GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קורן: אם יוצא כאן, בסעיף 3(3), שאם כן נגבה כסף עבור התשלום, אז מי משלם?
<שלומי מור: אנחנו רוצים למנוע מצב שבו חברת קדישא תגבה משהו מאותה משפחה בעבור הקבורה הזאת וגם אחרי זה תבקש מאיתנו.
<שלומי מור: אנחנו אומרים לא, אל תבקשי דבר מהמשפחה, אנחנו נשלם.
<נעה בן שבת: אבל התקנות האלה זה גם קניית חלקת קבר?
<נעה בן שבת: זאת אומרת אם בחרו חלקת קבר מראש, אז גם לא משלמים - - -
נורית קורן: כן, בדיוק, אם יש דבר כזה?
<שמעון נבון: רק כאשר גבו תשלום לאחר פטירה עבור הקבר של הנפטר, רק במקרה הזה.
נורית קורן: אם הם רכשו מראש?
<שמעון נבון: אם הם רכשו מראש בחיים, למשל, הוא יממן.
<נעה בן שבת: מי יממן?
<שמעון נבון: אנחנו את ההובלה.
נורית קורן: אז ביטוח לאומי מממן?
<שמעון נבון: יכול להיות מצב, בן הזוג, בדרך כלל זה הגבר, נפטר וקוברים אותו בבית עלמין אזרחי, שהוא מרוחק, והאישה רוצה לקנות מקום לידו ובמקום מגוריה אין בית עלמין, אז אפשר להביא אותה לאותו בית עלמין שהיא רכשה אחוזת קבר בחייה, וגם את ההובלה הזו אנחנו נשלם.
נורית קורן: זה קצת לא כל כך מובן.
נורית קורן: אז צריך אולי קצת - - -
אלי אלאלוף: כל בית קברות אזרחי.
<שמעון נבון: כל בית קברות אזרחי.
אלי אלאלוף: גם אלה שהיום זה לוקסוס דה לוקסוס?
<שמעון נבון: לא, אנחנו מדברים על בתי עלמין אזרחיים שהם מורשים, שיש להם רישיון או מורשים לעסוק בקבורה ויש להם רישיון תקף.
<שמעון נבון: גוף שהוא לא פועל כדין אנחנו לא נשלם לו, לא דמי הקבורה - - -
אלי אלאלוף: מה, בקיבוצים זה לא כדין?
<שמעון נבון: בחלקם, לצערי, אין רישיון תקף, אנחנו לא משלמים להם, לא דמי קבורה ובטח לא את ההובלה.
נורית קורן: אז אולי חשוב שזה יירשם פה.
<שמעון נבון: זה רשום.
אלי אלאלוף: אם אדון נבון אומר משהו - - -
נורית קורן: בסדר, אני שאלתי, לא קראתי את הכול עד הסוף, סליחה.
אלי אלאלוף: זהו, סיימנו?
<נעה בן שבת: מתן התשלום בעד העברת נפטר.
<נעה בן שבת: תביעה לקבלת תשלום בעד העברת נפטר תוגש למוסד בדרך ובמועדים שייקבעו בהסכם בדבר מימון הובלת נפטרים שייחתם עם החברה המורשית.
<נעה בן שבת: יש לכם טופס כזה לכל ההסכמים, טופס קבוע?
<שלומי מור: יש לנו הסכם עם כל החברות ויש לנו מערכת שהיא ברובה ממוחשבת כבר.
<שמעון נבון: כולה ממוחשבת.
<נעה בן שבת: המוסד יעביר לחברה המורשית את התשלום בעד העברת נפטר במועד שבו משולמים לחברה דמי הקבורה כאמור בהסכם.
<נעה בן שבת: התשלום בעד העברת נפטר ישולם לחברה שטיפלה בהבאתו לקבורה של אותו אדם כאמור בסעיף 3(א) להסכם זה; לא טיפלה החברה בפועל בהעברת נפטר, תעביר את הסכום ששולם לה כאמור למי שטיפל בהעברת הנפטר.
<נעה בן שבת: זאת אומרת שיש לה קבלן משנה?
<נעה בן שבת: או מה?
<שמעון נבון: החברה יכולה לקנות שירותים מגוף חיצוני, אבל אנחנו משלמים ישירות לחברה שחתומה איתנו בהסכם.
<נעה בן שבת: מימון.
<נעה בן שבת: התשלומים בעד העברת נפטר, לפי הסכם זה, ימומנו מאוצר המדינה.
<נעה בן שבת: החזר.
<נעה בן שבת: הממשלה, באמצעות משרד האוצר, תחזיר למוסד כל הוצאה שיוציא כתשלום בעד העברת נפטר, לפי הסכם זה.
<נעה בן שבת: המוסד יגיש לממשלה בתחילתו של כל חודש, החל באחד בחודש הראשון שלאחר תחילתו של הסכם זה, חשבון מפורט של ההוצאות בפועל עקב ביצוע התשלומים לפי הסכם זה שנגרמו לו בחודש שקדם לחודש שבו הוגש החשבון.
<נעה בן שבת: הממשלה תשלם למוסד את הסכומים שהוציא לביצוע התשלומים לפי הסכם זה תוך 30 ימים מיום הגשת החשבון כאמור בסעיף קטן (ב); לא שולם למוסד התשלום תוך 30 ימים כאמור יתווספו לתשלום הפרשי הצמדה וריבית צמודה למדד בשיעור של 4% לשנה מהמועד המיועד לתשלום עד ליום התשלום בפועל.
<נעה בן שבת: אני רוצה לשאול, פה היה תיקון.
<נעה בן שבת: בכנסת הקודמת לא העבירו את זה בגלל הנוסח הזה.
<נעה בן שבת: אז מדוע אנחנו חוזרים ל - - -
<שלומי מור: נכון, אבל כיוון שכבר הגענו הנה ומדובר בסעיפים טכניים שעוסקים באופן התחשבנות בין המוסד לביטוח לאומי ובין האוצר אני מבקש את אישור הוועדה, אולי, להכניס שינויים גם אחרי חובת ההיוועצות לגבי אופן ההתחשבנות בינינו.
<שלומי מור: זה טכני בלבד וזה הניח את דעת אגף החשב הכללי באוצר.
אלי אלאלוף: אין לנו התנגדות להצעה?
אלי אלאלוף: תכניסו את התיקונים.
<נעה בן שבת: אלה תיקונים שנוגעים להתחשבנות בין האוצר לבין המוסד לביטוח לאומי בנושא של אופן חישוב ההתחשבנות, אבל בעיקרון הם אמורים להשיב לכם את כל התשלומים שקשורים בתשלומים - - -
אלי אלאלוף: יש פה נציג אוצר?
<נעה בן שבת: אתם תעמדו, אבל אני לא רוצה שאוצר - - -
אלי אלאלוף: הנה האוצר פה, הוא אומר שזה מקובל.
<שלומי מור: את סעיף 5, אנחנו לא משנים, אני מדבר רק על 6 ו-7.
<שלומי מור: ב-5 נקבע העיקרון שלפיו הם מממנים באופן מלא את ההסכם הזה.
<נעה בן שבת: שיפוי המוסד.
<נעה בן שבת: הממשלה, באמצעות משרד האוצר, תשפה את המוסד לפי חשבונות מפורטים שימציא המוסד על החלק היחסי מההוצאות המנהליות של המוסד הנובע מביצוע הסכם זה כפי שהיו בפועל (להלן – ההוצאות המנהליות).
<נעה בן שבת: ההוצאות המנהליות ישולמו למוסד עד ל-15 בחודש שלאחר החודש בעדו הוגש החשבון לממשלה; לא שילמה הממשלה את ההוצאות המנהליות במועד האמור, יתווספו לסכום המשולם באיחור הפרשי הצמדה וריבית צמודה למדד בשיעור של 4% לשנה מהמועד המיועד לתשלום עד ליום התשלום בפועל.
<נעה בן שבת: אתה אומר צורת ההתחשבנות, אבל מה שאתם מקבלים זה את החשבונות לגבי הנושא של ההוצאות המנהליות ולגבי ההוצאות שהוצאו בפועל לתשלומי ההובלה.
<שלומי מור: אמת, נכון.
<נעה בן שבת: תחילה ותחולה.
<נעה בן שבת: תחילתו של הסכם זה ביום פרסומו (להלן – יום התחילה) ותוקפו לתקופה של שלוש שנים מיום התחילה; הסכם זה יחול רק בעד העברת נפטר שנפטר ביום התחילה ולאחריו.
<שלומי מור: ההסכם הוא לשלוש שנים ואכן אופיים של הסכמים מכוח סעיף 9 הוא שהם זמניים.
<שלומי מור: גם פה ההסכם הזה הוגדר לשלוש שנים.
<שלומי מור: עם זאת, בהכירנו את חברינו, גם ממשרד הדתות, ותוך הבנה שהנושא הזה של קבורה אזרחית הוא נושא שלוקח לו המון זמן עד שהוא מתקדם אני הייתי מבקש או מציע להאריך את זה מעבר לשלוש שנים.
<שלומי מור: אם אפשר לפחות לחמש שנים.
<שלומי מור: עדיף לי שיהיה פתרון ארוך טווח - - -
אלי אלאלוף: מה אומר האוצר?
<אייל מדן: אני צריך לבדוק את זה, אני לא יודע להגיד עכשיו אם - - -
נורית קורן: מצד שני זה לבוא - - -
אלי אלאלוף: אני מציע שנאשר שלוש שנים ואם זה דורש תיקון אנחנו נתקן.
<אייל מדן: רשאית הוועדה להאריך את תוקפו של ההסכם לשלוש שנים נוספות.
<נעה בן שבת: הוועדה יכולה לבוא ולהגיד שאנחנו מאשרים שלוש שנים, אבל אם הצדדים יגיעו להסכמה על חמש שנים, אז גם זה מקובל על הוועדה.
נורית קורן: אבל לא היה כדאי שהם יבואו אחרי שלוש שנים, לראות אם צריך עוד שינוי?
<שלומי מור: מה קרה בפעם הקודמת, לצערם הרב של כולם פה, זה שההסכם הזה פג תוקפו ב-2003, אנחנו ב-2016, 13 שנה לקח לנו לאשרר - - -
אלי אלאלוף: לא, חייבים לאשר אותו כולל ההערה של היועצת המשפטית, שאנחנו מבקשים מכם לדון ביניכם ואם יש צורך לתקן את זה אז זה יתוקן בהתאם.
<נעה בן שבת: אני רוצה רק דבר אחד שלא הובהר.
<נעה בן שבת: הנושא של בית הקירור, אם הוא נמצא, הוא נחשב מקום הפטירה?
<נעה בן שבת: נגיד מצב כזה של משפחה שמעבירה את הגופה בחג או בשבת לבית קירור, מאיפה תהיה ההובלה?
<שלומי מור: לצערנו הרב יש פה כמה בעיות בנושא הזה, כפי שציינת.
<שלומי מור: מה שאתם מדברים עליו הוא בעיה אחרת.
<שלומי מור: הסוגיה של הובלה בשבתות ובחגים ובערב ולבית קירור ואז ביום שאחרי מבית הקירור לבית העלמין, סוגיה שגם חברת הכנסת מיכאלי עוסקת בה, ובעקבות הצעת החוק הפרטית שלה אנחנו עובדים על הסכם אחר, שאיננו ההסכם הזה, שיאפשר לנו תשלום נוסף לחברות קדישא, שבאמת לא ייווצר מצב שמישהו נפטר בשישי בערב והמשפחה, או שתשלם אלפי שקלים לאמבולנס, או שתלין אותו עד ליום המחרת, עד למוצאי שבת, כדי שיבואו לקחת אותו.
<שלומי מור: זה איום ונורא.
נורית קורן: אי אפשר, רק בבית אפשר.
נורית קורן: אם אתה נמצא במקום ציבורי לא נותנים לך.
<שלומי מור: אז לא כל שכן.
<שלומי מור: זה מצב איום ונורא.
נורית קורן: עוד פעם אני חוזרת לאותו דבר.
נורית קורן: אם הנפטר נפטר במקום ציבורי או בבית, אין שום מקום לקירור.
נורית קורן: יש פה בעיה, יש פה גם בעיה.
אלי אלאלוף: אז פותרים את זה.
נורית קורן: אני אספר לכם - - -
<יאיר חברוני: אני רוצה, ברשותכם, להתייחס לעניין הקירור.
אלי אלאלוף: מה השם ותפקיד?
<יאיר חברוני: יאיר חברוני, ממונה על תחום האמבולנסים במשרד הבריאות.
נורית קורן: האמבולנסים הפרטיים, נכון?
<יאיר חברוני: כן.
<יאיר חברוני: מה שקורה, מבחינת חדרי הקירור, אני אמנם לא אחראי על הנושא של חדרי הקירור, אבל זה נושא שהוא גם של משרד הבריאות ואנחנו גם מטפלים בעניין הזה.
<יאיר חברוני: חדרי קירור, רשמיים ותקניים, יש בבתי חולים, יש גם בבתי עלמין, אבל רק בבתי חולים, אין הרבה בבתי חולים, יש מספר יחידות בכל בית חולים גדול.
נורית קורן: כמה בערך?
<יאיר חברוני: לא יותר מ - - -
<שמעון נבון: בסביבות 347, אני חושב, יחידות קירור.
נורית קורן: סך הכול בכל הארץ?
<יאיר חברוני: בכל הארץ.
<שמעון נבון: אנחנו מדברים על בתי חולים.
נורית קורן: כן, כמה?
<שמעון נבון: בסביבות 347.
נורית קורן: לא, אבל בערך כמה בבית חולים אחד?
<שמעון נבון: איזה בית חולים?
נורית קורן: נגיד באיכילוב.
<יאיר חברוני: אני מניח שמדובר בעשרות.
נורית קורן: 30, 40?
<יאיר חברוני: אני לא יודע את המספר המדויק.
נורית קורן: בערך, סתם לדעת.
<יאיר חברוני: בערך.
<יאיר חברוני: לגבי פטירות בסוף שבוע, כל בית חולים שומר לעצמו - - -
אלי אלאלוף: אני מתנצל, אני חייב ל - - -
נורית קורן: אתה רוצה ל - - -
אלי אלאלוף: אני כבר בלחץ מטורף.
אלי אלאלוף: הנושא הזה, היות שיש הצעת חוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי, אז אנחנו נדון בזה, כולל הסיפור של השבת.
אלי אלאלוף: אני מציע בינתיים לאשר את מה שקראנו.
<נעה בן שבת: רק אם אפשר לבקש תיקון נוסח אחד.
<נעה בן שבת: דבר אחד, אנחנו אמרנו ש'לא נגבה בעד הקבורה תשלום כאמור בתקנות' והפנינו לתקנון ואתה אמרת שלא נגבה כל תשלום בקשר לקבורה או להובלה, לרבות לפי תקנות כך וכך, או לפי תקנות כך וכך.
<נעה בן שבת: אתה אומר שאם גבו מהמשפחה תשלום בקשר לקבורה ולהובלה, אז גם אז ה - - -
<שלומי מור: התשלום פה הוא לחברה עצמה, לחברת קדישא.
<שלומי מור: אני בא ואומר כסנקציה, 'אם את גבית מהמשפחה את לא תקבלי ממני', ובכך אני מלמד אותה לא - - -
<נעה בן שבת: אבל אתה לא אמרת את זה, אתה אמרת 'לא נגבה תשלום' לפי התקנות האלה.
<נעה בן שבת: ו'אם גבית תשלום עבור ההובלה', שלכאורה זה לא בדיוק אותו דבר.
<שלומי מור: לא, בוודאי שלא.
<שמעון נבון: כתוב, סעיף 3(א)(1), מדובר על רכישה לאחר פטירה, כלומר עבור הקבר של הנפטר, וב-4(א)(2) מדובר על ההובלה.
<שמעון נבון: כלומר לא פעם אחת שייגבו על ההובלה מהמשפחה ובנוסף לזה המוסד יממן את ההובלה.
אלי אלאלוף: כולל ההסתייגות הזאת, שעליכם לבדוק את הבעיות הטכניות בין האוצר לבין ביטוח לאומי ולתקופה של שלוש או חמש שנים, אנחנו משאירים להחלטתכם, אנחנו מבקשים לאשר את ההסכם הזה.
נורית קורן: אפשר לשאול?
נורית קורן: הנדון, אפשר אולי לרשום, 'הסכם בדבר מימון העברת', ולא 'הובלה'.
<שלומי מור: צודקת.
<שלומי מור: יתקנו בכל מקום.
אלי אלאלוף: אז מי בעד ההסכם כפי שקראנו אותו, כולל ההסתייגויות?
אלי אלאלוף: ההסכם אושר פה אחד.
אלי אלאלוף: אנחנו הולכים לדיון על נושא: פיצוי לניצולי שואה.
<נעה בן שבת: סעיף 179 – (מענק ההטבות השנתי לניצולי שואה), מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018).
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים להוסיף כסף מהכסף שבאוצר לטובת ניצולי השואה על כל הגוונים שלהם.
<גליה מאיר אריכא: מדובר בצעד שהוא חלק מחבילת צעדים של שר האוצר לטובת ניצולי השואה, יחד עם חברת הכנסת טלי פלוסקוב, כחלק מהצעת חוק שכבר הוגש באוקטובר.
אלי אלאלוף: כל אחד והאובססיה הטובה שלו.
טלי פלוסקוב: אני מודה.
<גליה מאיר אריכא: המהלך הזה שמונח לפנינו, למעשה, היטיב עם 83 אלף ניצולי שואה.
<גליה מאיר אריכא: ניצולים שעלו לאחר ה-1 באוקטובר, 1953, הם מקבלים כיום מענק של 3,600 שקלים, פה מוצע להעלות את סכום המענק למעשה ב-10%, לסכום של 3,960 שקלים.
אלי אלאלוף: מתי הפעימה הבאה?
טלי פלוסקוב: סוף ינואר, הם מקבלים בסוף ינואר.
<גליה מאיר אריכא: זה יקרה בינואר.
אלי אלאלוף: והתוספת האפשרית מתי, אפשר לחתום על זה תוספת זכויות?
<גליה מאיר אריכא: יש מנגנון עדכון שהוא מדדי.
אלי אלאלוף: אבל פה זה צעד מיוחד.
אלי אלאלוף: חוץ מהפנייה של שר האוצר, התוספת ממה נבעה – ה-10%?
אלי אלאלוף: החלטה מבוססת על זה שיש בקופה כסף?
אלי אלאלוף: על זה שיש צורך אמתי?
<גליה מאיר אריכא: על זה שהקבוצה הזאת חשובה לנו.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו רואים את הקבוצה הזאת.
נחמן שי: אולי תסבירי את הסוגיה של מי שהגיע לארץ אחרי שנת 53', כי היא הרבה יותר מורכבת, כי החקיקה הנוכחית לא מתייחסת אליה, זו הבעיה האמתית.
נחמן שי: פה מנסים לשים פלסטר על בעיה מהותית שנוצרה לפני הרבה שנים.
נחמן שי: אנחנו קיבלנו גלים, גלים של פניות מניצולי שואה שהגיעו אחרי 53', ושהחוק לא חל.
נחמן שי: תסבירי במה יהיה מצבם עכשיו דומה לאלה שהגיעו לפני 53' ואם בכלל, איך סוגרים בכלל את הפער.
נחמן שי: אגב, הם מתים כל יום כידוע.
<גליה מאיר אריכא: אכן, יש הבחנה בין מי שעלה לפני 53' למי שעלה אחרי, וזה מהטעם שמי שעלה לפני, זכותו לתבוע נשללה בהסכם השילומים.
נחמן שי: מי שבא אחרי 53'.
<גליה מאיר אריכא: מי שבא לפני.
<גליה מאיר אריכא: גרמניה דרשה מישראל שתוותר בשמם של מי שיהפוך להיות אזרח במדינת ישראל, תוותר בשמם על זכות תביעתם כלפי גרמניה בגין נזקי גוף.
<גליה מאיר אריכא: זה היה באמת תנאי שהציבה גרמניה למדינת ישראל כתנאי לחתימת הסכם השילומים, למדינת ישראל לא הייתה ברירה, לא נכנס עכשיו לכל הנסיבות והיא נאלצה לוותר.
<גליה מאיר אריכא: מאחר והיא ויתרה בשמם, פה התעורר מאבק, ולימים חוקק בשנת 57' חוק נכי רדיפות הנאצים שבא לתת מענה לכל אלה שעלו לפני, הם לא יכלו לתבוע את גרמניה.
<גליה מאיר אריכא: אלה שבאו אחרי, יכלו לתבוע את גרמניה.
<גליה מאיר אריכא: אלה שהחוק הגרמני נסגר לתביעות בשנת 69', בעוד שהחוק שלנו נפתח לפרקים עד שמשנת 98' נפתח לחלוטין, ועד היום למעשה ניתן להגיש תביעות, בעוד שבחוק הגרמני אי אפשר.
<גליה מאיר אריכא: כך נוצר מצב שמספר קבוצות, מספר הסדרים, אלה שעלו לפני, מקבלים ממדינת ישראל, אלה שעלו אחרי, יש לך מספר הסדרים – או שאתה מקבל רנטה מגרמניה, עם ...
<גליה מאיר אריכא: עד שנת 69', או שאתה מקבל מקרן סעיף 2, שזו קרן שהוקמה בשנת 92' הסכם בין ועידת התביעות לגרמניה שנותנת מענה למעגל הראשון.
<גליה מאיר אריכא: או יש כאלה שלא קיבלו בכלל, ואז לא נכנס עכשיו לכל התכניות וכל המהלכים 2007, נגיע ל-2014 – סוף סוף נעשתה השוואת תנאים בין המעגל הראשון שעלה אחרי ה-1 באוקטובר 53', לבין כל אלה שעלו לפני.
טלי פלוסקוב: את מדברת על אלה שעברו גטאות ומחנות.
<גליה מאיר אריכא: אלה שהיו במחנות, בגטאות, ועוד כל מיני קטגוריות, או במסתור בשטח כבוש.
נחמן שי: אז כולם מקבלים אותו סכום כרגע.
<גליה מאיר אריכא: המעגל הראשון שעלה אחרי ה-1 לאוקטובר 53' זכויותיו מושוות לאלה שעלו לפני ה-1 לאוקטובר, 53', החל מיוני 2014.
<גליה מאיר אריכא: פה אנחנו מדברים על קבוצה שעלתה אחרי ה-1 לאוקטובר 53', והיא לא נמנית על המעגל הראשון.
<גליה מאיר אריכא: כך אנחנו מגדירים הגדרה, היא לא נמנית על מעגל ראשון.
נחמן שי: מה זה מעגל ראשון?
נחמן שי: אלה שבאו לפני 53'.
<גליה מאיר אריכא: אלה שבאו לפני 53' אין הבחנה בין מעגלים, בין אם אתה מעגל ראשון - - -
נחמן שי: מי עכשיו במעגל הראשון?
נחמן שי: מי כלול במעגל הראשון?
טלי פלוסקוב: אלה שהיו בגטאות ומחנות – זה פליטי שואה אנחנו קוראים להם – זה במעגל השני.
נחמן שי: נבחנה ההבחנה לפני 53' ואחרי 53'?
<גליה מאיר אריכא: לגבי מעגל ראשון, נכון.
<גליה מאיר אריכא: ההבחנה הזו עדיין קיימת לגבי מי שהוא לא במעגל הראשון – מי שלא היה במחנה, מי שלא היה בגטו.
<גליה מאיר אריכא: דרך אגב, אנחנו הרחבנו את הזכאות לעובדי כפייה ולילדי עובדי כפייה בהחלטות מינהליות של שר האוצר.
<גליה מאיר אריכא: למעשה, מי שלא נכנס באחת מהקטגוריות האלה – מחנה, גטו, עבודת כפייה, או ילד שהתלווה, או שהיה במסתור.
נחמן שי: זה לא רלבנטי יותר לשנת העלייה לישראל, זה סיפור אחר.
נחמן שי: זה חלוקה פנימית לפי היקף הסבל.
<גליה מאיר אריכא: כן, למעשה כן.
נחמן שי: זה בתוך חלוקה פנימית בין ניצולי השואה, ומה היה מצבם.
<גליה מאיר אריכא: אלה שהם לא נמנים במעגל הראשון, הם כיום זכאים למענק שנתי, לגביהם אנחנו מעלים את המענק השנתי.
<גליה מאיר אריכא: אני רוצה לציין עוד צעד נוסף – העלאת הבטחת הכנסה.
<נעה בן שבת: - - - יש רביזיה, הנושא הזה כבר הוצבע.
<גליה מאיר אריכא: בדיוק, הנושא הזה כבר הוצבע.
<גליה מאיר אריכא: אני רק רוצה לציין, חשוב לומר, זה לא נאמר בצורה מסודרת, ואולי גם לא נכתב, אבל זה צעד שנולד גם מתוך מחשבה לאוכלוסייה הזו.
<גליה מאיר אריכא: למעשה, מתוך 83 אלף איש באוכלוסייה הזו 57 אלף איש שהם מקבלי הבטחת הכנסה.
<גליה מאיר אריכא: מתוך חשיבה לקבוצה הזאת, אנחנו ערכנו חשיבה בתוך משרד האוצר, ושר האוצר החליט שהוא פה יוצא באיזשהו צעד, בעיקר צעד אוניברסלי שהוא מקיף את כל אוכלוסיית הקשישים העניים, לא רק מתמקד במדינות מסוימות ורק באוכלוסיית - - -
אלי אלאלוף: זה כולל הגל האחרון שנכנס לפני כשנה ומשהו.
<גליה מאיר אריכא: לגבי כולם, תועלה הבטחת ההכנסה.
<גליה מאיר אריכא: לכן יש לראות אולי גם את הצעד הזה כצעד משלים יחד עם הצעד הזה.
<גליה מאיר אריכא: בעצם אלו שני צעדים שמכוונים לאוכלוסייה הזאת שבאו לעולם מתוך חשיבה על האוכלוסייה הזאת.
<נעה בן שבת: אם אפשר לשאול לגבי המענק שניתן לפי סעיף 5א.
<גליה מאיר אריכא: סעיף 5א רבתי - מדובר באוכלוסיית עובדי כפייה של מקבלי הבטחת הכנסה.
<גליה מאיר אריכא: האוכלוסייה הזאת זכאית למענק שנתי במספר מאחר ובחודש דצמבר 2015, שר האוצר קיבל החלטה מיטיבה שבאה ואומרת, בואו נראה את עובדי הכפייה כמעגל ראשון וניתן להם תגמולים חודשיים.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו העברנו אותם באופן אוטומטי גם בלי שיגישו בקשה.
<גליה מאיר אריכא: באופן אוטומטי העברנו אותם לזכויות של נכי רדיפות הנאצים - - -
<נעה בן שבת: זו החלטה מנהלית?
<גליה מאיר אריכא: במסגרת החלטה מנהלית הם מקבלים עכשיו תגמולים חודשיים כמו נכי רדיפות נאצים לכל דבר ועניין בקבוצה הזאת.
אלי אלאלוף: יש עוד עיוותים שאתם מזהים שלא קיבלו טיפול נכון?
<גליה מאיר אריכא: אני רוצה לציין עוד דבר אחד, ששר האוצר חתם על החלטה, נקרא לזה החלטה משלימה, החלטה מינהלית.
<גליה מאיר אריכא: שר האוצר קיבל החלטה מינהלית בדצמבר 2015, שמכירה באוכלוסיות שסבלו התנכלות, אנטישמיות גזענית בתקופת השואה, ושכוללת את יוצאי עיראק אלג'יר ומרוקו.
<גליה מאיר אריכא: מאחר ואנחנו הנחנו את הצעת החוק הזאת, שר האוצר קיבל החלטה משלימה שבאה ואומרת שכל העלאה וכל הטבה שתינתן במסגרת המענק הזה תחול גם על האוכלוסיות האלה, כך שברגע שזה יאושר, אוטומטית זה יחול גם על האוכלוסיות.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר על השאלה - האם באמת יש עוד מעגלים ששכחנו לאור ריבוי ההגדרות האלה?
<גליה מאיר אריכא: לא, אין דבר שנשכח.
<גליה מאיר אריכא: למעשה יש לנו את הרשימה הכוללת של ניצולי השואה.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו מגיעים לכל ניצולי השואה.
<גליה מאיר אריכא: בגלל שאנחנו נותנים הטבות לכולם, גם כאלה שמקבלים מחו"ל, אנחנו נותנים להם היום פטור מתרופות.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו רואים את כולם.
<גליה מאיר אריכא: כולם נמצאים אצלנו.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו מגיעים אליהם.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו עושים פרויקטים יזומים למיצוי זכויות, אנחנו באמת נמצאים במקום אחר, לעומת מספר שנים בודדות.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, וגם החברים שלי רוצים להצטרף, הייתי שמח שאחת לשנה תבואו ותתנו לנו דיווח כולל על כל המצבים.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, יש לי עבודה שנעשתה על-ידי לשכת המחקר והמידע שלנו, וריבוי הגופים שמטפלים בניצולי השואה זה היה מבלבל כל אדם נורמלי.
אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה שנקיים דיון אחת לשנה, נקבל תמונה כוללת, נזהה את הלאקונות שכדאי שנטפל בהם, ונתקן את המצב בצורה שיטתית.
<עפרה רוס: אולי באמת לקראת סוף השנה נעשה מצגת, אנחנו אפילו השבוע.
<עפרה רוס: מתי שנוח לכם.
אלי אלאלוף: נתאם את זה.
<מרים גרייבר: אני יושבת ראש עמותת "יש", אני גם חברה בעמותה הפרלמנטרית.
<מרים גרייבר: יש לי שאלה, אני לא הייתי בדיון הקודם, אבל אני מאוד מעריכה את חברת הכנסת פלוסקוב, ואת כל חברי הכנסת שעוזרים לנו, ובמיוחד את האוצר שבאמת, אי אפשר להשוות מה שהיה לפני 10 שנים למה שיש היום.
<מרים גרייבר: אבל יש לי שאלה מאוד פשוטה, אנחנו מדברים על 33 אלף אנשים.
<מרים גרייבר: אנחנו מדברים על 40 שקל, מדוע אנחנו לא נותנים להם כבר 4,000?
טלי פלוסקוב: 83 אלף איש.
<נעה בן שבת: וכמה בהחלטה המנהלית בנוסף לזה עוד 50 אלף?
<מרים גרייבר: אבל ההבדל הוא כמה זה יהיה באופן כללי - 400 אלף, 500 אלף שקלים, זה כלום.
<מרים גרייבר: בשביל הבן-אדם 40 שקל האלה הם המון כסף.
<מרים גרייבר: שנית, הוא יכול להגיד, אני מקבל 4,000 שקלים, מדוע שהוא לא יקבל 4,000?
<מרים גרייבר: מדוע אנחנו נעצרנו ב-40 שקל?
<מרים גרייבר: זה מפריע לי ואני לא יכולה להבין.
<מרים גרייבר: אני עוסקת באנשים האלה, וכל פרוטה שאנחנו יכולים להוסיף להם זה עוזר.
<מרים גרייבר: אין לכם מושג כמה שזה עוזר.
<מרים גרייבר: מאוד מבקשת לכתוב 4,000 - מה יכול להיות.
<עפרה רוס: אנחנו יכולים להתייחס, אבל בכל זאת אולי באמת אפשר לעשות על זה חשיבה, לשבת עם אגף תקציבים, ונעשה חשיבה באיזה סדרי גודל מדובר ובהיקפים.
<שירה אוחיון: אני מהלשכה המשפטית, אני יכולה לעדכן את יוגב.
<שירה אוחיון: אני מעריכה שהסכומים האלה הגיעו אחרי שעשו חשיבה מרובה, אפשר לדבר עם יוגב ולשאול, אבל אני גם לא יודעת מה העלות של זה.
אלי אלאלוף: יש לי הצעה מתי תתנו תשובה בנויה וחיובית.
<שירה אוחיון: יש פה העלאה משמעותית של 10%.
<מרים גרייבר: זה ייתן תמונה אחרת לגמרי.
אלי אלאלוף: תודה, מרים, על ההערה המאוד נכונה בעיניי, אבל יבדקו את זה.
אלי אלאלוף: ב-24 לינואר יש את יום השואה הבינלאומי, ואנחנו נקיים את הדיון על הנושא הזה.
אלי אלאלוף: אז קבענו ב-24 לינואר, נקיים את הדיון על איך אפשר, מה המצב בכלל, מה הלאקונות שכדאי שנתמודד איתם.
<תמי מרוז: אני מפקחת ארצית לניצולי שואה, משרד הרווחה.
<תמי מרוז: בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת שי, זה נכון מה שנאמר שבהסכם השילומים ב-57', ראש הממשלה דאז התחייב לגרמניה לפצות – זה לא פיצוי, לעזור באיכות החיים לניצולים שמגיעים עד ה-1 באוקטובר 53', ומי שמגיע אחרי יכול היה אז, מי שכבר היה בארץ עד תאריך קובע.
<תמי מרוז: והאחרים שהגיעו אחרי 53', יכלו לפנות לגרמניה ולקבל פיצויים.
<תמי מרוז: חלקם לא פנו, אז זו נקודה למחשבה, ואנחנו יודעים את ההיסטוריה ואת הרגשות.
<תמי מרוז: חלק לא ידעו, חלק בחרו שלא, ולא רצו לפנות לגרמניה שזה עתה סיימה - - - אבל גרמניה סגרה ב-69' את האפשרות הזאת, זאת אומרת, שמי שעלה אחרי 53' ולא פנה כי בחר, או לא משנה למה לא פנה, מ-69' לא יכול גם לפנות לגרמניה, אז הוא נשאר בלי מענה.
נחמן שי: לא מצד ישראל, לא מצד המדינה ולא מצד גרמניה.
נחמן שי: מה עשו איתם במשך השנים?
נחמן שי: אותם הכניסו מחדש?
<תמי מרוז: הם הרבה שנים לא קיבלו כלום, ומהרגע שהיה המענק הזה של הרשות לניצולי שואה ה-3,600 - -
נחמן שי: אז יש אוכלוסייה כזאת שלא תבעה מיד, עוכבה עד אחרי 99', וכשפנתה ב-70', אמרו להם זמנכם עבר - מה קורה איתם?
נחמן שי: - אני רוצה לשמוע תשובה.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו כבר נתנו סקירה מקיפה, זה לא מדויק, להציג חלק מהתמונה, מה שהסברתי לך קודם, זה מה שחל.
<גליה מאיר אריכא: הרי נוצר הסדר, היה הסדר ב-2007, אחרי זה הסדר ב-2014.
<גליה מאיר אריכא: נוצרה את קרן סעיף 2 בשנת 92', יש מענה למעגל הרשומים שם - השוואת זכויות וזה התייחסות למעגל השנים.
נחמן שי: האם יש ניצולי שואה שהם באו אחרי 53' ושלא תבעו עד 69', ושאינם מקבלים שום פיצוי משום מקור שהוא.
<עפרה רוס: אין דבר כזה.
<גליה מאיר אריכא: החוק שלנו פתוח עד היום, אין דבר כזה, אין חיה כזאת.
<תמי מרוז: לא מקבלים גמלה חודשית, מקבלים את המענק השנתי.
<תמי מרוז: הסברנו את זה, זו הקבוצה שאליה אנחנו מתייחסים.
נחמן שי: תעני לי בסבלנות, טוב, בסדר.
נחמן שי: גם אם את חוזרת על זה בפעם המאה זה חשוב, וגם אם יש חקיקה וכל מיני הליכים, תהיי סבלנית.
אלי אלאלוף: לשמחתנו לא עם הרבה מדינות אנחנו יכולים להיחשב ידידותיות מאוד, וזו גרמניה, בגרמניה אפשר לפתוח מחדש כל תיק איתם.
אלי אלאלוף: הם במצב שמותר להם לפתוח תיקים, ואנחנו בוודאי נבקש מהם לפתוח.
אלי אלאלוף: אם הנושא הזה הוא משמעותי, אז אני מציע שבאמת תכינו לנו סקירה שנוכל לבדוק.
אלי אלאלוף: אם זה טופל, לא לשכוח שאנחנו מדברים בבני-אדם לא במערכות, וכל אחד מהאנשים שעברו חוויית שואה כלשהי מגיע להם התייחסות אופטימלית, לא טובה.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו חייבים לעשות.
אלי אלאלוף: אם ההערה של הגברת – אני בטוח שהיא חשובה – אז אני מבקש יחד עם הגב' עפרה והצוות שלה, תשבו ותכינו לנו סקירה, ואנחנו נעשה את הבדיקה הנדרשת בכל הרמות.
אלי אלאלוף: לא במקרה חברי נחמן שי יש לו גם קשרים טובים עם הממשלה הגרמנית, וראינו את זה לא מזמן, היינו ביחד במשלחת, וראיתי באיזו הערכה הם מדברים אליו, והם מדברים על נושא השואה.
אלי אלאלוף: נשמח לקבל את המסמך, העתק של הסיכום ביניכם, ונתמודד עם זה.
אלי אלאלוף: אם אין מה לעשות, אין מה לעשות.
אלי אלאלוף: אבל אם תנסו לפחות לתת לנו תמונה מסודרת, נשמח להתמודד עם זה.
טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב ראש, כמובן אני מברכת על הצעת החוק הזאת.
טלי פלוסקוב: אני ראשית חשבתי שאנחנו נוכל להעלות את המענק הזה בסכום יותר משמעותי, לא ב-10%, אבל אילוצי תקציב, מה שנקרא, הביאו אותנו לסכום הזה.
טלי פלוסקוב: מה שאני רוצה להגיד, ואולי לנסות קצת לעשות סדר.
טלי פלוסקוב: אכן, אנחנו במדינת ישראל מחלקים את ניצולי השואה לאלה שעלו ארצה לפני 53' ואלה שאחרי.
טלי פלוסקוב: אז נכון להיום אכן יש עיוות, והעיוות עדיין קיים אחרי כל מה שנעשה הוא עדיין קיים, והוא מתבטא בכך שמי שעלה לפני 53' גם אם הוא היה פליט, הוא כן מקבל מגרמניה את אותו סכום שאנחנו דיברנו כל חודש.
טלי פלוסקוב: לעומתם, לפליטים נותנים רק מענק חד-פעמי בשנה.
טלי פלוסקוב: אני יודעת גם על כך שקיימת עתירה לבג"צ של עמותת "כן לזקן", על כל שהם דורשים להשוות באמת את התנאים האלה.
טלי פלוסקוב: אני לא יודעת איפה זה נמצא נכון לרגע, אבל בעיניי העתירה היא מוצדקת.
טלי פלוסקוב: פה אני לגמרי מתחברת לעניין של לעשות פנייה לגרמנים כדי לא להפלות את האנשים אלה שהגיעו לארץ אחרי שנת 53'.
טלי פלוסקוב: אני מאמינה שכולנו פה ביחד בדעה אחת שגם את הבעיה הזו אנחנו נצטרך איכשהו לפתור, כי תאמינו לי, מה שהאנשים עברו, ואני אומרת כבת של אמא שנולדה ב-42' בבוינאקס, שהיא בכלל ממדינה אחרת, אני יודעת מהן החוויות ומה עברו האנשים האלה - מגיע להם.
טלי פלוסקוב: לכן זו משימה שעומדת בפנינו, אדוני היושב ראש, אבל כרגע בוודאי הצעד הוא מאוד מבורך של עליית המענק, שוב בתקווה שאולי אנחנו נגיע למצב של כל חצי שנה נגדיל את המענק הזה בעוד כי מספר האנשים שזכאים, לצערי הרב, עכשיו אני אומרת, הולך ופוחת כל יום.
<מרים גרייבר: היום שלושה אנשים נפטרו.
טלי פלוסקוב: אנחנו שומעים מספרים על 30 בני אדם ביום, שזה מספרים מאוד קשים.
טלי פלוסקוב: אז אני אומרת, אם המדינה כבר שמה סכום איקס בסכום התקציבי לזה, ומספר האנשים הולך וקטן, אז אותו סכום צריך לחלק לאותם אנשים שנותרו בחיים, ולא להחזיר אותם לקופת המדינה, זה בעצם אומר, שאנחנו כל הזמן נגדיל את המענק שהאנשים יקבלו.
טלי פלוסקוב: זה מה שאני חושבת יהיה לנכון, ושוב ברכות על העוד צעד לטובת ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: תודה לנציגים של הרשות לניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: אני חייבת לומר שאני תמיד נהנית לעבוד אתכם, ואת הדאגה ואת תרומתכם לטובת ניצולי השואה אי אפשר לא לראות, אז תודה רבה לכם.
נחמן שי: תודה רבה לך על הדיון, אני חושב שאנחנו שנינו מדברים באותה שפה.
נחמן שי: בכל זאת, אנחנו ראינו עוד את ניצולי השואה, עוד רואים אותם, ראינו הרבה מהם, ולכן, התחושה שלי היא כל הזמן - אנחנו מקבלים כל הזמן פניות.
נחמן שי: יכול להיות שהרשות עושה עבודה נפלאה, כל הזמן המייל שלנו מופצץ בפניות של אנשים שנפלו בין החור הזה לחור הזה, בין התאריך הזה לתאריך הזה - כי זה לא נגמר, הם נגמרים, אבל הפניות לא נגמרות.
נחמן שי: לכן, קודם כל באמת מוכרחים לגלות סבלנות ואורך רוח לכל פנייה כזאת כי היא תמיד משקפת משהו, אנשים לא מרמים, אולי פה ושם, בסך הכול הם מצפים לאיזשהו גמול.