GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי רון: זה אחד מהנושאים שעוסקים בהם היום בכנסת ואני חושבת שכדאי לתת המלצה, במיוחד באזורים כאלה, גם לפתח את הגינות הקהילתיות, להקצות לזה מקום, לחשוב שזה חשוב מאד מבחינת התכנון הסביבתי והקהילתי ולקחת את זה מראש בתכנון.
שולי מועלם-רפאלי: כחלק.
שולי מועלם-רפאלי: רעיון מצוין.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בעד הגינות הקהילתיות.
קריאה: גם יערות מאכל.
שולי מועלם-רפאלי: תראו, יש רעיונות רבים וטובים, שחלקם מתחילים גם להתגשם במדינת ישראל במספרים קטנים, אבל נגיד לצורך העניין בירושלים למיטב ידיעתי יש מעל 130 גינות קהילתיות.
שולי מועלם-רפאלי: בירושלים יש אמירה על הדבר הזה, על הרווחים הגדולים מאד, בכלל לא המשניים בנושאים הקהילתיים והטיפוליים, לא רק בנושא שבו אנחנו נוגעים היום.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להתחיל לסכם את הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: קודם כל באמת להודות על הצפת הנושא, על המשך המעקב, על הלימוד המעמיק שהוא ברור לגמרי במשרדים, אנשי ובעיקר נשות מקצוע שמובילות את התחום, אבל גם בארגונים האזרחיים, בארגוני הסביבה.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מאמינים גדולים בוועדה הזאת בשיתוף הפעולה שבין הממשלה לכנסת, לארגונים אזרחיים.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רואים חשיבות גדולה להקשיב להם.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה של כולנו היא אותה מטרה.
שולי מועלם-רפאלי: חיים בריאים יותר לאזרחי מדינת ישראל בדיון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: יש לנו מטרות גדולות רבות נוספות, אבל אם רגע נצט
שולי מועלם-רפאלי: מצם רק לדבר החשוב ביותר הזה, אז המטרה של כולנו היא חיים בריאים יותר למדינת ישראל, עם תזונה נכונה יותר, עם חשיפה מינימאלית עד למיגור בעזרת השם של חשיפה לחומרי הדברה במזון.
שולי מועלם-רפאלי: ובאמת, כמו שנאמר קודם, בסופו של התהליך יהיה פה מצב מיטבי יותר גם לבני האדם, שהם הדאגה הראשונית שלנו, אבל לגמרי גם לסביבה שבה אנחנו חיים ולבעלי החיים שחיים איתנו.
שולי מועלם-רפאלי: יש כמה נקודות שאני מבקשת להמליץ אותן בסוף הדיון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שנכון יהיה שהמשרדים ייקחו אותם כהחלטה איך מתקדמים איתן.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מכתיבה פה דברים, אבל כן אני חושבת שגם משרד החקלאות וגם משרד הבריאות חייבים ליצור איזה שהוא נוהל שנוגע באישורים של חומרים טוקסיקולוגים שכבר נכנסו בדלת.
שולי מועלם-רפאלי: לא להסתמך רק על כתבים ועל מהלך מדעי שמחייב אתכם לנגוע מחדש, אלא באמת ליצור איזה שהוא נוהל; ואנשי המקצוע, אתם אלה שיודעים כמה זמן זה ייחשב תקין, סביר, כל אחד יבחר את המילה, להחליט מתי הפעם הבאה שאתם נוגעים אחרי שמאשרים חומר.
שולי מועלם-רפאלי: נקודה נוספת שאני רוצה לגעת בה זה הנושא של השקיפות ופרסום המידע.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שיש חשיבות גדולה, אני יודעת שקיים אתר שבו מתפרסמים דברים, אבל אני חושבת שיש כן חשיבות גדולה לשמוע ולפרסם.
שולי מועלם-רפאלי: בואו אני אתחיל הפוך: לשמוע את עמדת הציבור, להחליט מראש באיזה נקודות עמדת הארגונים הסביבתיים או איזה שהוא שימוש ציבורי, באופן שהמשרדים יחשבו שהוא נכון.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא חושבת שעכשיו צריך לפרסם את זה בעיתון וכל אחד שיש לו איזו דעה על חומר כזה או אחר, אלא באמת יש גם אנשי מקצוע שנמצאים בארגונים האזרחיים או במקומות שהנושא הזה הוא נושא נלמד אצלם, כן להזמין אותם לשמוע דברים שהם מביאים מארגונים מקבילים בעולם ובסופו של דבר, כשמתקבלת החלטה – כן לפרסם איזה שהוא בסיס שלפיו התקבלה החלטה או לשלול.
שולי מועלם-רפאלי: כי אני חושבת שגם השלילה היא דבר שצריך לשים עליו איזו שהיא עין ביקורתית.
שולי מועלם-רפאלי: כמו תמיד – ואמרה את זה גברת שפרוט – כולנו נשמח אם יהיו עוד תקנים ועוד פקחים.
שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, לראות איך אנחנו מייעלים, מטיבים את העבודה של הפקחים שקיימים היום, גם בנושא של הפיקוח, גם בנושא של האכיפה.
שולי מועלם-רפאלי: קשה לי עם זה שאולי אנחנו מפספסים דברים כי אין מספיק אכיפה.
שולי מועלם-רפאלי: כי בסופו של דבר זה מתורגם למה כולנו אוכלים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא שמעתי פה מספיק ואני חושבת שצריך, כשניכנס לזה יותר, אולי לקיים על עוד דיון באיזו שהיא נקודת זמן שהוועדה פה תקבע, כן לדבר יותר לעומק על הדברה בשיטות ביולוגיות ושיטות אחרות שקיימות בעולם.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שלשם נראה לי העולם הולך.
שולי מועלם-רפאלי: עמדתי כחברת כנסת ידועה.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו צריכים להציב איזה שהוא רף, שגם אם ברור לכולנו שאנחנו לא נגיע אליו לא היום, לא מחר ואולי כמאמר השיר גם לא מחרתיים, אבל שהרף הזה יהיה בעצם קריאת הכיוון לכולנו, שוב, המשרדים שפועלים ללא לאות בנושא הזה, הארגונים הסביבתיים והארגונים האזרחיים, כשהמטרה באמת של כולם היא אותה מטרה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם, ובעזרת השם תמשיכו לעשות ולהצליח.
אלי אלאלוף: היום 19 בדצמבר 2016, י"ט בכסלו תשע"ז והשעה 11:05.
אלי אלאלוף: האמת שהדיון הזה היה צריך להתקיים בשבוע שעבר בגלל המצב שנוצר לעמותת אור שלום והיחסים עם משרד העבודה והרווחה, אבל לצערנו החבר שלנו, אליעזר יבלון, נפטר ומחר אנחנו מקיימים לזכרו דיון מיוחד פה בוועדה, וכל מי שרוצה להשתתף, נשמח לראות אותו.
אלי אלאלוף: הלך מאיתנו אדם.
אלי אלאלוף: במעט הזמן שהכרתי אותו, אני חייב להגיד שהיה אדם מרשים מאד, ישר, לקח ללב כל דבר שהבאנו לידיעתו והתמודד בצורה מאד מרשימה וחבל עליו.
אלי אלאלוף: נמשיך מחר להגיד דברים לזכרו.
אלי אלאלוף: זה יהיה בנוכחות השר והמשפחה במיוחד.
אלי אלאלוף: תראו, אנחנו היום בנו לדון בנושא עמותת אור שלום.
אלי אלאלוף: אור שלום זה ארגון שכולנו מכירים הרבה שנים.
אלי אלאלוף: גם בתפקידי הקודם – גילוי נאות – הייתי מאד מעורב בפעילות של אור שלום והמערכת שעמדתי בראש כקרן רש"י, היא גם העמידה משאבים ובניינים לרשות אור שלום וההערכה שלנו לעבודה של אור שלום, כאיש מחוץ למערכת, הייתה מאד גדולה.
אלי אלאלוף: אור שלום זה היום טיפול וכשאני אומר את המספר, אני מבקש מכל אחד לחוד, זה ממש היסטוריה מדהימה של כל אחד מהילדים – 1,200 ילדים זה כאילו רק מספר.
אלי אלאלוף: זה 1,200 מקרים וכל אחד מקרה מיוחד ובכל אחד צריך לטפל וכל אחד צריך להוציא אותו ממצבו לעומת הכניסה שלו, להוציא אותו וגם לחיות איתו לאורך שנים ולהוציא אותו אחר כך ממערכת, כשהוא בנוי ויכול להתמודד עם האתגר, שבלאו הכי לא יהיה קל בדרך כלל, כשיש רקע אישי כזה.
אלי אלאלוף: זו גם מסגרת מאד מיוחדת.
אלי אלאלוף: יש פה אנשים שיודעים, אני ראיתי מסגרות גדולות.
אלי אלאלוף: נאבקתי כדי שיהיו אפילו גדולות יותר, שישלבו מערכות.
אלי אלאלוף: פה הלכו על סגנון של מסגרות קטנות, טיפול מאד אינטנסיבי, מאד אישי.
אלי אלאלוף: שלום לידידתי קארין אלהרר.
אלי אלאלוף: והמסגרת, ההתחייבות הזאת להקים מסגרות קטנות זה לטובת הילד, בטוח לא לטובת הכיס של המערכת והמערכת נדרשה פה למשאבים לא קטנים.
אלי אלאלוף: אני גם יודע שבמסגרות כאלה, לחיות רק עם תקציבי המדינה, זה לא מספיק טוב לילד.
אלי אלאלוף: ולכן נאלצו כל המסגרות שהכרתי ואני מכיר עד היום, לגייס כספים מבחוץ.
אלי אלאלוף: אבל היום זה יותר קשה לעשות את זה, שיהיה ברור.
אלי אלאלוף: אם אני זוכר את עצמי מגייס כספים, לפני 30 שנה זה היה יותר קל.
אלי אלאלוף: עכשיו זה גם יותר קשה וזה גם יותר מורכב וזה גם במסגרת של תחרות אדירה לגיוס תרומות או שותפויות.
אלי אלאלוף: דבר נוסף, כל המסגרות האלה, שיהיה ברור, ובזה אני פונה במיוחד לאנשי משרד העבודה ולכל מערכות הניהול שלכם, זה דורש מימוני ביניים ועלות מימון הביניים הזאת היא אדירה.
אלי אלאלוף: וכל הזמן שדורשים הבהרות – ובצדק – אני לא בעד להסתיר נתונים, אלא לקבל, אבל תדעו, כשאתם דורשים הבהרות, הבנק דופק.
אלי אלאלוף: דופק את החשבון לטובתו, לא לטובת הילד.
אלי אלאלוף: והעלויות האלה של מימוני ביניים יכולות להסתכם במאות אלפי שקלים, אם זה לא אפילו יותר מזה, כשמגיעים להיקף כמו שיש באור שלום, של 75 מיליון שקלים בשנה.
אלי אלאלוף: זה סכומים שוודאי משפיעים ומיד נופלים על הארגון ופוגעים בילדים.
אלי אלאלוף: נבחרו באור שלום שיטות מסוימות, כפי שאמרתי מסגרות קטנות.
אלי אלאלוף: אני לא יודע ואני אשמח לשמוע את זה מאנשי המשרד ומאנשי הכספים של המשרד – האם זה תוקצב בהתאם.
אלי אלאלוף: כי זה לא רק טוב לילד, זה בטוח שזה טוב לילד, אבל מישהו צריך לשלם על המסגרת, ובין טוב ביותר לטוב אפשרי יש פער, והפער הזה נופל עוד פעם על הילדים.
אלי אלאלוף: זה שני עולמות שונים, שנדע.
אלי אלאלוף: את זה כדאי שתדעו גם אתם, אנשי המשרד.
אלי אלאלוף: אני בטוח שאתם יודעים, כי זה לא חדש.
אלי אלאלוף: אני רק מספר מה שאני חייתי וגם קראתי לאורך הדו"ח האחרון שקיבלתי מאור שלום.
אלי אלאלוף: בחירת שיטות העבודה של אור שלום הן יקרות מאד.
אלי אלאלוף: במיוחד כשהן תלויות, בנוסף לזה הן תלויות גם ברשויות המקומיות וברשויות המקומיות החלשות ביותר, דהיינו בעצמן הן לא מסוגלות לעמוד בתנאים הנדרשים.
אלי אלאלוף: לכן כשמביאים למצב, למרות שתיקנו בזכות קארין את חוק האומנה או בעצם העברנו את חוק האומנה, שזה מהפכה בפני עצמה, אבל זה עוד לא סופי.
אלי אלאלוף: זה חייב לעבור עוד כמה שינויים ואנחנו נעשה את זה גם בעזרת המשרד, בזכות התקנות וגם בזכות תיקונים.
אלי אלאלוף: כל עוד שאנחנו פה בכנסת, אנחנו רואים במשימה הזאת, ולא במקרה יש פה ארבעה חברי כנסת, אני יכול להגיד שכל אחד מוכן לקחת על עצמו הרבה הרבה זמן והרבה משימות כדי לתקן.
אלי אלאלוף: להביא ארגון כזה למצב של משבר ופה אני חייב להזכיר שוב את אליעזר.
אלי אלאלוף: אליעזר היה אומר לי – יום ראשון בערב זה בקופה.
אלי אלאלוף: אני נודניק, אתם מכירים אותי.
אלי אלאלוף: אני יום ראשון בערב מתקשר, אין בקופה.
אלי אלאלוף: יום שני בבוקר, אין בקופה.
אלי אלאלוף: חברה, זו התעללות.
אלי אלאלוף: אין לי מילה אחרת.
אלי אלאלוף: זו התעללות.
אלי אלאלוף: ארגון כזה שאין לו בקופה את המינימום כדי לקיים את הילד, במיוחד שזה באמצעות הורים שבעצמם, אני לא מכיר הרבה משפחות אומנה שהן מבוססות כלכלית.
אלי אלאלוף: ולהיות חייב למשפחת אומנה, זה בעיני דבר מאד חמור.
אלי אלאלוף: משפחת אומנה אמורה לעשות טובה לחברה.
אלי אלאלוף: היא עושה טובה אדירה לחברה, אבל היא לא צריכה לסבול ממערכות שמשרתות את החברה שאנחנו רוצים לקיים.
אלי אלאלוף: ולהשאיר מצבים שלא יודעים לפתור, ואני אומר, אני מוכן באופן אישי להיות משוריין לזה, מוזמן לדחוף, יש לי 100 קילו שעומדים לרשותכם גם למצבים כאלה.
אלי אלאלוף: מפני שבעיני ילד שלא מקבל מה שמגיע לו אצל משפחת אומנה, אז זה ממש מצב שהופך את העניין הזה מאד מאד אקוטי.
אלי אלאלוף: מאד אקוטי.
אלי אלאלוף: אני בטוח שהמשרד מבין את כל מה שאני אומר, אבל אני רוחצה לעמוד על כך ולהגיד את זה עוד פעם ואני בטוח שמאיר וקארין ומירב יגידו את זה גם, אולי במילים אחרות ובצורה יותר מסודרת.
אלי אלאלוף: אי אפשר להשאיר ארגון שהוא אחראי על ילדים, במצב כספי כזה.
אלי אלאלוף: בלתי אפשרי.
אלי אלאלוף: אם הוא צריך לקבל את הכסף והוא לא בורח, זה לא עבריין שעומד לברוח מהארץ.
אלי אלאלוף: זה קבוצה, זה ארגון, זה מתנדבים שלקחו על עצמם אחריות מאד גדולה בשם הממשלה ולכן הממשלה אחראית לכל הדברים.
אלי אלאלוף: הם שליחים של הממשלה, לא ההיפך.
אלי אלאלוף: הממשלה צריכה לשרת את המתנדבים האלה.
אלי אלאלוף: היא לא יכולה להיות במצב – תביא לי ונחכה ותן לי לבדוק והבנק לא העביר.
אלי אלאלוף: אין כזה דבר.
אלי אלאלוף: זה מצב מטורף.
אלי אלאלוף: אני הייתי חבר בכמה עמותות שלצערי נאלצתי לעזוב בשביל הכנסת, אבל לא לדאוג, אני חוזר.
אלי אלאלוף: זה ממש כואב הלב לראות את זה.
אלי אלאלוף: אז אנחנו התכנסנו היום גם כדי למצוא פתרונות.
אלי אלאלוף: אני דיברתי על זה עם השר.
אלי אלאלוף: השר אמר שהוא מבין, יש לו טענות, כרגיל, השר שלנו הוא שר שמרבה בטענות.
אלי אלאלוף: אבל חייבים לצאת מפה עם פתרונות ואם יש צורך בפתרונות שייקחו זמן, אנחנו נעשה מעקב ואני מודיע מראש, הוועדה הזאת תתכנס כמה שצריך עד שהעקרונות אלה יוטמעו לא רק עבור אור שלום, אלא עבור גופים אחרים.
אלי אלאלוף: מפני שזה פשוט להביך את המתנדבים שלקחו על עצמם את המשימה בשם המדינה, לטפל בילדים הכי קשים במדינה, להשאיר אותם לנפשם, להטיל עליהם את כל האחריות ולנטוש אותם.
אלי אלאלוף: לכן אני מבקש, הדיון יהיה פתוח, יהיה חם, אבל נעשה אותו בצורה כזאת שנצא מפה עם המלצות מאד מובנות ומאד מחייבות את כל הצדדים.
אלי אלאלוף: האם החברים שלי רוצים?
אלי אלאלוף: בבקשה, השר לשעבר, מאיר כהן.
מאיר כהן: אני לא אוסיף הרבה על הדברים שלך, אלי, אני רק אגיד וגם אנשי המשרד יודעים את עמדתי.
מאיר כהן: הלוואי ויכולנו לשכפל את משפחות האומנה והלוואי ויכולנו ליצור מצב שילדים, יותר ויותר ילדים יהיו במשפחות אומנה ובפנימיות, ככל שהפנימיות תהיינה מוצלחות ותורמות לחייו של הילד.
מאיר כהן: אני ארצה להצטרף למה שאתה אמרת.
מאיר כהן: להתעסק עם ילדים - - -
אלי אלאלוף: שלום לחבר הכנסת, חברי לסיעה, אלי כהן.
אלי כהן: שלום אדוני יושב ראש הוועדה.
מאיר כהן: שמוצא זמן לבוא לפה בעיסוקים הרבים שלו.
אלי כהן: הנושא חשוב.
מאיר כהן: אני רוצה לחזור לדברים.
מאיר כהן: להתייחס לאור שלום או לגופים אחרים בצורה של כאילו והם חלק משיח של ועדי עובדים, זו טעות.
מאיר כהן: זה לא אומר שאי אפשר להסתכל על מסגרות ש-90% מתקצובן בא מהמשרד ולדרוש מהן התייעלות כזו או אחרת, אבל בשום פנים ואופן זה לא צריך להיות בד בבד עם עצירת תקציבים ועם יצירת גירעון במסגרת שעושה עבודה מצוינת.
מאיר כהן: חבריה, אנחנו צריכים, חברי חברי הכנסת, אדוני יושב הראש, אנחנו צריכים באמת לעשות הכל שהמשבר הזה – אחד – ייפתר, שניים – להמשיך במה שאני התחלתי וחבל שזה נעצר במשרד.
מאיר כהן: כל שנה להוריד, לקצץ מהתקציב של הפנימיות בכדי להעביר למשפחות אומנה.
מאיר כהן: ילד שגדל במשפחת אומנה, אין שום ספק שבסוף התהליך מצבו הרבה יותר טוב מאשר ילדים שגדלים בפנימיות.
מאיר כהן: אני מעיד על זה, זאת התובנה שאני הגעתי אליה כשר רווחה וגם כאחד ש - - -
אלי אלאלוף: בוא מנואל, אתה חבר.
מאיר כהן: מנו, בוא תשב לידינו.
מאיר כהן: שלושתנו מדברים מרוקאית שוטפת, זה טוב.
מאיר כהן: לא יודעים מאיפה.
מאיר כהן: ועל כן אדוני, אנחנו צריכים לא רק לפתור את השאלה הזאת.
מאיר כהן: הגיעה קארין, כשהייתי שר הרווחה, התחילה לכתוב את חוק האומנה.
מאיר כהן: למרות שהייתי חלק מהממשלה, אמרתי תלכי על הצעת חוק פרטית.
מאיר כהן: נתנו את הגיבוי המלא, כי הרגשנו את הצורך הגדול לתת חיבוק ענק למשפחות האומנה באשר הן.
מאיר כהן: זה היה צורך.
מאיר כהן: ביקרנו, כמוך אלי, ביקרנו במשפחתונים.
מאיר כהן: אני סיפרתי עכשיו ללאה על ביקור בהפתעה ביום שבת בצהריים באילת, את זוכרת?
מאיר כהן: שאני באתי וזו הייתה התרגשות גדולה לראות ילדים, כשכל אחד נושא מטען כזה גדול, בתוך בית, עם תחושה של בית, עם חיבוק כזה גדול, שמיד באתי ואמרתי – את המקום הזה צריך לשכפל.
מאיר כהן: זה חוכמתו של המשרד.
מאיר כהן: לקחת את המקומות האלה ולשכפל אותם ולא להקשות עליהם.
מאיר כהן: עכשיו שוב, אני מכיר את פריצקי לפני ולפנים וכן נכון לדרוש לקצץ וכן נכון לדרוש להתנהל כמו שצריך ובמקום שיש עודפים צריך לדאוג.
מאיר כהן: בסופו של דבר זה כסף ציבורי.
מאיר כהן: אבל בין זה לבין לשמוע בימים האחרונים שאור שלום הפכו להיות לאויב של משרד הרווחה, המרחק הוא גדול מאד וצריך להפסיק את זה מיידית.
אלי אלאלוף: קארין, בבקשה.
קארין אלהרר: הדיון הזה הוא סופר חשוב.
קארין אלהרר: היה גם דיון בנושא במליאת הכנסת ואני חייבת לומר שהייתי מאד מופתעת מהדברים שנשא שר הרווחה.
קארין אלהרר: אני אתחיל מזה שהסוגיה של אור שלום והמשבר התקציבי שאליו הם נקלעו, שלא בטובתם, הגיע לידיעתי כבר לפני למעלה מחודש לדעתי.
קארין אלהרר: קיימנו בזמנו פגישה עם אלי, עליו השלום.
קארין אלהרר: תראו, מה שצריך לתקן פה וגם זה נקודתית בעניין הזה וגם הלאה, זה העניין של כסף הולך עם הילד.
קארין אלהרר: אין כזה דבר לשים ילד במשפחה ולהגיד חכו עם הכסף, הכסף יגיע מתי שהוא.
קארין אלהרר: נדבר.
קארין אלהרר: יש איזה פרוצדורה מעוותת, ששמים את הילד, כי אומרים – בצדק – אי אפשר להשאיר את הילד בלי משפחה, שמים את הילד ואומרים אני צריך שהרשות המקומית תפנה אלי – אלי משרד הרווחה – ותגיד לי שאני צריך להעביר לה כסף.
קארין אלהרר: עכשיו, אדוני יושב הראש, אתה מכיר בוודאי את הבירוקרטיה, שהיא המחלה הגדולה ביותר במדינת ישראל.
קארין אלהרר: מה אשמים הילדים האלה בבירוקרטיה?
קארין אלהרר: ואני אגיד יותר מזה, אדוני, מה אשם הארגון בבירוקרטיה?
קארין אלהרר: הארגון הוא בסך הכל הזרוע הארוכה של משרד הרווחה.
קארין אלהרר: כולנו מבינים שלפני ההפרטה של השירות, השירות היה אמור להינתן על ידי משרד הרווחה.
קארין אלהרר: בא משרד הרווחה בהגינות, הגיע למסקנה שהוא לא מסוגל לתת את השירות הזה בעצמו, העביר את זה לעמותה.
קארין אלהרר: אז לכל הפחות לעשות הכל על מנת שהעמותה תוכל לעסוק את תפקידה כמו שצריך.
קארין אלהרר: לא להערים עליה קשיים.
קארין אלהרר: אדוני, אנחנו הגענו למצב שהיו צריכים להעמיד לרשות העניין שני אנשים במשרד הרווחה, שיחפשו איפה הילדים, כי הם לא קיבלו דווח.
קארין אלהרר: הילדים היו חור שחור.
קארין אלהרר: זה חמור כמה פעמים.
קארין אלהרר: זה חמור א' כי הכסף לא מגיע לעמותה ובהתאם לכך גם לא מגיע למשפחות, וזה חמור עוד יותר כי מה זה אומר?
קארין אלהרר: שאין באמת פיקוח?
קארין אלהרר: זה דבר אחד שחייב להיפתר.
קארין אלהרר: אי אפשר להמשיך עם המדיניות הזאת של ילד ויש כסף אבל זה לא בא ביחד.
קארין אלהרר: זה הדבר הראשון.
קארין אלהרר: הדבר השני - - -
אלי אלאלוף: ובאותו זמן.
קארין אלהרר: באותו זמן.
מאיר כהן: תעריפים.
קארין אלהרר: לעניין מעות רעות, תראו, אני שמעתי את שר הרווחה ואני בטוחה שליבו במקום הנכון, אבל לבוא ולהגיד שמדובר בארגון בזבזני ולהפוך אותו באמת לאויב, שהוא לא יודע להתנהל כלכלית, זה לא יאה ולא נאה.
קארין אלהרר: הרי זה לא ארגון שקם אתמול בבוקר - - -
אלי אלאלוף: עד כמה שאני מכיר את שר הרווחה, סיפקו לו את המשפטים האלה.
אלי אלאלוף: הוא לא מצא את זה.
קארין אלהרר: אז אני כועסת עוד יותר.
קארין אלהרר: אדוני, אני כועסת עוד יותר.
קארין אלהרר: הוא שר.
קארין אלהרר: יש משקל לכל מילה שמוציא מהפה שלו שר במדינת ישראל.
קארין אלהרר: ובסופו של דבר אם אלה הדברים שאמרו לו האנשים שעומדים בקשר יום יומי עם העמותה הזאת, אז זה חמור פי כמה.
קארין אלהרר: לבוא ולהגיד שמדובר בארגון שלא יודע להתנהל כלכלית, כשהוא מחזיק ילדים שבכלל משרד הרווחה לא מודע להם?
קארין אלהרר: ברצינות?
קארין אלהרר: זה הטיעון הכי טוב שיכלו לבוא איתו?
קארין אלהרר: זה מאד מכעיס.
קארין אלהרר: מדובר במסגרת מצומצמת.
קארין אלהרר: זה לא מוסד גדול.
קארין אלהרר: וכן, אדוני, מסגרת מצומצמת עולה טיפה יותר כסף, אבל זה עניין של מדיניות.
קארין אלהרר: האם אנחנו רוצים לשים את הילדים האלה, שחוו כבר הכל, את כל הגהנום שאפשר שילד יחווה, האם אנחנו רוצים לשים אותם במסגרת הכוללנית, הלא מתייחסת?
קארין אלהרר: או שאנחנו רוצים לשים אותם במסגרת הקטנה, שנותנת מענים ספציפיים לצרכים הספציפיים שלהם.
קארין אלהרר: אני חושבת שצריך לשים אותם במסגרת הקטנה, אבל זה לא נגמר שם.
קארין אלהרר: זה אומר שאנחנו צריכים לתקצב את המסגרת הקטנה.
קארין אלהרר: והדבר האחרון שאני רוצה לומר, תראו אני הבנתי שיש מכרז.
קארין אלהרר: יש תנאי מכרז, שזה בסדר גמור.
מאיר כהן: ברעות.
קארין אלהרר: יש תנאי מכרז במשרד הרווחה לעמותות שנותנות שירות, שזה בסדר גמור, כך צריך להתנהל הדבר.
קארין אלהרר: אבל אני לא מצליחה להבין, שתנאי המכרז קובעים תעריף מסוים.
קארין אלהרר: עכשיו, אם כנסת ישראל החליטה למשל להעלות את שכר המינימום, הדעת נותנת שגם העמותות מחויבות לחוק הזה.
קארין אלהרר: מה, הן מוצאות מהחקיקה?
קארין אלהרר: ומה אומר משרד הרווחה?
קארין אלהרר: אני מצטער, זה המכרז שלכם.
קארין אלהרר: אתם התחייבתם לתעריף הזה.
קארין אלהרר: אם הכנסת מעלה את שכר המינימום, זב"שכם.
קארין אלהרר: תתארגנו.
קארין אלהרר: עכשיו אני רוצה לומר אדוני, אור שלום מצליחה לגייס כספים, ברוך השם.
קארין אלהרר: הכספים שמגייסים, אדוני, הם אמורים ללכת לאקסטרה.
מאיר כהן: לתת נשמה יתרה.
קארין אלהרר: הם לא אמורים ללכת לתשלום שכר מינימום.
קארין אלהרר: הם לא אמורים ללכת לתעריפים.
קארין אלהרר: אדוני, אנחנו צריכים לקבל החלטה, המשרד צריך לקבל החלטה גורלית – האם הוא באמת רוצה לתת שירות טוב לילדים האלה, או שהוא רוצה לסמן V – נתתי.
קארין אלהרר: אין כזה דבר להגיד יש שכר מינימום, אבל אור שלום ידאגו לו בעצמו.
מאיר כהן: פריצקי, לא היה שיפוי?
<חנן פריצקי: ברור שכן.
קארין אלהרר: אני ישבתי בישיבה עם המנכ"ל עליו השלום וישיבה גם איריס וגם דליה ישבה וישיבה היועצת המשפטית וישבה שלווה ואמרו שלא.
קארין אלהרר: אמרו להם תשמעו, אלה תנאי המכרז, אנחנו מצטערים.
אלי אלאלוף: אוקיי, ניכנס לוויכוח הזה.
אלי אלאלוף: העיקרון הוא שחברי הכנסת פותחים ואחר כך מגיעים לדוברים.
מירב בן ארי: ראשית אני רוצה לומר שהייתי אתמול באור שלום, כהכנה לדיון הזה ושבוע שעבר הגשתי בקשה לדיון דחוף שאושרה בנשיאות - - -
אלי אלאלוף: מה זה היית?
מירב בן ארי: במשפחתון בחולון, אצלם.
מירב בן ארי: היה מקסים.
מירב בן ארי: אין מה לומר.
מירב בן ארי: אני לא צריכה לומר, אנחנו ביחד בתחום הזה כבר שנים.
מירב בן ארי: וגם הגשתי בקשה לדיון דחוף לוועדה על מעון רעות, שאושר בנשיאות, אז אנחנו משלבים פה את רעות או שנעשה דיון בנפרד על רעות?
אלי אלאלוף: אפשר לפתוח, אבל נקיים דיון נפרד.
מירב בן ארי: כן, אוקיי, כי זה חשוב, כי אנחנו יודעים שרעות ממש בסכנת סגירה.
מירב בן ארי: אז אליו אני אתייחס.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד כמה דברים על אור שלום.
מירב בן ארי: צריך להבין כאן שנכון, יש לנו הרבה מה להלין על משרד הרווחה, אבל חשוב לומר שיש כאן גורם מאד מאד משמעותי וזה השלטון המקומי, הרשויות.
מירב בן ארי: שאם בסופו של דבר הכסף עובר מהמשרד ובסוף הרשות אומרת אני לא מעבירה את הכסף, זאת אומרת שהכסף כבר נמצא אצלם, ולמה אני אומרת את זה?
מירב בן ארי: כי אם לא הייתי עוברת את זה עם הצעירים חסרי בית, אז הייתי אומרת אוקיי, זה רק המשרד.
מירב בן ארי: אבל גם הצעירים חסרי בית, אני כל הזמן תקועה מול הרשויות.
מירב בן ארי: דרך אגב, אני אתמול גם ביקשתי לוודא שיש פה נציג של השלטון המקומי.
אלי אלאלוף: הוא ישנו.
אלי אלאלוף: פיני.
מירב בן ארי: כן, כדאי שתקשיב פיני, כי אתה הנציג של השלטון המקומי והרבה פעמים אנחנו יודעים שהכסף עובר ממשרד הרווחה לשלטון המקומי, אבל השלטון המקומי לא מוכן להעביר את הכסף, כמו אתמול.
מירב בן ארי: גם מאד חשוב, אלי, אדוני יושב הראש, שידברו האנשים שנמצאים ממש בשטח, כמו מנהלת המשפחתון.
מירב בן ארי: היא תסביר לך שעד שלא מוצאים את האמא, שהיא רשומה בראשון, אז הרשות לא מוכנה לתת את הכסף.
מירב בן ארי: איך אמרה קארין, ובצדק – אנחנו הולכים על הילד, אבל הילד כבר בבית.
מירב בן ארי: איך אמרה לי העובדת הסוציאלית – עד שמצאו את האמא כבר שילמתי על הילד 100,000 שקלים.
מירב בן ארי: זה חייב להיות סידור.
מירב בן ארי: אם אנחנו הולכים לפי הילד והילד נמצא פיזית במשפחתון או במשפחה אומנה, ואגב, תלכו כמו שאני הלכתי ואני מניחה שגם אתם הולכים, תראו את הילדים, תראו שהילדים נמצאים.
מירב בן ארי: למה עכשיו לעכב את זה עד שאתם מוצאים את האמא או את האבא, כשאנחנו יודעים מראש שזה משפחות בסיכון גבוה.
מירב בן ארי: הרי מראש האישה הזאת, אתה יודע, לך תדע איפה היא נמצאת, אותה אם.
מירב בן ארי: אז זו נקודה שמאד חשוב לי לחדד, שאנחנו חייבים את ההתייחסות של השלטון המקומי ואני עוברת את זה לצערי עם השלטרים לחסרי בית שלי, שמשרד הרווחה אמת העביר לי מיליונים ופשוט אני תקועה.
מירב בן ארי: תקועה על בירוקרטיה, שאמרת שזו המחלה של השלטון המקומי.
קארין אלהרר: נורא.
מאיר כהן: לא אי אפשר.
מאיר כהן: צריך להיות קצת הוגנים.
מירב בן ארי: לא, אז תקשיב, אם לא הייתי שם אתמול - - -
מאיר כהן: זה לא סוחב.
מאיר כהן: גם אני הייתי שם.
מאיר כהן: יש ראשי ערים שעושים את זה ולא מתחשבים ויש - - -
מירב בן ארי: אז אתה יודע מה - - -
מאיר כהן: ככל שהעיר ענייה יותר - - -
מירב בן ארי: אז אני מצטערת לאכזב אותך.
מירב בן ארי: בשלוש הרשויות הכי חזקות במדינת ישראל – תל אביב, חיפה וירושלים – אני יושבת ראש ועדת המשנה לצעירים חסרי בית, העברנו את הכסף לפני שמונה חודשים ועד היום עוד לא נבנה שלטר אחד.
מירב בן ארי: אז וואלה, אני סקפטית בנושא של הרשויות.
מירב בן ארי: תשכנע אותי אחרת.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שבינתיים, ושוב פעם, אמרתי, גם למשרד הרווחה יש את העניין, ועל מעון רעות התלונות שלי הן על המשרד ובגלל זה אני שאלתי את אלי לפני כן אם אנחנו מתייחסים למעון רעות, אבל במעון רעות יש לי שם עניין מאד רציני, ואני מתחברת למה שקארין אמרה.
מירב בן ארי: ודבר אחד אחרון.
מירב בן ארי: אני הבן אדם הראשון שמדבר במשפחתיות ובקבוצות קטנות.
מירב בן ארי: את המרכז שלי פתחתי באמת בתמיכה של אדוני יושב הראש, התחלתי עם 20 ילדים.
מירב בן ארי: לאט לאט הלכנו וגדלנו, אבל האיכות לא השתנתה.
מירב בן ארי: היום, אם אנחנו רוצים שילד כזה יהיה חלק מהחברה, יחזור להיות בבית ספר, ילך אחרי זה לצבא או לשירות הלאומי, הוא חייב לצאת מהמסגרת הפנימייתית הזאת ולהיות חלק משולב.
מירב בן ארי: זה כל כך מקסים.
מירב בן ארי: אתה יודע, אתמול נכנסתי לחולון, בית בשכונה, אם לא הייתי יודעת בכלל לא יודעת שהוא שם, נכנסת.
מירב בן ארי: אתה יודע, הם הולכים לבית הספר.
מירב בן ארי: אני ראיתי אותן כשהן חוזרות מבית הספר, את שתי הבנות.
מירב בן ארי: זה המטרה שלנו.
מירב בן ארי: הילדים האלה, כמו שקארין אמרה, כבר איבדו את כל המסגרות בחיים שלהן.
מירב בן ארי: זו המסגרת האחרונה שכל כך מחברת אותם חזרה לחברה הישראלית ובסופו של דבר אנחנו כולנו מרוויחים.
מירב בן ארי: אנחנו מרוויחים, כי אם אנחנו כל הזמן מתעסקים בהחזר על ההשקעה, בסוף הילד הזה, אתה כבר לא צריך להתעסק אותו ברחוב והוא לא יגיע לשלטר שלי, של חסרי הבית.
מאיר כהן: מירב, בארצות הברית, אובמה, אתם זוכרים, לפני שש שנים, הכריז על משפחות אומנה כעל פרויקט לאומי.
מירב בן ארי: בצדק.
מאיר כהן: הוא קרא בקולו לאזרחים אמריקאים להפוך למשפחות אומנה.
קארין אלהרר: נו, עכשיו רק צריך לחכות שראש הממשלה שלנו יעשה את זה.
מאיר כהן: איך אמא שלי אמרה?
מאיר כהן: תחכה.
אלי אלאלוף: טוב, בואו נמשיך בדיון.
אלי כהן: אוקיי, אדוני יושב הראש, על אף הוועדות העמוסות, אני כרגע צריך לצאת לוועדה אחרת, מצאתי לנכון לבוא ולהגיע לדיון הזה, שהוא דיון מאד חשוב.
אלי כהן: אצלך בוועדה עברו במהלך החודשים האחרונים רפורמות משמעותיות וגדולות מאד.
אלי כהן: אבל כאן מדובר בפרטים.
אלי כהן: מדובר בילדים, ואני יכול להגיד לך שאני, במסגרת החודשים האחרונים שיצא לי לבקר במוסדות חינוך ובמקומות אחרים, לראות את הנושא של משפחות האומנה ואת החשיבות ואתך התרומה, אתה באמת מקבל פרופורציה ביחס גם למשימות אחרות שאנחנו עושים, שאנחנו חושבים שהם באמת נמצאים במרכז.
אלי כהן: ולכן אני חושב, אדוני ואין לי ספק שאתה תעשה את זה וגם עם הניסיון וגם עם הרקע הכולל שלך בכל הנושאים של הרווחה והחברה, לבוא ולתת לנושא הזה פתרון מיידי, ראוי והולם.
אלי כהן: זו האחריות שלנו בתור חברה.
אלי כהן: אני לא רוצה להתייחס ספציפית גם לנושא של עמותה כזאת או אחרת, אבל דברים כאלה לא צריכים להיות בתת תקצוב, אלא צריכים להיות בתקצוב יתר, מכיוון שהטראומה שאותם ילדים חווים, היא טראומה אדירה.
אלי כהן: ואין לי ספק אדוני, ואם גם תרים את הכפפה ואולי גם עשית את זה, לעשות אפילו סיור של הוועדה, של חברי הוועדה, עם משרד הרווחה, באותם מקומות, אני חושב שהדיון יתקצר די מהר וההחלטה תהיה ברורה.
אלי אלאלוף: תודה לך אלי.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת פרופסור טרכטנברג.
מנואל טרכטנברג: אדוני יושב הראש, תראו, בסופו של דבר מדינה, ממשלה, נבחנות על ידי הטיפול שלהן בחוליה הכי חלשה ואין לי ספק שאותם 1,200 ילדים שאנחנו מדברים עליהם, הם החוליה הכי חלשה בחברה.
מנואל טרכטנברג: ואם אני רואה שהמדינה בעצם מגלגלת את האחריות בצורה זו או אחרת, אז על מה אנחנו דנים כאן?
מנואל טרכטנברג: אתה יודע, אני יושב עכשיו בוועדת הכספים על התקציב.
מנואל טרכטנברג: על מה אנחנו דנים כאן?
מנואל טרכטנברג: אם אני מבין נכון, על - - -
אלי אלאלוף: מצטרפת אלינו חברת הכנסת אורלי לוי.
מנואל טרכטנברג: על 7 מיליון שקלים חד פעמי ועל עוד כ-6 מיליון שקלים פלוס, בבסיס, אם אינני טועה.
מנואל טרכטנברג: המספרים האלה, על 1,200 ילדים שהם החוליה הכי חלשה, אל מול תקציב המדינה על כל מרכיביו ומה שמתגלגל שם, זה פשוט הדעת לא סובלת את זה.
מנואל טרכטנברג: לפעמים, אני אומר לכם את האמת, אנחנו יושבים שם בוועדת הכספים במרחק של 20 מטרים, זה כאילו שתי פלנטות, שני עולמות.
מנואל טרכטנברג: שתי מדינות שונות.