GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: בואו נסגור את זה אחת ולתמיד.
מירב בן ארי: מאתיים אלף שקלים.
מירב בן ארי: שמעתי את ראש העיר שאמר שהוא ימצא לזה פתרון ושמעתי גם את ציפי שאמרה שהיא לא יכולה לממן שיפוץ.
מירב בן ארי: יש כאן שלטר, יש מבנה – בניגוד למצב אצל הבנים – יש בנות שחיות ברחוב במשך רוב היום וכל זה בגלל מאתיים אלף שקלים.
מירב בן ארי: אני כבר פניתי לשני חבר'ה אצלי שיתרמו.
מירב בן ארי: גם אם אנחנו באים וגם אם אני מביאה פילנתרופיה שכל אחד מהם יתרום חמישים אלף שקלים, מה קורה?
מירב בן ארי: אי אפשר לעשות משהו?
מירב בן ארי: מה התקציב השנתי של הבנות?
מירב בן ארי: 1.2 מיליון?
מירב בן ארי: הרי נשאר המון כסף.
<ציפי נחשון גליק: אבל אי אפשר לתת לשיפוצים ולא להצטיידות.
<ציפי נחשון גליק: אלה לא הסעיפים בשביל להחזיק את התכנית הזאת.
<ציפי נחשון גליק: אני מצטערת.
מירב בן ארי: אנחנו הקצבנו את הכסף בתחילת 2016.
מירב בן ארי: חצי שנה כבר מאחורינו.
<ציפי נחשון גליק: אני אומר לך שני דברים.
<ציפי נחשון גליק: המשרד מחזיק אלפי מסגרות.
<ציפי נחשון גליק: הוא לא משלם הצטיידות והתאמת מבנה.
<ציפי נחשון גליק: אם הוא ייתן פה, הוא יצטרך לתת לאלפי תכניות והוא לא יצא מזה.
<ציפי נחשון גליק: אני הצלחתי לשכנע את מנהל אגף התקציבים אצלנו שהתכנית הזאת היא במאה אחוזים מימון משרד.
<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שעיריית ירושלים יכולה להתגייס באופן חד פעמי ולתת 25 אחוזים, מה שהיא צריכה בדרך כלל לעשות בכל תכנית, ולאשר את ההצטיידות הזאת.
מירב בן ארי: אני דיברתי עם ראש העיר.
מירב בן ארי: הוא טוען שהשיפוץ עולה 400 אלף שקלים והוא כבר נותן מאתיים אלף שקלים.
מירב בן ארי: זאת אומרת, הוא לא אמר שהוא לא נותן.
<רעות גיא: בוועדת מכרזים של עיריית ירושלים אושרו מאתיים אלף שקלים.
מירב בן ארי: מאתיים אלף שקלים כבר אושרו.
<רעות גיא: בוועדת מכרזים.
מירב בן ארי: אז השיפוץ וההצטיידות של המבנה הזה מגיע ל-400 אלף שקלים לפי הערכה של האדריכלית שעשתה את זה?
<רעות גיא: בהתנדבות.
מירב בן ארי: יש כבר את הכסף של ירושלים.
מירב בן ארי: אני לא יודעת, תגידי לי, את רוצה שאני אדבר עם מישהו?
מירב בן ארי: אנחנו מדברים על מאתיים אלף שקלים, על כסף שיש לנו למימון מלא.
מירב בן ארי: אני כבר פניתי לחברים שלי לגייס כסף אבל זה קצת נראה לי מוזר שאני, חברת כנסת, צריכה לפנות לחברים שלי העשירים שיבואו וייתנו כסף.
דב חנין: זה נראה לי מאוד מאוד בעייתי.
דב חנין: גברתי, אם אפשר לומר כמה מלים ברמה היותר כללית.
דב חנין: אני מיד צריך לרוץ לוועדת הכלכלה.
דב חנין: אני לא חבר בוועדה הזו אבל אני שמח תמיד לבוא לדיונים שלה.
דב חנין: נעשית כאן עבודה מאוד חשובה ואני חושב שיש גם התקדמות.
דב חנין: אני אומר את זה לא רק בהיבט של עיריות אלא גם בהיבט של משרד השיכון עם הנוהל שהם הוציאו וכדומה.
דב חנין: כמו שגברתי תראה גם בדיון ההמשך, יש לנו גם נייר של עמותת איתך שעברתי עליו לקראת הדיון הזה – ואנחנו רואים את אותו הדבר גם בעיריית ירושלים – כדי שהדברים יצאו מן הכוח אל הפועל, צריך איזשהו סוג של סגירת מעגלים.
דב חנין: סגירת המעגלים הזו, אגב, לא כוללת מהפכות גדולות.
דב חנין: היא כוללת הרבה פרטים קטנים, ואגב, זה גם לא כסף גדול.
דב חנין: אבל נדמה לי שמה שגברתי עושה בדיון הזה, זה בדיוק הדבר שצריך לנסות לעשות.
דב חנין: לעבור חוליה חוליה ולראות איך אנחנו סוגרים את המעגלים ואיך עושים עוד חצי סיבוב של הבורג כדי שאותם מהלכים גדולים שכבר מתחילים לצאת לפועל, באמת יושלמו ויעשו את מה שהם צריכים לעשות.
מירב בן ארי: אני מודה לך כי זה באמת מה שאנחנו עושים כאן בכל דיון.
מירב בן ארי: ציפי, עכשיו ששמעת על המאתיים אלף שקלים של עיריית ירושלים.
מירב בן ארי: ידעת שהם שמים מאתיים אלף שקלים?
מירב בן ארי: מה אפשר לעשות?
מירב בן ארי: למי צריך לפנות כדי לשחרר את הכסף ואפילו לתת משהו?
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין למה אני צריכה ללכת לחפש פילנתרופים כשיש לי כסף, עשרים מיליון שקלים שאישרתי אותם.
<ציפי נחשון גליק: אני מסבירה לך שזה לא מיועד להצטיידות.
מירב בן ארי: עם מי צריך לדבר כדי שיוכנס שם סעיף שכתוב בו שיפוץ והצטיידות ספציפית למקרה כזה?
<ציפי נחשון גליק: לחשב הכללי.
מירב בן ארי: זה נחמיה קין?
<ציפי נחשון גליק: אני לא יכולה לפנות אליו.
<ציפי נחשון גליק: יש ממונים מעלי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשחרר את הפקק.
מירב בן ארי: מה שאת אומרת לי כרגע זה או שפילנתרופיה מביאה מאתיים אלף שקלים - - -
<ציפי נחשון גליק: או הרשות המקומית.
מירב בן ארי: גם את, רעות, שמעת מראש העיר שאמר לך שהוא נותן את כל ה-400 אלף שקלים?
<רעות גיא: הוא אמר את זה בדיון.
<רעות גיא: הוא אמר שאין בעיה תקציבית ושזה פתיר.
<רעות גיא: הוא אמר שלא על זה יקום וייפול.
<רעות גיא: הוא ביקש מאתנו לפנות ללשכת ראש העיר.
מירב בן ארי: ואת פנית ללשכת ראש העיר.
<רעות גיא: פנינו במכתב.
<רעות גיא: הגשנו את הצעת המחיר לשיפוץ המבנה וכרגע לא קיבלנו מענה שנמצא הכסף או משהו כזה.
מירב בן ארי: אבל קיבלתם מענה שיש מאתיים אלף שקלים.
<רעות גיא: קיבלנו מענה הוא מעביר את זה לטיפול של אגף הרווחה בעיריית ירושלים ומאז לא קיבלנו דבר.
מירב בן ארי: אגף הרווחה אמר לך שיש החלטה?
<רעות גיא: הוא לא אמר לא כן ולא לא.
<קריאה: הם אמרו שיש מאתיים אלף שקלים אבל צריך עוד מאתיים אלף שקלים.
מירב בן ארי: הסאגה הזו חייבת להסתיים.
מירב בן ארי: זה ממש מטריד אותי.
מירב בן ארי: על השלטר לבנות - דיברנו, לגבי הבנים - אתם מחפשים מבנה.
מירב בן ארי: מבחינת תקציב, יש לכם לשיפוץ והצטיידות?
<אילה קדמי חקלאי: תלוי במבנה.
<אילה קדמי חקלאי: זה לא הגיע לשלב הזה.
מירב בן ארי: אבל מישהו שם צריך להתחיל לחפש מבנה כמו שצריך.
מירב בן ארי: חייבים להתקדם עם זה.
מירב בן ארי: אנחנו כבר בחודש יוני.
מירב בן ארי: אנחנו שמנו יעד.
מירב בן ארי: זה נמצא בסדר עדיפויות?
<אילה קדמי חקלאי: זה נמצא בסדר עדיפויות.
<אילה קדמי חקלאי: זה נמצא על שולחן העבודה.
<אילה קדמי חקלאי: יש מפגשים וישיבות.
<אילה קדמי חקלאי: זה לא משהו שנשכח.
<אילה קדמי חקלאי: אכן יש צורך אמיתי.
<אילה קדמי חקלאי: בגלל הצורך האמיתי אנחנו לא יכולים ללכת לישון.
מירב בן ארי: אני אמשיך לעקוב לגבי הבנים ולגבי הבנות, אני אטפל.
מירב בן ארי: הייתי בדיורית של החרדיות של אותות בירושלים.
מירב בן ארי: ציפי, היית שם?
מירב בן ארי: תלכי.
מירב בן ארי: זה מקסים.
מירב בן ארי: מקום יפה.
מירב בן ארי: הבנות נכנסו לשם?
<קריאה: היא כבר מלאה.
<קריאה: אתמול ציפי הייתה אצלנו בתל אביב.
מירב בן ארי: היא עושה סיורי שטח.
מירב בן ארי: ספרו לנו על הדיורית בירושלים.
<תמר אלון: הדיורים נפתחה בינואר.
מירב בן ארי: היא במימון מלא של משרד הרווחה?
<ציפי נחשון גליק: בתל אביב זה במימון הקרן למפעלים מיוחדים שיוצאת אחרי חצי שנה ואז המשרד נכנס.
<ציפי נחשון גליק: בירושלים אותו הדבר.
<ציפי נחשון גליק: בירושלים אנחנו נעשה מיזם משותף עם העמותה.
מירב בן ארי: המקום נפתח ויש בו 16 בנות.
<תמר אלון: ויש המתנה.
<אסף שמול: יש 16 צעירות בדיורית עם רשימת המתנה ארוכה.
מירב בן ארי: מה עוד קורה בירושלים?
<אילה קדמי חקלאי: רק דברים טובים.
מירב בן ארי: מה עוד קורה מבחינת חסרי הדיור?
מירב בן ארי: יש לך דירות מעבר?
<אילה קדמי חקלאי: יש לי דירות מעבר.
<אילה קדמי חקלאי: דירות המעבר עובדות ופועלות.
<אילה קדמי חקלאי: הצורך הוא באמת באיזושהי פונקציה אמיתית ובסיסית בהלנות חירום בשלטר לצעירים.
מירב בן ארי: השלטר, זו הנקודה שלנו.
<אילה קדמי חקלאי: כן.
<אילה קדמי חקלאי: זאת הנקודה העיקרית והמרכזית.
<אילה קדמי חקלאי: זה חייב להיפתח.
<אילה קדמי חקלאי: אתמול הייתה לנו עוד הפעם ישיבה גדולה ואחת השאלות שהועלתה שם הייתה שצריך כבר לפתוח.
<אילה קדמי חקלאי: אכן יש התגייסות אבל מה לעשות, אנחנו יכולים רק להשקיע מאמצים.
מירב בן ארי: אנחנו נסיים את הסאגה הזאת של מאתיים אלף שקלים.
<אילה קדמי חקלאי: זה מעבר לדיונים המקצועיים.
מירב בן ארי: ציפי, מה עוד יש בירושלים?
מירב בן ארי: יש את הדיורית שראינו.
מירב בן ארי: יש דירות מעבר.
<אילה קדמי חקלאי: דירות המעבר הן שלנו, של קידום נוער.
מירב בן ארי: רק שלכם?
<אילה קדמי חקלאי: שלנו.
<אילה קדמי חקלאי: יש כל מיני וריאציות של דירות מעבר.
<אילה קדמי חקלאי: יש פתרונות לינה של המגזר השלישי.
<עידית שקר: דירות לבוגרי חסות הנוער.
מירב בן ארי: שלוש דירות לצעירים.
<עידית שקר: לצעירים.
<אסף שמול: שתיים לצעירות ואחת לצעירים.
מירב בן ארי: שגם זה יחד עם עמותת אותות?
<עידית שקר: כן.
מירב בן ארי: החוט המשולש, יגאל.
מירב בן ארי: מה קורה אצלך?
מירב בן ארי: דיברת אתי על איזושהי בעיה.
<יגאל גולדשטיין: אצלנו זה לצעירים בכל הארץ שנמצאים בהוסטלים שלנו.
<יגאל גולדשטיין: במרחב בעיר זה מגיל 14 עד 25.
<יגאל גולדשטיין: זה בעצם מרחב יום מ-10:00 בבוקר עד 10:00 בלילה.
<יגאל גולדשטיין: אני מצטרף לנאמר כאן שהחוסר העיקרי הוא בדיור חירום.
<יגאל גולדשטיין: בשלב העתידי גם נדבר על דיור חירום לנוער עד גיל 18.
מירב בן ארי: אבל יש לך גם את ההוסטל בו הייתי.
<ציפי נחשון גליק: יש לו הוסטל לבנים והוסטל לבנות.
מירב בן ארי: שני ההוסטלים מלאים?
<ציפי נחשון גליק: ויש לו מרחב שעובד במיזם.
מירב בן ארי: הייתי במרחב.
מירב בן ארי: יש לך רשימות המתנה להוסטלים?
<יגאל גולדשטיין: כל הזמן אבל זה מכל הארץ ולא קשור לירושלים.
מירב בן ארי: פיזית הם נמצאים בירושלים.
<יגאל גולדשטיין: להוסטל יש לי תקופה של שנה וחצי או לצעירים או לצעירות, כולל צעירות בהריון.
<יגאל גולדשטיין: זה פרויקט ארצי ובאים מכל הארץ.
מירב בן ארי: הייתי בהוסטל בו היו צעירות בהריון.
מירב בן ארי: תגיד מילה על אנה, שם היינו בשבוע שעבר.
<יגאל גולדשטיין: אנה, פרויקט חברתי, מסעדה חברתית שנפתחה לפני חודש וחצי יחד עם קרן דואליס.
<יגאל גולדשטיין: יחד עם ביטוח לאומי.
מירב בן ארי: ציפי, אני אקח אותך לאכול שם צהרים.
<יגאל גולדשטיין: ציפי הייתה מוזמנת אבל לא יכלה להגיע.
<יגאל גולדשטיין: זה מיזם דומה למה שקורה בתל אביב.
<יגאל גולדשטיין: אמורים להיות מועסקים שם בין שמונה ל-12 צעירים.
<יגאל גולדשטיין: דרך עוד לא יודעים מה המספר.
<יגאל גולדשטיין: אגב, אלה בני נוער בהגדרה.
<יגאל גולדשטיין: כרגע זה עד גיל 18 ואנחנו מנסים להרחיב את זה.
מירב בן ארי: הם מהמרחב או מההוסטלים?
<יגאל גולדשטיין: אפשר מכל מקום להפנות.
<יגאל גולדשטיין: זה פשוט עובר דרך העובדת הסוציאלית שאנחנו מעסיקים בפרויקט אבל אפשר להפנות מכל הפרויקטים.
<יגאל גולדשטיין: אנחנו בקשר עם כולם.
<יגאל גולדשטיין: באופן טבעי יגיעו חבר'ה מתוך המרחב.
<יגאל גולדשטיין: אנחנו מכניסים שניים בשבוע הבא ואלה חבר'ה שמגיעים דרך קידום נוער.
<יגאל גולדשטיין: זה עובד בשיתוף פעולה.
<יגאל גולדשטיין: יהיו שם בין שמונה לעשרה בשנה שיעברו הכשרה בתחום של המטבח.
<יגאל גולדשטיין: בינתיים האוכל טעים.
מירב בן ארי: גם אני הייתי בפתיחה בשבוע שעבר והיה מקסים.
מירב בן ארי: אנחנו נשלח היום מייל לכל חברי הכנסת, למרות שלא שלחתי בשבוע שעבר כי רן מלמד מ-ידיד פשוט שלח לכולם.
מירב בן ארי: אני אשלח מייל לכל חברי הכנסת.
מירב בן ארי: זה נמצא ברחוב אנה טיכו.
<יגאל גולדשטיין: לא.
<יגאל גולדשטיין: הבית נקרא בית אנה טיכו.
<יגאל גולדשטיין: מוזיאון אנה טיכו.
<יגאל גולדשטיין: הרחוב הוא רחוב הרב קוק.
מירב בן ארי: ניתן להם את הפרטים.
מירב בן ארי: זה עסק חברתי מקסים.
מירב בן ארי: פגשנו שם גם את הצוות וגם כמובן את יגאל ודנה ואת אנשי קרן דואליס.
מירב בן ארי: מקום מקסים וגם יש לו מטרה טובה.
מירב בן ארי: רציתי לכתוב לחברי הכנסת כבר אז, אבל רן מלמד היה מאוד מעורב וזה בסדר.
<נטע דובדבני: עוד משהו קטן על ירושלים.
<נטע דובדבני: אני מ-הלל, מהלנת חירום של הלל.
<נטע דובדבני: אני רוצה לומר שאנחנו נמצאים בירושלים ונותנים מענה ארצי.
<נטע דובדבני: מדברים על השלטרים ועל הלנות חירום שזה באמת מאוד חשוב אבל בשלב כלשהו נצטרך לחשוב גם על ההמשך.
<נטע דובדבני: אצלי כל השנה כמעט מלא.
<נטע דובדבני: בדיוק עכשיו סיימנו שנה ועברו משהו כמו שישים אנשים במהלך השנה.
מירב בן ארי: תסבירי המשך.
<נטע דובדבני: דירות מעבר, דירות מדרגה ולא רק לאלה שיוצאים מבתים חרדים.
<נטע דובדבני: השלטרים התמלאו.
מירב בן ארי: יש דירות בירושלים שהן לא רק לאלה שיצאו בשאלה.
<נטע דובדבני: נכון אבל הן לא מספיקות.
<נטע דובדבני: החבר'ה שנמצאים אצלי, הדיורית כבר מלאה, דירות המעבר מלאות, יש שם מקום אולי לשמונה אנשים.
<נטע דובדבני: השלטרים התמלאו מהר ואני שואלת מה אחר כך.
מירב בן ארי: בירושלים יש רק דיורית אחת לצעירות הדתיות.
מירב בן ארי: הן לא נראו לי כל כך חרדיות ולכן אני קוראת להן דתיות.
<יגאל גולדשטיין: למרות שמתחילות להיכנס גם חרדיות.
מירב בן ארי: זה מאוד מאוד חשוב שיהיה משהו שבנות דתיות יוכלו להיות בו.
מירב בן ארי: הן דיברו על השבת.
מירב בן ארי: אין לנו תכנית להקים דיורית רגילה בירושלים כמו שיש בתל אביב?
<ציפי נחשון גליק: אולי בשנה הבאה.
<ציפי נחשון גליק: אם תהיה תוספת תקציב ויהיה צורך, אז כן.
מירב בן ארי: יש צורך.
<ציפי נחשון גליק: את לא צריכה להכניס מהלנת חירום לדיורית.
<ציפי נחשון גליק: את צריכה לדירת מעבר.
<נטע דובדבני: צריך איזשהו מענה.
מירב בן ארי: אנחנו נשב ונכין רשימה ל-2017 ונעשה תכנית.
מירב בן ארי: אתמול כחלון הסתכל עלי בישיבת הסיעה ושאל אותי כמה כסף ואמרתי שלא התכוננתי לזה.
מירב בן ארי: בואי נתכונן לזה.
<קריאה: עוד עשרים מיליון.
מירב בן ארי: שקודם כל יביא מאתיים אלף שקלים.
מירב בן ארי: אנחנו נשב על זה בשקט, את ואני, ונחשוב.
מירב בן ארי: צריכה להיות דיורית.
<יגאל גולדשטיין: אם אפשר להוסיף.
<יגאל גולדשטיין: יש עוד בעיה אחת שפחות דנים בה כאן וזה מה שנקרא דיור חירום לנוער מתחת לגיל 18.
<יגאל גולדשטיין: אתנחתא מלאה בירושלים ויש גם חבר'ה שלא מתאימים לשם.
<יגאל גולדשטיין: זה נושא עליו דובר גם במשרד וציפי העלתה אותו.
מירב בן ארי: ציפי, גם זה התחום שלך, החבר'ה שמתחת לגיל 18?
<עידית שקר: אנחנו מתעסקים בזה.
מירב בן ארי: אבל אתן לא ביחד.
<ציפי נחשון גליק: חסות הנוער במשרד הרווחה.
מירב בן ארי: ישבתי גם עם טלי.
מירב בן ארי: יש גם את המבשר הטוב שהייתי בו.
<יגאל גולדשטיין: עוד מעט יהיה מבשרת טוב.
מירב בן ארי: נכון, אבל אין משהו כמו אתנחתא.
<יגאל גולדשטיין: משהו שהוא פחות מקביל אפילו מאתנחתא.
מירב בן ארי: בתל אביב יש מקום אחר, יש את בית השנטי.
<יגאל גולדשטיין: יש רק צעירים מדברים.
מירב בן ארי: ההערה שלך היא לעניין.
מירב בן ארי: בתל אביב יש כמה.
<ציפי נחשון גליק: מה שיגאל מתכוון זה שהגיע הזמן להקים מסגרות לנוער מתחת לגיל 18 שמקבלות בכל שעה ובכל מצב ללא תנאי וללא תכנית שבבוקר צריך לקום.
<ציפי נחשון גליק: יכול להיות שהנער ייכנס בשעה 3-4 לפנות בוקר כי זו השעה שהוא צריך את קורת הגג אבל הוא יצטרך לישון עד 12:00 בצהרים.
מירב בן ארי: ב-מישהו, זה גם מתחת לגיל 18?
מירב בן ארי: מה יש ל-על"ם?
<רעות גיא: הלב.
מירב בן ארי: אבל הלב זה רק לזנות.
<רעות גיא: המסגרת של הלב עובדת 24/7 ואליה מגיעים קטינים וקטינות.
מירב בן ארי: איזו מסגרת יש לעל"ם מתחת לגיל 18?
<רעות גיא: של הלנה?
מירב בן ארי: עם הלנה בתל אביב.
<רעות גיא: אין.
<רעות גיא: רק הלב.
מירב בן ארי: אבל הלב היא רק לאלה שעוסקים בזנות.
מירב בן ארי: למה לא עושים דבר כזה בירושלים?
<יגאל גולדשטיין: יש פחות זנות בירושלים.
<קריאה: אין זנות קטינים בירושלים.
<יגאל גולדשטיין: ביחס לתל אביב, זה לא מצדיק.
מירב בן ארי: אפשר לעשות מקום קטן יותר.
<יגאל גולדשטיין: זה אחד הרעיונות עליהם אנחנו מדברים.
מירב בן ארי: גם זה מעניין אותי.
<ציפי נחשון גליק: אנחנו משוועים לכך שיפתחו כאן תכניות לקטינות, לצעירות וצעירים בזנות.
מירב בן ארי: אילה, יש זנות של קטינים בירושלים?
<אילה קדמי חקלאי: אני לא בקיאה בנושא של קטינים אבל אני מניחה שכן.
<אילה קדמי חקלאי: מדי פעם שומעים פה ושם.
<אילה קדמי חקלאי: אני לא יודעת לדבר על קנה מידה.
<קריאה: אולי תשאלי אותן אם יש זנות בירושלים.
מירב בן ארי: אני אתן להן.
מירב בן ארי: את יודעת שאין כאן ישיבת ועדה בלי שהן מדברות.
<רעות גיא: אני כן אומר שדווקא בהקמת שלטר לצעירות חסרות בית, זה יכול להיות ניסיון מעניין.
<רעות גיא: זנות היא לגמרי אחת האסטרטגיות ההישרדותיות העיקריות של צעירות שהן חסרות בית.
<רעות גיא: אני חושבת שזה יכול להיות ניסיון מעניין דווקא להקים מענה שלא מתייג את הפונות אליו בזנות אבל כן יש לו את המשאבים להתמודד גם עם הדבר הזה.
מירב בן ארי: כמו אתנחתא אבל עוד אחד.
מירב בן ארי: לאתנחתא יש תנאי קבלה?
<עידית שקר: לאתנחתא אין תנאי קבלה על הסף.
<עידית שקר: אני רוצה לתקן.
<עידית שקר: לאתנחתא מתקבלים גם בשעות הלילה.
מירב בן ארי: בכל שעות היום, זה ללא תנאי.
<עידית שקר: ללא תנאי.
<עידית שקר: בהמשך בוודאי שצריכה להיות הסכמה של ההורים או איזשהו הליך פורמלי של הסכמה.
<קריאה: אבל ההורים שזרקו את הילד שלהם לרחוב לא יאשרו את זה.
מירב בן ארי: יגאל העיר כאן הערה חשובה.
<ציפי נחשון גליק: אין מקום להקים מסגרת כמו לב 24/7.
<ציפי נחשון גליק: זה נכון, אבל כן צריכים מסגרת שפתוחה 24 שעות ביממה ולא בהיקפי משרות כמו בתל אביב.
<ציפי נחשון גליק: כן צריכה להיות מסגרת שמקבלת אותם ללא מבחן וללא שאלה, ושלא צריך לקום ב-12:00 בבוקר לתכנית.
<ציפי נחשון גליק: תיכנסו מתי שאתם רוצים, איך שאתם רוצים וקחו מכאן מה שאתם רוצים ומה שאתם צריכים.
<קריאה: כך התחילו.
<ציפי נחשון גליק: אבל הם כבר לא כך.
<ציפי נחשון גליק: צריך לחזור לזה.
<קריאה: באמת היום זה לא כך.
<יגאל גולדשטיין: הייתה מחשבה שהמרחב שכבר עובד 12 שעות, להרחיב אותו לעוד 12 שעות ולתת מסגרת של חירום קטנה.
מירב בן ארי: יש שם מקום להלין?
<יגאל גולדשטיין: צריך לשפר עמדות.
<יגאל גולדשטיין: בנושא של הזנות, לעשות הכשרה מיוחדת לצוות כדי לטפל בתופעה שהיא לא כזו גדולה.
מירב בן ארי: אבל אתה תצטרך לעבור מקום.
<יגאל גולדשטיין: בכל מקרה אנחנו עוברים מקום.
מירב בן ארי: אתם מחפשים מקום?
מירב בן ארי: אם אתם כבר מחפשים, כמה זה יעלה להוסיף את המיטות?
מירב בן ארי: מישהו עשה תמחור?
<ציפי נחשון גליק: זה יעלה.
מירב בן ארי: את יכולה לעשות איזה תמחור כמה יעלה להרחיב את החוט להלנת חירום?
מירב בן ארי: גם כך הוא מקום שלא מתייג והם כולם יוצאים ונכנסים.
<קריאה: לפחות עוד מיליון שקלים.
מירב בן ארי: בקצב הזה, עם העשרים מיליון שקלים אנחנו לא מבזבזים אותם.
<ציפי נחשון גליק: מיליון ו-700 אלף שקלים.
<ציפי נחשון גליק: הוא משתתף בחמישים אחוזים.
מירב בן ארי: זה מיזם משותף.
<יגאל גולדשטיין: נכון.
<קריאה: גם ההוסטלים הם במיזם משותף.
<ציפי נחשון גליק: אבל מסוף השנה זה לא יהיה מיזם משותף.
<ציפי נחשון גליק: צריך לתקצב בעוד מיליון ו-700 אלף שקלים.
מירב בן ארי: בואי ניקח את הסיפור של החוט.
מירב בן ארי: אתה מחפש עכשיו מבנה?
מירב בן ארי: חבל לבזבז זמן.
מירב בן ארי: אם אתה מחפש מקום, תחפש מקום שאפשר לעשות בו גם הלנה.
<יגאל גולדשטיין: או.
<יגאל גולדשטיין: קיי.
<קריאה: המקום יהיה לבנים ובנות ביחד?
מירב בן ארי: כמו שב-חוט רגיל.
מירב בן ארי: גם ב-חוט יש בנים ובנות ביחד.
מירב בן ארי: לא בשינה אבל במרחב הפתוח הם מסתובבים ואין בעיה.
מירב בן ארי: את רוצה לדבר?
מירב בן ארי: אני רואה שהיית מאוד נסערת.
מירב בן ארי: תגידי איך קוראים לך.
<נטלי אלקיים: קוראים לי נטי.
<נטלי אלקיים: אני חייבת להגיד שיש ים זנות בירושלים.
<נטלי אלקיים: אנחנו כל כך שקופים שלא רואים אותנו.
<יגאל גולדשטיין: בכלל לא.
<יגאל גולדשטיין: חס ושלום, שלא תביני כך.
<יגאל גולדשטיין: דיברנו על מתחת לגיל 18.
<נטלי אלקיים: מתחת לגיל 18.
<יגאל גולדשטיין: ים?
<נטלי אלקיים: ים.
<נטלי אלקיים: עשרים.
מירב בן ארי: כמה זמן את בכיסא גלגלים?
<נטלי אלקיים: זה לא קשור לזה.
מירב בן ארי: זה נראה חדש.
<נטלי אלקיים: זה עניין חדש.
<נטלי אלקיים: כן.
<נטלי אלקיים: יש לי קטע כזה כבר כמה שנים של התקפי חרדות כך שאני נכנסת ללחצים מאוד מאוד מהר.
<נטלי אלקיים: זה התפתח בתקופה האחרונה מאז אני ברחוב.
<נטלי אלקיים: יצא שאני מתעלפת הרבה ומי שמכיר, בירושלים יש את המשביר הישן עם ים מדרגות, התעלפתי שם והתגלגלתי ועכשיו אני על כיסא.
<נטלי אלקיים: זה יעבור.
<נטלי אלקיים: אני באמת שומעת את מה שאתם אומרים ואני מצטערת, אני לא כל כך מאמינה לכם.
<נטלי אלקיים: שובר אותי לדעת שאני ברחוב וכמוני יש כל כך הרבה.
<נטלי אלקיים: אין לכם מושג כמה כמוני יש.
<נטלי אלקיים: יש כל כך הרבה חבר'ה שחיים בתנאים הזויים בטירוף.
<נטלי אלקיים: מזל שיש להם את גלגל לבוא להתקלח ומזל שלנו הבנות יש מקום לישון.
<נטלי אלקיים: מה עושה בחורה שנגיד הגיעה כאשר מ-10 בבוקר עד 10 בערב אנחנו ברחוב.
<נטלי אלקיים: זה טירוף מה שהולך שם.
<נטלי אלקיים: זה טירוף מה שהולך ברחוב.
<נטלי אלקיים: לא האמנתי שדברים כאלה יכולים לקרות.
<נטלי אלקיים: כל סמטה, לא משנה מאיזו שעה, אני יכולה למצוא את עצמי בלי שקל לאכול ומכאן להידרדר לזנות ולהידרדר לסמים כי זה כך.
<נטלי אלקיים: כמוני יש עוד מיליון.
<נטלי אלקיים: לכל פינה שאני הולכת, כל זולה שאני אכנס אליה, יש שם אנשים, יש שם חבר'ה בגיל שלי, יש שם חבר'ה קטנים, יש שם חבר'ה עם סיפורים מזעזעים.
<נטלי אלקיים: אני אומרת לעצמי שאני רוצה משפחה.
<נטלי אלקיים: אני באמת רוצה משפחה אבל איפה הילדים שלי יחיו?
<נטלי אלקיים: אני היום בת עשרים אבל בעוד כמה שנים אני ארצה להתחתן, אני ארצה להקים משפחה ואני ארצה בית ואין לי מאיפה.
<נטלי אלקיים: אין לי מאיפה.
<נטלי אלקיים: הלוואי שההורים שלי היו מקבלים אותי אבל אין שום סיכוי כזה.
<נטלי אלקיים: קודם כל, ההורים שלי לא במצב שפוי לקבל אותי.
<נטלי אלקיים: אם ההורים שלי היו במצב שפוי, אולי לא הייתי במקום הזה.
<נטלי אלקיים: כל כך הרבה חבר'ה שהם לא יודעים איפה ההורים שלהם.
<נטלי אלקיים: ההורים שלהם לא מחפשים אותם.
<נטלי אלקיים: אף אחד לא מחפש אותם.
<נטלי אלקיים: אני יכולה להסתובב ברחובות כמו ילדה שיש לה הכול, אני יכולה ללכת בפסון כזה עם איפור ונעליים שמצאתי ברחוב אבל אנשים יחשבו שזה כלום, שאני בן אדם בדיוק כמו כולם ואחר הצהרים אני אחזור הביתה, אבל אחרי שרואים אותי יום אחרי יום על הספסל, מ-10 בבוקר עד 10 בלילה, זה מייאש.
<נטלי אלקיים: אני צריכה לעבור מקום כל פעם כי אני מתה מפחד שיפנו אותי מהזולה, אני מתה מפחד שיבואו חבר'ה אחרים שהזולה שייכת להם וזה יכול להיגמר ברצח.
<נטלי אלקיים: זה יכול להיגמר ברצח.
<נטלי אלקיים: יש ים בקשות ואנחנו כבר שנים במצב הזה.
<נטלי אלקיים: לידי יושבת בחורה שיש לה ילדה.
<נטלי אלקיים: אם לא היו הגורמים, איפה היא הייתה היום עם הילדה?
<נטלי אלקיים: אתם יודעים כמה בחורות נאנסות ונכנסות להריון?
<נטלי אלקיים: הן עושות הפלה, בסדר, אבל אז?
<נטלי אלקיים: אז זה מסוכן יותר להביא ילדים ואז זה מפחיד אותן להביא ילדים.
<נטלי אלקיים: ואיפה האבא?
<נטלי אלקיים: אין אבא.
<נטלי אלקיים: הוא אנס אותה והוא ברח.
<נטלי אלקיים: הוא השאיר אותה שם פצועה ושבורה ומצולקת עם ילד.
<נטלי אלקיים: זה פשוט גומר אותי.
<נטלי אלקיים: זה גומר אותי.
<נטלי אלקיים: אני לא יכולה לתאר לכם כמה ילדים במצוקה אני רואה.
<נטלי אלקיים: ילדים קטנים.
<נטלי אלקיים: למה אני צריכה ללכת ברחובות כשאין לי מה לאכול ולומר, סליחה אדוני, יש לך שקל?
<נטלי אלקיים: סליחה, אתה יכול לקנות לי משהו לאכול?
<נטלי אלקיים: אני מתביישת שאני יושבת במרכז העיר אבל אני לא יודעת כבר לאן ללכת.
מירב בן ארי: כמה זמן את נמצאת ברחוב ולא בבית?
<נטלי אלקיים: אף פעם לא הייתי בבית.
<נטלי אלקיים: אף פעם לא היה לי בית.
<נטלי אלקיים: ההורים שלי נרקומנים וכל החיים היו כאלה.
<נטלי אלקיים: אני לסבית.
<נטלי אלקיים: סליחה, אבל יצא כך.
<נטלי אלקיים: המשפחה שלי אף פעם לא קיבלה אותי.
<נטלי אלקיים: זאת משפחה פרימיטיבית מרוקאית כזאת, כבדה מעכו.
<נטלי אלקיים: לא גזענות, חס וחלילה, אני מרוקאית, אני אוהבת מרוקאים, אני מכבדת אבל המשפחה שלי נורא פרימיטיבית ואף פעם היא לא קיבלה אותי.
<נטלי אלקיים: בן דוד שלי היה מטריד אותי יום יום.
<נטלי אלקיים: יש להם סיפור חיים דומה.
<נטלי אלקיים: סבתא שלי החליטה שהיא מגדלת את כולנו ואני לא יודעת מאיפה הכוחות שהיו לה.
<נטלי אלקיים: אותו בן דוד לא הפסיק להטריד אותי כל החיים, באמת מגיל מאוד מאוד צעיר ובעצם עד היום.
<נטלי אלקיים: אני לא מסוגלת לחזור לשם.
<נטלי אלקיים: אימא שלי עדיין בסמים.
<נטלי אלקיים: את אבא שלי אני לא מכירה.
<נטלי אלקיים: יצא שהייתי בפנימיות כל החיים וזהו.
<נטלי אלקיים: ברגע שאתה יוצא מהפנימייה, אתה לבד.
<נטלי אלקיים: אתה לבד.
<נטלי אלקיים: אין לך אף אחד.
<נטלי אלקיים: אני באמת שואלת, לאן אפשר לפנות?
מירב בן ארי: את פירקת אותנו וכולנו כאן מיומנים.
מירב בן ארי: כולם כאן שנים בתחום.
מירב בן ארי: אני אומר לך משהו.
מירב בן ארי: קודם כל, כל מי שנמצא כאן, אין כאן חברי כנסת – ואני לא מזלזלת בהם - אבל כל מי שנמצא כאן, אלה אנשים שעובדים יום יום עבור ילדים וילדות כמוך.
מירב בן ארי: שלא תתבלבלי.
מירב בן ארי: נכון, אנחנו צריכים לעשות יותר טוב, אנחנו צריכים להשתפר, אנחנו צריכים לא ללכת לישון, אבל כל מי שאת רואה כאן, תסתכלי עליהם, הם מסתכלים לך בעיניים, אלה אנשים שיכלו לעבוד בכל מקום במדינה והחליטו לקום כל בוקר ולעשות דיני נפשות.
מירב בן ארי: תאמיני לי, זה לא פשוט.
מירב בן ארי: לא קל כאן.
מירב בן ארי: תקציבים צריך כל היום ללקט.
מירב בן ארי: אני חברת כנסת והולכת לבקש מחברים שלי העשירים לבוא ולעזור.
מירב בן ארי: שני אנשים באו ואמרו לי שיש על מה לדבר.
מירב בן ארי: אז תביני, אלה האנשים כאן.
מירב בן ארי: אני מבינה את הצער שלך.
מירב בן ארי: מה שאת עברת, סיפור החיים שלך, ילדה בת עשרים, את ילדה, אנחנו לא נצליח להגיע לשם.
מירב בן ארי: אבל תהיי בטוחה שכל מי שנמצא כאן בחדר יעשה את המקסימום - לא סתם הדס יושבת ונותנת לך יד – כדי שאת תצליחי.
מירב בן ארי: אני רוצה שתביני עוד משהו.
מירב בן ארי: אף פעם לא הייתה כאן ועדת משנה לצעירים חסרי בית.
מירב בן ארי: אף פעם זה לא עלה כאן.
מירב בן ארי: מישהו דיבר על זה באיזה יום מיוחד.
מירב בן ארי: יושבת כאן רעות, יושבת ציפי, יושבים החבר'ה מ-אותות, אנשים שכל חייהם מתעסקים בצעירים חסרי בית.
מירב בן ארי: אלה באמת אנשים שפעם ראשונה באים ואומרים שצריך לטפל בחבר'ה מעל גיל 18.
מירב בן ארי: תראי, גם יגאל אומר שגם מתחת לגיל 18 יש לנו בעיה.
מירב בן ארי: פעם מישהו דיבר על צעירים?
מירב בן ארי: כולם היו בטוחים שבגיל 18 במדינת ישראל מתחתנים והולכים הביתה.
מירב בן ארי: אני יודעת שקשה להיות אופטימית ואני לא מחליפה אותך לרגע בתחושות, אבל תהיי בטוחה שאנחנו נעשה כל מה שאפשר.
מירב בן ארי: תאמיני לי, הוועדה הזו כמעט נסגרה בסוף המושב.
מירב בן ארי: ישב כאן כחלון שר האוצר שלא יושב בוועדות משנה והוא אמר שלא נסגור את הוועדה ולא רק שלא נסגור אותה אלא בואו נחשוב איך אנחנו יכולים להביא עוד ועוד כסף ועוד דברים.
מירב בן ארי: אני לא יכולה להבטיח לך כמה זמן אני אהיה בכנסת אבל כל עוד אני כאן, אנחנו לא ננוח.
<נטלי אלקיים: אנחנו בדרך לשם?
מירב בן ארי: אנחנו בדרך.
מירב בן ארי: הדרך ארוכה, היא מפותלת, לפעמים היא בלתי נסבלת, אבל אנחנו בדרך.
<נטלי אלקיים: היא ארוכה ואנחנו עדיין ברחוב.
מירב בן ארי: לפני ששמעתי אותך, זה מה שאמרתי כאן.
מירב בן ארי: כשאני אומרת לאילה שזה בסדר עדיפויות והיא אומרת לי שהיא יודעת, אני מאמינה לה.
מירב בן ארי: כשאני שואלת את ציפי מאיפה נביא את המאתיים אלף שקלים והיא אומרת לי שננסה עם החשב הכללי, אני מאמינה לה.
מירב בן ארי: אני יודעת שבשבילך אלה ביטויים בעלמא אבל אנחנו מתקדמים.
מירב בן ארי: החורף הזה כבר לא תהיו ברחוב.
מירב בן ארי: את זה גם ציפי אמרה כאן.
מירב בן ארי: דיברנו על כך שבספט
מירב בן ארי: מבר אנחנו כבר רוצים ואין יותר ללכת ב-10:00 כי גלגל נסגר.
<קריאה: זה בעוד ארבעה חודשים.
מירב בן ארי: תודה שבאת ושיתפת וסיפרת לנו.
מירב בן ארי: היה מאוד מאוד קשה לשמוע אותך אבל מאוד מאוד חשוב.
מירב בן ארי: אנחנו נדבר על תל אביב.
מירב בן ארי: אני לא יודעת כבר מה להגיד, אבל ציפי, תגידי את.
מירב בן ארי: ביום חמישי אנחנו בתל אביב.
מירב בן ארי: רעות, בכוונה הרחבתי קצת.
מירב בן ארי: תגידי, מה קורה ואיך אנחנו מצליחים לזוז שם?
<קריאה: תעזרו להם למצוא מבנים.
<ציפי נחשון גליק: שלושה מבנים.
מירב בן ארי: אומרים שלא קיבלו מכתב מציפי שמבטיח שהם יכולים לצאת לדרך.
מירב בן ארי: בדרך כלל העמותות מחפשות את המבנה אם יש כסף.
<ציפי נחשון גליק: לא התחלנו לחפש מבנים כי אין לנו אישור.
מירב בן ארי: וגם הם לא.
מירב בן ארי: מישהו צריך לבחור עמותה.
<ציפי נחשון גליק: לא אני בוחרת את העמותה.
מירב בן ארי: כשאני באה לרשות המקומית, לאורית מוסל, היא אומרת לי שאין לה התחייבות.