שנה.
אלי אלאלוף: היום אנשי משרד הפיקוח על העובדים הזרים נכנסו לבתי האבות והוציאו עובדים לא חוקיים.
אלי אלאלוף: ולא אחד ולא שניים, מהאריתריאים.
אלי אלאלוף: היום, קיבלנו דיווח.
דוד אמסלם: ועכשיו הם פתרו את הבעיה.
דוד אמסלם: הנה, מצאנו את הבעיה.