GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אני מגיעה לשם בהפתעה, אני לא אומרת לאף אחד מתי אני מגיעה ואני רואה איך אמא שלי יושבת, אני רואה איך היא אוכלת ואני רואה איך היא נקייה ואני רואה הכול, ואני מאוד מרוצה.
טלי פלוסקוב: לכן כשצריך להגיד תודה גם צריך להגיד תודה.
טלי פלוסקוב: האנשים האלה עובדים מאוד קשה, מאוד קשה, ולא יכול להיות המקרים הבודדים האלה יעשו לנו כאילו התמונה כולה כזאת.
טלי פלוסקוב: זה לא נכון, יש אנשים עם לב ענק, יש אנשים עם המון חמלה וזה המקום גם להגיד להם תודה על העבודה שהם עושים.
טלי פלוסקוב: זה מה שרציתי להגיד מהתחלה.
טלי פלוסקוב: הדבר השני, אכן לפני שנה קיבלתי החלטה, קשה, אני חייבת להגיד לכם, כי הרבה אנשים אמרו לי 'את משוגעת שאת נכנסת לעולם הזה', לבקש מיושב ראש הוועדה להקים ועדה למעמד הקשיש, כי הבנתי שהנושא הזה פשוט נופל בין הכיסאות.
טלי פלוסקוב: אין אף אחד שמטפל רק בנושא הזה והנושא הזה הוא מספיק חשוב כדי לטפל רק בנושא הזה.
טלי פלוסקוב: אבל אני יכולה ביד אחת להגיד לכם מספר דיונים שהיו בהם חברי כנסת, לפחות המספר שיושב כאן.
טלי פלוסקוב: ופה אני באה בטענה גם לחברי הכנסת.
טלי פלוסקוב: מאוד יפה לבוא, לעמוד מול המצלמות - - -
יעל גרמן: אנחנו לא חברי ועדה.
טלי פלוסקוב: את יכולה מתי שאת רוצה - - - אבל את יכולה לבוא, את יודעת שאת יכולה לבוא.
טלי פלוסקוב: את יודעת שכל אחד שרוצה יכול לבוא לוועדה.
טלי פלוסקוב: הרבה פעמים, הנה יושבת פה מנהלת הוועדה והיא יודעת, הרבה פעמים אני יושבת פה בדיונים עם כל הצוות המקצועי לבד וחברי הכנסת לא מגיעים לכאן.
טלי פלוסקוב: אז זה מאוד יפה לבוא ומול המצלמות להגיד מילים יפות, אבל כשמגיע הזמן לעשות עבודה אני לא רואה אתכם.
יעל גרמן: טלי, זה לא הוגן - - -
טלי פלוסקוב: רגע, יעל, תרשי לי, בבקשה.
טלי פלוסקוב: רגע, זה לא קורה הרבה פעמים, רבותיי, שאני באה בטענות לחברי הכנסת, אבל אני שוב פעם אומרת לכם, אני פעם אחרי פעם - - -
איציק שמולי: - - - מה - - -
טלי פלוסקוב: איציק, נו, אל תגזים.
טלי פלוסקוב: אפשר להוציא פרוטוקולים ולבדוק את המילים שלי.
איציק שמולי: לנו לא אכפת מהקשישים?
טלי פלוסקוב: לא אמרתי את זה.
איציק שמולי: זה מה שאת אומרת.
יעל גרמן: אבל את לא הזמנת - - -
טלי פלוסקוב: איציק, אני אמרתי שצריך לא רק לדבר אלא גם לעבוד.
נחמן שי: לנו את מסבירה את זה?
טלי פלוסקוב: רגע, תקשיבו לי, אתם גם צריכים לדעת לתת כבוד לחברי כנסת אחרים כשהם מדברים.
טלי פלוסקוב: אני מצטערת, לא הפרעתי לכם ועכשיו כן החלטתי להגיד דברים, גם כאלה שלא כולם יאהבו אותם.
טלי פלוסקוב: אז אני רוצה קודם כל להודיע לכם כאן, כי פרופסור בריק נבחר כיועץ לוועדה שלי ואנחנו כן התחלנו לעבוד על תכנית לאומית בנושא הזה.
טלי פלוסקוב: אני מנצלת את ההזדמנות של הוועדה ואני מזמינה את כל חברי הכנסת שנמצאים כאן וכל מי שמעוניין לשבת איתנו בוועדה ולעבוד יחד איתנו להקמת התכנית הלאומית הזאת.
טלי פלוסקוב: לא צריך לקחת קשה דברים שמה לעשות, זו האמת, אני אומרת לכם עובדות, לא אומרת לכם שום דבר אחר.
יעל גרמן: בעובדה אני לא ידעתי מעולם שישבתם על שולחן אחד.
יעל גרמן: זאת עובדה.
אילן גילאון: גם, טלי, דיונים, אין מחסור בדיונים.
טלי פלוסקוב: אז שוב, אני אומרת דבר כזה.
נחמן שי: אני אתן לך את המספר הישיר של - - -
טלי פלוסקוב: אני אומרת דבר כזה, רק משפט לגבי העובדים בבתי אבות.
טלי פלוסקוב: אני הייתי שותפה, ביקשו ממני לקחת חלק בהבאת עובדים זרים לענף הבנייה.
טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שמבנים יותר חשובים למדינה שלנו מאנשים.
טלי פלוסקוב: הגיע הזמן להביא אנשים שיעשו את העבודה, וזה נכון, הישראלים לא עובדים בזה.
טלי פלוסקוב: צר לי לאכזב גם את חבר הכנסת נחמן שי, גם החיילים, גם אם אנחנו נחליט שזו עבודה מועדפת, הם לא יבואו, יש להם אופציות אחרות, זו עבודה קשה מאוד.
טלי פלוסקוב: וכמו שאמר הנציג של בתי האבות, העלייה הגדולה הסתיימה, הסתיימו הפראיירים, סליחה, שהיו מוכנים לעבוד בכל עבודה כדי לפרנס את המשפחה, נגמר.
טלי פלוסקוב: היום אנחנו צריכים לחשוב על פתרון אחר וכנראה הפתרון היחיד שעומד היום על השולחן זה עובדים זרים.
טלי פלוסקוב: לכן צריך לפתוח את השמים ולתת אישור לפחות ל-5,000 עובדים זרים בענף הסיעוד.
טלי פלוסקוב: זה יפתור את הבעיה נכון להרגע, אחר כך אני לגמרי תומכת בהצעה של יעל גרמן, שדיברה פה על ניוד זכויות.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה רעיון מצוין ואפשר לשקול גם אותו, אבל עכשיו, ברגע הזה, מחר, לפתוח אפשרות להביא 5,000 עובדים זרים לענף הסיעוד.
טלי פלוסקוב: זה יעשה אותנו הרבה יותר רגועים לגבי מה שקורה ל - - - הקשישים האלה קשורים, לא כי מישהו רצה להכאיב להם, כי העובדים האלה לא מספיקים לראות שמישהו מהם לא ייפול, שמישהו מהם לא יקום ויילך לא יודעת לאן.
טלי פלוסקוב: הם לא מספיקים, יש מספר קשישים מסוים שהם צריכים לטפל בהם.
טלי פלוסקוב: לכן מחויבותנו כמדינה, ואני אומרת את זה גם למשרד הבריאות, גם למשרד הרווחה, גם למשרד הפנים, דחוף החלטת ממשלה, 5,000 עובדים זרים בתחום הסיעוד, וזה מה שאני הולכת לעשות יחד איתכם.
אלי אלאלוף: אני באמת מודה לך, משה ברסימנטוב, על הסבלנות להקשיב.
אלי אלאלוף: אני מבקש הדדיות, תיתנו לו להגיד את דבריו, יש לנו זמן גם לתגובות.
אלי אלאלוף: אני חייב לציין את ההיענות המיידית של המנכ"ל היחיד שהסכים לבוא, ניסינו להביא מנכ"לים אחרים, כולם עסוקים בדברים אחרים, אני בטוח שכל הדברים הם חשובים, אבל אנחנו נקיים דיון בעוד זמן סביר, לא רוצה להתחייב לשעות ולימים ואני ארצה לראות פה את כל המנכ"לים, שיבואו לדוח ביצוע, לא לדוח כוונות, כי הכוונות כבר ברורות.
אלי אלאלוף: הידע, כפי שנאמר על ידי כולם, הוא לא חדש בשבילנו, האקוטיות והעבודה הנפלאה של אריאלה רק הזכירה לנו שאנחנו לא מספיק עובדים אינטנסיבית ובקצב הנדרש, אבל בהחלט כולנו היינו מודעים, ותודה לך שוב על זה.
אלי אלאלוף: עכשיו, בבקשה, בוא ניתן למשה להגיד את דברו.
<משה ברסימנטוב: האמת שאני נע בדיון הזה בין ייאוש ותסכול בעיקר למעט אופטימיות.
נחמן שי: נו, זה מצוין.
מיכל רוזין: ייאוש זה לא תכנית עבודה.
טלי פלוסקוב: אבל ביקשו מכם לא להפריע.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אמרנו משהו.
<משה ברסימנטוב: אני אומר לכם למה.
<משה ברסימנטוב: אנחנו באנו לפה להתייחסות רצינית, אבל בסוף בהרבה מאוד מובנים האתגר הגדול הוא איך אנחנו לא נהפוך את הדיון הזה לעוד ריטואל ולעוד אפיזודה שאנחנו עושים אחת לכמה זמן, רואים איזה שהיא נקודה אפלה במערכת שלנו, במערכת הבריאות, במערכות אחרות, ועוברים הלאה.
<משה ברסימנטוב: יש פה בדיון ובמשימה הזאת היבטים שהם היבטים פרטניים ונקודתיים ויש פה היבטים מערכתיים.
<משה ברסימנטוב: בשום שלב, בשום דיון שהייתי פה אני מעולם לא גלגלתי אחריות ממשרד הבריאות ואני גם לא הולך לעשות את זה הפעם, אבל, וזה אבל גדול, המשימה הזאת של הזדקנות האוכלוסייה היא משימה לאומית אדירה ואנחנו ברמה לאומית לא באמת נערכים אליה עם איזה שהיא תפיסה לאומית גדולה ואני תיכף אגיע לזה.
<משה ברסימנטוב: אני רוצה להתחיל מהפרט ולעבור אל הכלל.
<משה ברסימנטוב: אמר את זה קודם פרופ' בריק, ראינו הרבה דברים, אנחנו רואים הרבה דברים בהרבה מאוד מערכות, אנחנו רואים עומסים בבתי חולים, אנחנו רואים אנשים שמתים מזיהומים, אנחנו רואים בעיות במחלקות בבריאות הנפש, אנחנו רואים גם בתי אבות, והמבחן שלנו בסוף הוא בכל זאת לשמור על הרגישות וכן להזדעזע מהדברים שאנחנו רואים ואנחנו כן מזדעזעים מהדברים שאנחנו רואים, לא רק כי יש לנו אבא ואמא וסבא וסבתא, אלא כי אנחנו באמת אזרחים במדינה הזאת והמדינה בסוף נמדדת ביכולת שלה לייצר את הסולידריות, את הערבות ההדדית ואת הדאגה לחלש וזו בהחלט תמונת ראי מאוד מאוד קשה של מה שאנחנו ראינו.
<משה ברסימנטוב: אנחנו מתכוונים לא לעשות הנחות לאף מוסד.
<משה ברסימנטוב: כל פעם שיש לנו איזה היא תלונה אנחנו הולכים למוסד.
<משה ברסימנטוב: אני לא הולך עכשיו - - -
נחמן שי: כמה אנשים עוסקים בכך?
<משה ברסימנטוב: המשפט שהתחלתי להגיד זה שאני לא הולך עכשיו להתלונן על כוח האדם הזעום שיש לנו לבקרות במשרד הבריאות, לא רק בגריאטריה, אבל יש לנו כוח אדם זעום, שהם הולכים ועושים בקרות.
<משה ברסימנטוב: אני לא אחשוף עכשיו את לוח הבקרות שלהם כדי לא לעשות הקלות למוסדות, אבל לצערנו אנחנו בעיקר מצליחים ללכת בעקבות תלונות שאנחנו שומעים.
<משה ברסימנטוב: אנחנו כן מפעילים סנקציות מלהפסיק לשלוח אשפוזים חדשים ועד סנקציות כלכליות ודברים אחרים, אבל באמת אנחנו עובדים בסוף עם הכלים שיש לנו ואנחנו נתייחס ברצינות ומתייחסים ברצינות, כבר התחלנו להתייחס בצורה מאוד מאוד רצינית למה שאנחנו ראינו פה בתחקיר ואנחנו נמצה עם כולם את הדין ואיפה שאנחנו צריכים לעשות בדק בית בעצמנו אנחנו נעשה בדק בית לעצמנו, אנחנו לא נחסוך גם את זה, למרות שבסוף יש לנו איזה שהיא שמיכה מאוד מאוד קצרה.
<משה ברסימנטוב: רק אם אני אחשוב על הדיונים שאני הייתי אצלך, שכל פעם אנחנו צריכים לרוץ ולכסות איתה איזה שהוא חלק אחר.
<משה ברסימנטוב: אז היום זה הקשישים ואתמול זה החולים בבריאות הנפש ושלשום זה התורים לניתוחים ויום קודם זה העומסים בבתי החולים.
<משה ברסימנטוב: כמערכת בריאות אנחנו אומרים את זה וזה נאמר פה לפניי, אם אנחנו לא נבוא עם איזה שהיא אסטרטגיה לאומית לגבי הזדקנות האוכלוסייה מה שאנחנו רואים היום זה רק ההתחלה, אנחנו נראה תמונות הרבה הרבה יותר קשות.
<משה ברסימנטוב: אני אומר שוב את המספרים, אמרתי אותם פה כמה פעמים וכל פעם שאני אומר את זה אני מזכיר לעצמי שאני מתקשה להאמין למספרים שאני אומר.
<משה ברסימנטוב: בשנת 2015 הגידול נטו בבני ה-75 פלוס עמד על כ-5,000 איש.
<משה ברסימנטוב: בשנת 2021-2, אנחנו לא רגילים להסתכל לטווחים כל כך רחוקים, אבל הזמן הזה יבוא, הגידול יהיה למעלה מפי ארבעה, פי ארבעה וחצי, כלומר למעלה מ-20,000 איש גידול בבני ה-75 פלוס.
<משה ברסימנטוב: ב-2025-2027 זה כבר יגיע כמעט ל-25,000 ואחר כך ל-30,000 איש.
נחמן שי: למה אתה מדבר במיוחד על האוכלוסייה הזאת, משה?
נחמן שי: הרי זה סך הכול - - -
<משה ברסימנטוב: אנחנו עכשיו חווים את דור הבייבי בום שנולד אחרי מלחמת העולם השנייה.
נחמן שי: לא, זה אני מבין, אבל למה אתם מסתכלים רק על ה - - -
<משה ברסימנטוב: זו האוכלוסייה, אלה הצרכים של מערכת הבריאות.
<משה ברסימנטוב: אתם יכולים לדון פה על המשבר בדיור ועל המשבר בפנסיות ועל הבעיה ב - - -
נחמן שי: לא, למה דווקא אתה מתייחס ל - - -
<משה ברסימנטוב: כשאני אומר 65, אומרים לי, 'אבל אנחנו בני 65'.
<משה ברסימנטוב: אגב, בני ה-65 הם - - -
מיכל רוזין: כבר אמרתי לך, אתה מתקרב.
נחמן שי: לא, כי אני רוצה ב-2025 לבוא ל - - -
מיכל רוזין: אתה יכול לחזור על הנתון?
<משה ברסימנטוב: אני אומר רגע שוב, אני אומר משפט קודם.
<משה ברסימנטוב: אתם דנים בהרבה מאוד בעיות, בציבור דנים בהרבה מאוד בעיות, ממשבר הדיור דרך המשבר בפנסיות ובביטוח הלאומי, דרך מחסור במורים למתמטיקה עד למה שאנחנו רואים במערכת הבריאות, את הכול מחבר קו אחד.
<משה ברסימנטוב: האוכלוסייה בישראל מזדקנת בקצב הכי גדול שיש.
<משה ברסימנטוב: מה זה אומר?
<משה ברסימנטוב: אחרי מלחמת העולם השנייה היה דור הבייבי בום, דור הבייבי בום בישראל היה באפקט הרבה יותר גדול בגלל שלוש סיבות.
<משה ברסימנטוב: אל"ף, לא הייתה לנו מלחמת העולם השנייה, הייתה לנו שואה, הייתה לנו גם תקומה, שני אלה העצימו את האפקט של הבייבי בום ואחר כך הגיעו בשנות ה-90 העלייה מחבר המדינות לשעבר, הם נתנו לנו איזה שהיא תחושה, הם נתנו לנו חמצן אדיר מאוד בהרבה מאוד מקומות, אבל עכשיו קבוצת הגיל הזאת הולכת ויוצאת מגיל העבודה.
<משה ברסימנטוב: לכן אנחנו רואים גידול אדיר.
<משה ברסימנטוב: אנחנו מתחילים לחוות את הגידול האדיר הזה ואנחנו נראה גידול אדיר עוד יותר בשנים הקרובות באוכלוסייה הקשישה.
<משה ברסימנטוב: אני חוזר שוב, בשנת 2015 הגידול נטו בבני ה-75 פלוס עמד על כ-5,000, בשנת 2021-2022 הוא יעמוד על 22,000 לצורך העניין.
נחמן שי: מתי זה היה 5,000?
<משה ברסימנטוב: ב-2015.
<משה ברסימנטוב: אנחנו גדלים, אני לא רוצה באקספוננט, אבל יש פה קפיצה נורא נורא גדולה.
נחמן שי: מוכרחים לעשות משהו דרמטי ל - - -
<משה ברסימנטוב: זו מערכת שאם לא נסתכל לטווח ארוך - - -
נחמן שי: הזיהומים בבתי החולים לא מספיקים.
אילן גילאון: עישון, עישון.
<משה ברסימנטוב: 2021-2, בהרבה מאוד זוויות היא נראית מאוד מאוד רחוקה, מעבר לאופק, ואנחנו לא יודעים כמה מאיתנו יישארו בתפקיד שלהם ובאיזה תפקיד, אבל עדיין היא תבוא.
<משה ברסימנטוב: אם אנחנו לא ניערך לכך עכשיו, אנחנו לא נבנה עכשיו מיטות במערכת האשפוז ובמערך הגריאטריה הפעיל ומיטות סיעודיות ונכשיר כוח אדם אנחנו נגיע לשם לא מוכנים.
<משה ברסימנטוב: אם אנחנו לא נעשה את הרפורמה בסיעוד אנחנו גם לא נצליח.
<משה ברסימנטוב: אם אנחנו נשאיר את מערכת הבריאות להתמודד עם ה-7.5% הוצאה לאומית לבריאות, 60% ציבורי, אנחנו לא נתמודד, לא עם הסיעוד ולא עם שום דבר אחר.
<משה ברסימנטוב: זו האמת וזה מעבר לריטואל שיש פה, שעכשיו הייתה כתבה, ואני מצטרף לברכות ולמחמאות, אבל יש פה משהו הרבה יותר עמוק.
<משה ברסימנטוב: אני הייתי בהרבה דיונים כאלה, לא משנה פה, או במקומות אחרים, בסוף - - -
אלי אלאלוף: היום בשנת התקציב הנוכחית יש מיני בשורה?
<משה ברסימנטוב: בשנתיים הקרובות, אני אומר את זה בדחק גדול מאוד, נתמודד במערכת האשפוז עם תוספת המיטות, בהנחה שנצליח לפתוח את המיטות ולא יערימו עלינו קשיים במיטות באשפוז הסיעודי, עם הרבה מאוד התייעלות של המערכת, וכן עלייה בעומסים וירידה במספר המיטות ל-1,000 נפש מתוקנן לגיל, אולי נצליח.
<משה ברסימנטוב: אבל אין לנו עדיין את הסיעוד.
<משה ברסימנטוב: הסיעוד בסוף זה אבן מאוד מאוד יסודית בכל המהלך הזה.
<משה ברסימנטוב: הרי מה זה הסיעוד?
<משה ברסימנטוב: זה לאפשר ליותר אנשים להיות בבית, כי יהיה להם שעות סיעוד וכי יהיה להם טיפולי בית של קופות חולים וכי אנחנו - - -
מיכל רוזין: זה 4 מיליארד שקלים.
<משה ברסימנטוב: דיבר על זה פרופ' בריק בהערת אגב, ואני מניח שחלק מהאנשים חווים את זה דרך ההורים והסבא והסבתא, שיום יום נאלצים להתמודד עם מערכת בירוקרטית שאי אפשר להכניס אותה לטבלה אחת.
<משה ברסימנטוב: הם עובדים מול הרבה מאוד גופים, מול הרבה מאוד גורמים, וזה באמת מוביל הרבה פעמים לייאוש וחלק מהרפורמה שאנחנו מתכננים - - -
מיכל רוזין: בשביל זה הקימו את המשרד לאזרחים ותיקים.
<משה ברסימנטוב: אני לא רוצה עכשיו - - - בסוף החיים של אף אחד - - -
טלי פלוסקוב: זה כבר לא אזרחים ותיקים.
<משה ברסימנטוב: החיים של אף אחד מהאזרחים זה לא תבניות שבהן משרדי הממשלה עובדים.
<משה ברסימנטוב: אנחנו צריכים פה כן לראות איך אנחנו מסנכרנים, חלק מהרפורמה זה גם להעביר את האשפוז הסיעודי לאחריות קופות החולים כדי ליצור שם רצף טיפולי.
<משה ברסימנטוב: אני לא הולך להתייחס עכשיו לטענות שיש לגבי המכרז החדש שלנו, יש על זה גם הליך משפטי שנעשה בדלתיים סגורות ואנחנו לא נפר את ההוראות האלה.
<משה ברסימנטוב: אנחנו כן רוצים להוסיף כוח אדם, אנחנו כן רוצים לשדרג.
<משה ברסימנטוב: אני אומר שוב, אני נמצא בחיבוטים קשים בסוגיית העובדים הזרים מהסיבה המרכזית שבסוף אני כן מכיר את החשיבות של שוק עבודה המבוסס על כוח עבודה מקומי ומבטיח כלכלה בריאה, ומצד שני אנחנו במערכת האשפוז הסיעודית לא יכולים לקבל כנתון שאנשים שבאים לעבוד שם באים כבררת מחדל.
<משה ברסימנטוב: לכן זו סוגיה כבדה ומורכבת, זה גם משנה את הדינמיקה בתוך המחלקות, אבל לצערי אני נוטה היום כן לחשוב שבאיזה שהוא היקף כנראה שאין מנוס מלעשות גם את הדבר הזה לצד, שוב, השכר שאנחנו משלמים שם ומתומחר בתעריף, הוא לא שכר מינימום, אני לא רוצה להיכנס פה עכשיו לסוג כזה של דיון.
נחמן שי: מי אתה מצפה שיוביל את התכנית הלאומית?
יעל גרמן: מה השכר, משה?
יעל גרמן: בוא נשמע.
<משה ברסימנטוב: זה סביב ה-7,000 שקל, זה מעל 6,800, 7,000 שקל ברוטו.
יעל גרמן: כמה זה יוצא לשעה?
<משה ברסימנטוב: אורן יעשה תיכף את החישוב.
<משה ברסימנטוב: אבל אני לא אומר, יכול להיות שצריך לעשות עוד דברים ולשפר עוד דברים.
<משה ברסימנטוב: אנחנו מבחינתנו רוצים להשיג את המקסימום על כל שקל שאנחנו נותנים ברמת האיכות שאנחנו מקבלים ובסוף המודל שיש במכרז הסיעודי הוא כן מודל חדשני בדרך שבה אנחנו מתגמלים על איכות.
<משה ברסימנטוב: אנחנו גם לקחנו על עצמנו להכשיר לבתי האבות הסיעודיים כמה אחיות מעשיות שהם ירצו.
<משה ברסימנטוב: סיים מחזור אחד, אנחנו עכשיו מחברים בינם לבין בתי אבות, ביקשנו רשות מהאחיות, כמעט כולן נענו ואנחנו מחברים ביניהם.
<משה ברסימנטוב: ב-15 בפברואר יש את הבחינה של המחזור השני.
<משה ברסימנטוב: הזמנו את בתי האבות להיות שם בבחינה ואני התחייבתי בכמה פורומים, למרות שמערכת הבריאות לא אוהבת את המושג של אחות מעשית אנחנו נכשיר כמה אחיות מעשיות שהם יקלטו בכפוף לזה שהם יקלטו.
<משה ברסימנטוב: אם הם לא יקלטו כמובן שאנחנו נפסיק.
<משה ברסימנטוב: כמה שצריך.
<משה ברסימנטוב: אנחנו יכולים בשנה להכשיר 200-300, אם נוכל להכשיר יותר נכשיר יותר, נעשה קטץ' אפ ונכשיר כמה שצריך.
<משה ברסימנטוב: זו מחויבות שלי, זה נמצא במגרש שלי, במגרש שלהם נמצא להעסיק בסוף את אותם ה - - -
איציק שמולי: המנכ"ל, אתה יכול בכל זאת להתייחס גם למספר המפקחים וגם לתדירות הפיקוחים?
איציק שמולי: כי בנושא אחר, כאן יש הרבה זכויות ליושב ראש, בתחום של הבניין, היו הרבה הרבה הרבה דיבורים, בסוף היושב ראש שאל שאלה פשוטה 'כמה מפקחים יש בענף הזה של הבניין?
איציק שמולי: ' גילית שיש כמה?
איציק שמולי: 17 פקחים על 12,000 אתרי בנייה.
<משה ברסימנטוב: אז תיכף אני אעביר, ברשותכם, לד"ר ורד עזרא ולד"ר אהרון כהן.
<משה ברסימנטוב: גם יש לנו מעט, גם אנחנו לא יכולים להעסיק אותם בשעות נוספות כי הם בחלקיות משרה.
איציק שמולי: כן, כי בתחקיר של אריאלה עלה שהשעות הבעייתיות במיוחד הן בלילה, שאין מפקחת.
אלי אלאלוף: בכל המוסדות אין.
<משה ברסימנטוב: ד"ר ורד עזרא, יש לנו 80 בקרים?
מיכל רוזין: אולי השר צריך להתחיל לעשות ביקורות פתע כמו שהוא עושה בחדרי מיון.
<משה ברסימנטוב: הוא עושה, גם אני עשיתי ביקורי פתע במחלקות סיעודיות ובמחלקות גריאטריות.
<משה ברסימנטוב: אנחנו עושים והצוותים הולכים.
<משה ברסימנטוב: בבקשה, ד"ר ורד עזרא.
<ורד עזרא: שלום לכולם.
<ורד עזרא: ד"ר ורד עזרא, ראש מינהל רפואה במשרד הבריאות.
<ורד עזרא: תיכף ד"ר אהרון כהן, ראש האגף לגריאטריה, יתייחס למספר הבקרים, אני רק אציין שיש לנו גם צוות - - -
נחמן שי: תגבירי את הקול, בגיל שלנו אנחנו לא שומעים כל כך טוב.
נחמן שי: אני עוד מעט ב-5,000.
<ורד עזרא: ד"ר אהרון כהן, ראש האגף לגריאטריה, מיד יתייחס למספר של הבקרים, אני רק אציין שיש לנו בקרים, הן במטה המרכזי והן במחוזות של משרד הבריאות, יש תכנית סדורה של בקרות שמגיעה לכל מוסד סיעודי בפיקוח משרד הבריאות לפחות אחת ל - - -
אלי אלאלוף: אני חייב לציין שהאתר שלהם הוא מדהים.
<משה ברסימנטוב: כל הבקרות מופיעות, הכול שקוף לציבור, לעובדים.
<ורד עזרא: נכון, כל הבקרות מפורסמות באתר האינטרנט לציבור, כל ממצא שיש אנחנו מוציאים, כל בעיה שמתגלה - - -
איציק שמולי: כמה בקרים, סליחה, אמרת שיש?
איציק שמולי: אם לא אמרת לא אמרת.
<ורד עזרא: לא אמרתי, אמרתי שהוא יגיד.
<אהרון כהן: שמי ד"ר אהרון כהן, ראש אגף לגריאטריה, גריאטר במקצוע, עשרות שנים בענף וגם הזדעזעתי מהתחקיר המצוין.
מיכל רוזין: אתה לא אמור להיות מופתע.
אילן גילאון: גילית דברים שלא ידעת?
אלי אלאלוף: חבר'ה, אל תדברו בנימות אישיות.
מיכל רוזין: לא, השאלה, הוא אחראי על התחום, האם הוא היה מופתע.
אלי אלאלוף: הוא לא מופתע.
מיכל רוזין: זה מתוקף תפקידו.
<אהרון כהן: אנחנו מקבלים עשרות פניות ותלונות ואנחנו מטפלים בכול.
<אהרון כהן: אני מזמין את העיתונאית להעביר אליי אישית את כל התלונות שהגיעו בימים האחרונים, נטפל אחד אחד לעומק.
<אהרון כהן: כל פעם שאנחנו מקבלים תלונה, יש לנו שמונה צוותים בארץ, אחד מרכזי - - -
נחמן שי: תעשו אתם אותו דבר, תשלחו עובדים שלכם להתחפש ולהיכנס למקומות - - -
אילן גילאון: יש לך מושג כמה אנשים מפחדים להתלונן?
אילן גילאון: כדי שלא ירעו לאנשים ש - - -
<אריאלה שטרנבך: אגב, הדוחות שלהם באמת מדהימים וזו הייתה ההמלצה היחידה שלי לאנשים שפונים, תבדקו ב - - -
<משה ברסימנטוב: אני רק אומר, טענות שיש לד"ר אהרון כהן להפנות אליי, אני הכתובת, אל תבואו אליו בטענות, הם עושים את העבודה במשאבים - - -
מיכל רוזין: אלה טענות מקצועיות, זה לא אישי.
אילן גילאון: - - - מופנות, למה אתם לא שם לקבל את הטענות?
אילן גילאון: למה אתם לא יודעים מה קורה.
אילן גילאון: באמת, משה, אנחנו לא - - -
<משה ברסימנטוב: אנחנו יודעים מה קורה, אנחנו יודעים, וכל תלונה שיש לציבור תעבירו אליי, היא יכולה להיות אנונימית, היא יכולה להיות מפורטת.
אילן גילאון: אם אדם - - - ומשרד הבריאות מזדעזע מן הכתבה הזאת, זאת אומרת שהוא לא יודע מה קורה במערכת.
<משה ברסימנטוב: אם הוא לא היה מזדעזע זאת הייתה בעיה.
אילן גילאון: אם אני יודע ואתה יודע - - - מה הופתעתם?
אילן גילאון: 'הופתענו לגמרי'.
אלי אלאלוף: אילן, באמת, אל תתפוס - - -
אילן גילאון: היינו במקומות שב-40 מעלות חום, אדוני, לא הפעילו מזגן כדי לחסוך חשמל.
אלי אלאלוף: בסדר, אילן, תן לאנשים - - -
<אהרון כהן: כל פעם אני מזדעזע מחדש, בעצמי אני הולך למקומות האלה כל השנה, יש לנו בערך בין 80 ל-100 מפקחים שמחולקים בצוותים במחוזות ואצלי באגף לגריאטריה ואנחנו נכנסים לפחות פעם בשנה, למוסדות שיש צורך בתיקונים אנחנו אפילו נכנסים פעם בחודשיים עד שהתיקונים יתבצעו.
מיכל רוזין: רק אני חייבת להגיד - - -
אלי אלאלוף: רק שנייה, אני לא הבנתי עוד מה שהוא רוצה להגיד, תנו לו לדבר.
אלי אלאלוף: בבקשה, ד"ר כהן.
<משה ברסימנטוב: הוא עונה על השאלות ששאלתם.
אלי אלאלוף: כן, אז תנו לו לענות, אחר כך - - - כל אחד דיבר חופשי.
<אהרון כהן: לבקרה יש את המגבלות שלה ואנחנו מודעים לזה, אנחנו רוצים להגדיל אותם, להיכנס בשעות הערב ולהמשיך ולהיות נוכח בשטח כמה שיותר.
<אהרון כהן: יש לנו אכיפה מאוד חזקה, גם כלכלית, גם הפסקת אשפוז, גם שלילת רישיון, ואנחנו עושים את זה.
<אהרון כהן: המכרז שלנו גם נותן בונוסים, לא רק - - -
אילן גילאון: היה מישהו שאיבד את הרישיון שלו בעשור האחרון?
<אהרון כהן: כל הזמן זה נמצא, רק - - -
אילן גילאון: חוץ מנווה יעקב בפתח תקווה, שאני מכיר.
<קריאה: זה לא מקום סיעודי.
אילן גילאון: בסדר, אבל זה משרד הבריאות.
אילן גילאון: זה אותו דבר, גברתי.
<אהרון כהן: רק השנה נסגרו 20 מוסדות.
<אהרון כהן: האמת שזה היה חלק בגלל שהם לא עומדים בתקינה החדשה של הפרוגרמה, דרשנו שדרוג של כל המוסדות הוותיקים ויש עשרות מוסדות עכשיו שהם בשיפוצים כדי לשפר את התנאים הפיזיים.
<אהרון כהן: דווקא המראות האלה לא ייראו תוך שנה-שנתיים, אני מקווה, נתנו להם שמונה שנים להתכונן, אנחנו מגיעים לסיום התהליך.
<אהרון כהן: אני באמת חושב שיש מה לשפר, אבל עוד פעם, לא הכול נגמר בבקרה, המוסדות אחראים, ההנהלות של המוסדות אחראיות על הטיפול בקשישים.
<אהרון כהן: הוצאתי עוד תזכורת אתמול למוסדות כדי להעמיד בפניהם את האחריות שלהם ואנחנו נעקוב כמובן אחרי זה.
<ורד עזרא: אני מדגישה רק - - -
מיכל רוזין: אני רק רוצה להבהיר שהטענות שלנו הן לא אם הוא ידע או לא ידע, הטענות שלנו למר כהן, הוא לא יכול לקחת על עצמו תחלואי 50-60 שנה של מדינת ישראל שלא השקיעה בתחום, אנחנו כן מצפים ממך, כמי שאמור לייצג מטעם המדינה את התחום, לדפוק על השולחן.
מיכל רוזין: לא לחכות שאנחנו ניחשף בתקשורת, אלא לדפוק על השולחן מול המנכ"ל, מול שר הבריאות, מול המדינה ולהגיד 'חברים, יש פה קטסטרופה שאי אפשר - - -', זו הציפייה שלנו ממך.
מיכל רוזין: אנחנו לא מצפים שתיקח על עצמך 68 שנים של הזנחה של המדינה, אבל אנחנו מצפים שתדפוק על השולחן ותגיד 'אי אפשר לעשות את התפקיד הזה ככה אם אתם לא מתקצבים אותו'.
<אהרון כהן: אז אני אעיד על זה - - -
אלי אלאלוף: אדון כהן, יש לי בקשה, התנצלות אישית, כי אני קבעתי שבדיון ישתתף מכר אישי של הרבה שנים, גילוי נאות, שמנהל בית אבות בנתניה, זהר יפה, אתה יודע שיש לו גם טענות כלפי המערכת.
אלי אלאלוף: בוא ניתן לו כמה דקות ואחר כך אנחנו נסכם את הדיון.
אלי אלאלוף: אני לא נותן למשרדים נוספים, סליחה.
<זהר יפה: אז קודם כל תודה רבה, כבר חשבתי שלא ייתנו לי לדבר.
<זהר יפה: אני זהר יפה מבית יפה לגיל הזהב בנתניה, אני חלק מבעלים ומנהל של המוסד הזה, זה מוסד שקיים משנת 80'.
<זהר יפה: אנחנו מוסד שזכה לציונים לשבח לפחות בשנתיים האחרונות ברציפות.
<זהר יפה: אני מסתובב בתחושה מאוד מאוד מאוד קשה, הכתבה הזאת, עם כל הכבוד, עשתה הרבה דברים טובים, אבל עשתה הרבה מאוד נזק.
<זהר יפה: העובדים שלי מסתובבים עם הפנים באדמה.
<זהר יפה: אם מישהו רוצה לפרסם על מישהו שעשה עבירה, שיפרסם את השם שלו.
<אריאלה שטרנבך: אני רוצה להתייחס לזה ולהגיד - - -
<זהר יפה: שנייה.
<אריאלה שטרנבך: שנייה, אני חייבת להגיד משהו.
<אריאלה שטרנבך: היה פה אלה שאמרו ש-14 זה לא מייצג.
<אריאלה שטרנבך: אני בן אדם בודד וירושלים הייתה על המפה כי אני גרה באזור ירושלים, ה - - -
<זהר יפה: אין לי טענה אלייך.
<אריאלה שטרנבך: רגע, אני אתייחס גם לדברים שלך.
<אריאלה שטרנבך: היעד הבא שלי היה המרכז, יש לי אחות שגרה במרכז ועברתי לגור אצלה תקופה בשביל להגיע לבתי אבות ולחזור יום אחרי יום.
<אריאלה שטרנבך: אני ציינתי פה בתחילת הוועדה שאני מעריצה את האנשים שעובדים שם - - -
מיכל רוזין: נכון, היא אמרה את זה.
<אריאלה שטרנבך: אבל אם זה תמונה של 14, שהם נבחרו אקראית והיו הכי קרובים לי בגישה כבן אדם בודד, אז מה קורה, ואני רואה מה קורה, בואו תקראו את הפייסבוק שלי, מה קורה בקרית חיים, מה קורה בחדרה, 'בבקשה, תגידי לי אם בדקת פה'.
<אריאלה שטרנבך: זו תמונת מצב.
<זהר יפה: סיימת?
<זהר יפה: תודה.
<זהר יפה: כל מה שרציתי להגיד, אני מאוד מאוד מברך על הכתבה שלך, אני צועק את זה כבר הרבה שנים.
<זהר יפה: יש שתי אפשרויות, או שמוסד יהיה הוגן, הגון, נותן שירות לדיירים שלו ומכבד את העובדים שלו ולא מרוויח כסף, או שמוסד מרוויח כסף.
<זהר יפה: המדינה, ושמעתי פה דברים חמורים, מדברים על הפרטה - - -
מיכל רוזין: זה לא טענה כלפיה.
<זהר יפה: לא כלפיה, אין לי שום דבר כלפיה.
<זהר יפה: מדברים על הפרטה, לקחת שירות שניתן על ידי המדינה במחיר איקס ולהעביר אותו למוסדות פרטיים במחיר של רבע איקס או חצי איקס ולרצות לקבל את אותה תמורה, זה לא עובד.
אילן גילאון: דווקא - - -מה שאתה אומר, לא על הפרטה, הפרטה זה הבעיה בכלל.
<זהר יפה: זה לא עובד.
<זהר יפה: אני חושב שאני הגעתי לפה כדי לקבל את ההתנצלות שלכם, לבקש ממני סליחה.
<זהר יפה: אני נותן את הנשמה, העובדים שלי נותנים את הנשמה.
<זהר יפה: יש לי גם מוסד פסיכיאטרי, כדי לענות לך על מה שאמרת על פסיכיאטריה, והיית בו, 'החלמה ונופש', מוסד שמכבד את האנשים שלו ומכבד את העובדים שלו וזה המוטו שלי, להגיד לכם שאפשר להחזיק מעמד כלכלית?
<זהר יפה: כמעט בלתי אפשרי.
<זהר יפה: אנחנו יושבים פה, כולנו באותו צד, אבל אני לא יכול לשמוע - - -
אילן גילאון: אולי - - - צריכים לעסוק בזה.
<זהר יפה: אבל אני לא יכול לשמוע, אותי חינכו שמי שמנהל ומי שמפקד לוקח אחריות ואחראי.
<זהר יפה: אני אבא ואמא של העובדים שלי ושל הדיירים שלי.
<זהר יפה: משרד הבריאות - - -
מיכל רוזין: אני לא מצליחה להבין את הטענה.
מיכל רוזין: שאנחנו - - -
<זהר יפה: אני אסביר לך בדיוק.
מיכל רוזין: את הדיון הזה, סליחה.
<זהר יפה: עם כל הכבוד, יושבים פה נציגים של משרד הבריאות - - -
מיכל רוזין: לא, הוא תוקף פה את כולם, באמת.
<זהר יפה: - - - שאחראים על המוסדות הסיעודיים.
<זהר יפה: הדרישות שהם דורשים - - -
אילן גילאון: אני אמליץ עליך להדליק משואה ביום העצמאות, כי המוסד שלך הוא - - -
אלי אלאלוף: באמת, אילן, אתה אמרת דברים מאוד פוגעים - - -
אילן גילאון: תסלח לי - - -
אלי אלאלוף: תעזוב, אתה מתבטא בצורה כזאת - - -
<זהר יפה: אני לא נגד הביקורת.
<זהר יפה: נהפוך הוא.
אלי אלאלוף: כ - - - דברים טובים - - -
אילן גילאון: אין לי שיג ושיח איתם, מדינת ישראל - - -
מיכל רוזין: נכון, אנחנו - - -
אילן גילאון: מדינת ישראל לא יכולה לקיים עסק פרטי בזה - - -
אלי אלאלוף: תקשיב.
אילן גילאון: גם הזקנים הם עסק?
אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה - - -
אילן גילאון: צריך להחזיק אותם בחיים כדי שיוכלו להביא לה - - -
אלי אלאלוף: תגיד מה שאתה רוצה, תחשוב מה שאתה רוצה, רק בקשה - - -
אילן גילאון: על מה מדברים פה?