GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ולד קפוסטין: אין פה שום חתימה של אף רופא, של מי חוות-הדעת הזו, מה התמחותו, על-פי מה, שום דבר.
<ולד קפוסטין: אני הבאתי אתי חוות-דעת או החלטה של ביטוח לאומי, על אחוזי נכות שאני חושב שזה דומה.
<ולד קפוסטין: יש לך פה גם סיכום, גם שם של הרופא, גם חתימה, גם פירוט מה האפיונים, על-פיהם הוחלט לתת אחוזים כאלה או לא לתת.
<ולד קפוסטין: זה נוסח שהוא נוסח אוטומטי.
<ולד קפוסטין: זאת אומרת, כל אחד מקבל נוסח כזה.
<ולד קפוסטין: מי שחתום פה זה אותה פקידה, כל החתימות – זה אותה פקידה.
<ולד קפוסטין: הגברת הזאת, לאחר שקיבלה את התשובה, הלכה לרופאת המשפחה שלה, שנותנת את המסמכים האלה לוועדה הרפואית של משרד הקליטה.
<ולד קפוסטין: אני רוצה לצטט – הנ"ל מוכרת לי ממעקב לא סדיר במסדרת קופת חולים, משנת 2009.
<ולד קפוסטין: במהלך מעקב גילתה סימני דיכאון.
<ולד קפוסטין: אף פעם לא היו לה מצבים פסיכוטיים.
<ולד קפוסטין: בוחן המציאות שלה – שמור.
<ולד קפוסטין: אף פעם לא גילתה סימנים של התנהגות מסוכנת.
<ולד קפוסטין: בשנים האחרונות, מצבה מאוזן, גם מבחינת סימני דיכאון.
<ולד קפוסטין: לא מגלה סימנים לירידה קוגניטיבית ברמה של דמנציה, במצב הנפשי הנוכחי מסוגלת לדאוג לענייניה, מסוגלת לטפל בצרכיה הבסיסיים ולגור לבדה.
<ולד קפוסטין: אתה שומע, אדוני?
טלי פלוסקוב: רגע, ולד, רק דבר אחד, תקשיב.
<חביב קצב: יש גבול מה שאתה יכול לדבר על צנעת הפרט ברמה כזאת, סליחה.
<חביב קצב: מה זה צריך להיות?
<ולד קפוסטין: מה זה הפרת צנעת הפרט?
<ולד קפוסטין: איפה הפרתי?
טלי פלוסקוב: לא, אתה אמרת את שמה, שנייה, שנייה.
<ולד קפוסטין: אז ציינתי את שמה, בסדר.
<חביב קצב: מי הסמיך אותך לתת כזה פירוט רפואי?
<ולד קפוסטין: היא הסמיכה אותי.
<ולד קפוסטין: היא לא לבדה, היא לא לבדה.
<ולד קפוסטין: על המסמך הזה היא לא קיבלה דיון ציבורי.
<ולד קפוסטין: זה חוות-דעת של הרופא, זה חוות-דעת של הרופא שמנוגד לחוות-הדעת שלכם.
טלי פלוסקוב: ולד, ולד.
<ולד קפוסטין: יש מקרים כאלה – באלפים.
<חביב קצב: אתה יכול להמשיך לצרוח מעכשיו עד מחר בבוקר, אין לך שום זכות.
<חביב קצב: שום זכות לדבר בהסבר כזה.
<ולד קפוסטין: אני מצטער, חברת הכנסת טלי.
<חביב קצב: אתה עובר כל גבול.
טלי פלוסקוב: אני הבנתי.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת להעביר את המקרה, אנחנו נטפל במקרה הספציפי הזה מול המנכ"ל, בלי חשיפת הפרטים.
<ולד קפוסטין: אני יכול לסיים את דבריי?
טלי פלוסקוב: אתה יכול לסיים, ללא חשיפת פרטים נוספים.
<ולד קפוסטין: כן.
<ולד קפוסטין: הבאתי עוד מקרה מאוד מזעזע של גברת שכבר הלכה לעולמה.
<ולד קפוסטין: מקרה זהה לחלוטין שגם כן, חוות-הדעת הרפואית שהיא קיבלה על-ידי אותה רופאת משפחה ששלחה לכם את המסמכים הרפואיים, אמרה שהגברת צלולה, יכולה להיות לבדה, לטפל בעצמה וכן הלאה.
<ולד קפוסטין: המקרים האלה, גורמים להפצת שמועות על כך שבמשרד שלך, שאתה המנכ"ל שלו, יש תופעות של שחיתות לכאורה ולא סתם, אוקיי?
<ולד קפוסטין: יש גם מקרים שהם מקרים פליליים ויש תיקים פליליים.
<ולד קפוסטין: אני רוצה לומר, על כל המקרים שציינתי,
<חביב קצב: אני מצטער, סליחה.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.
<חביב קצב: סליחה, אני מצטער.
<חביב קצב: אני לא מוכן.
<ולד קפוסטין: אני רוצה לסכם בדבריו של יוחנן דנינו, המפכ"ל לשעבר.
<ולד קפוסטין: הוא אמר כזה משפט – במקום שאין שחיתות, יש בסיס לכאורה לשחיתות.
<ולד קפוסטין: לכאורה.
טלי פלוסקוב: ולד, אתה לא רוצה להמתין שאני אוציא אותך מהאולם, נכון?
טלי פלוסקוב: אמרת, שמענו.
<ולד קפוסטין: תודה רבה לכם.
טלי פלוסקוב: מרגריטה סלבקין.
<מרגריטה סלבקין: מרגריטה סלבקין, תנועת חברתית פרוגרס.
<מרגריטה סלבקין: אנחנו גם כן כמה רגעים היו לנו גם כאלה לא נעימים עם מנכ"ל משרד הקליטה, שאנחנו גם הרמנו קול, אבל לפי דעתי עברו כבר כמה חודשים ואני חוזרת על אותה שאלה וגם כן, כמו שאת אמרת, שהנתונים של משרד הקליטה לגבי התורים לפי ערים, כמה אנשים בכל עיר, זו שאלה שנשאלת כבר כמה וכמה פעמים ועדיין אין תשובה ויואל רזבוזוב, לפני שנה ביוני 2015, גם כן שאל בוועדת הכנסת ולא קיבל תשובה כבר מעל שנה.
<מרגריטה סלבקין: אני חושבת שגם את שאלת וגם לא קיבלת תשובה.
<מרגריטה סלבקין: הגיע הזמן שאנחנו נקבל את התשובות, גם על בסיס חודשי.
<מרגריטה סלבקין: לא רק חד-פעמי, שכולנו עכשיו כרגע נקבל תשובה שבפתח-תקווה 100 אנשים, באשדוד כך וכך אנשים, ובכל עיר כך וכך אנשים.
<מרגריטה סלבקין: אנחנו צריכים לאסוף את הנתונים, הנתונים צריכים להיות שקופים ובסיס הנתונים צריך להיות דינאמי.
<מרגריטה סלבקין: כל בן-אדם שנכנס לבסיס הנתונים הזה, צריך להופיע וגם אנחנו לא מבקשים, כמו שאתה אומר, צנעת הפרט, לא מבקשים את השמות של האנשים, לא תעודות זהות, לא רשימות של האנשים על דירות של הוסטלים או משרדי קליטה.
<מרגריטה סלבקין: עכשיו, ברוך השם יש לנו אינטרנט, יש אתרים יפים לכל אחד מהמשרדים האלה, אפשר לשים את הנתונים שם, איך תורים זזים, מספרית.
<מרגריטה סלבקין: לא מבקשים את השמות, לא מבקשים שום פרט של הבן-אדם.
<מרגריטה סלבקין: רק מספרים.
<מרגריטה סלבקין: אותו דבר קשור לאותם מספרים של יחידות דיור.
<מרגריטה סלבקין: כמה נבנו, כמה כסף הושקע, כמה כסף קיבלו לכל מיני פרויקטים.
<מרגריטה סלבקין: אותו דבר גם לגבי תוכנית ארוכת טווח.
<מרגריטה סלבקין: באמת צריכים, כמו שאנשים אמרו כאן, חייבים באמת לבנות תוכנית ארוכת טווח, לפחות לחמש שנים קדימה ולא לשנה-שנתיים, עד שאנשים ייכנסו או לא ייכנסו.
<מרגריטה סלבקין: צריכים לדעת איפה ייבנו, כמה ייבנו ולא לפי משהו נקודתי שיתחשק למישהו לתת איזה מיליארד או מאה מיליון, כמו שעכשיו נתנו לדרישות של ליברמן, או משהו אחר.
<מרגריטה סלבקין: זה לא צריך להיות ככה, על בסיס מילה טובה או מעשה טוב.
<מרגריטה סלבקין: מה שאני רוצה לשאול ולחזור ולחדד, זה את השאלה לגבי, כמו שמדובר 24/7, מונח כזה, אז אצלנו אני חושבת ייכנס מונח 47/36.
<מרגריטה סלבקין: מה זה אומר?
<מרגריטה סלבקין: זה 47 מיליון שהבטיחו לאנשים במשרד השיכון, עלייה של הקצבאות, ו- 36 מיליון, במשרד העלייה והקליטה.
<מרגריטה סלבקין: אז אני חושבת שאנחנו צריכים לקבל בכל מקרה את התשובות למספרים האלה, מתי אנשים יקבלו ועל איזה קריטריונים אנשים צריכים לענות, כדי לקבל את זה.
<מרגריטה סלבקין: כי לא ברור שום דבר.
<מרגריטה סלבקין: האם יקבלו רק האנשים שנמצאים בתור או שיקבלו כל האנשים שמקבלים סיוע לשכירות או קריטריונים אחרים.
<מרגריטה סלבקין: גם את זה צריך לפרסם.
<מרגריטה סלבקין: גם את פרסמת שאמרו לך וכולם התנפלו עלייך, כי את זו שהעברת את ההודעה.
טלי פלוסקוב: אני רק שמחתי להעביר את ההחלטה, ובסוף, כן.
<מרגריטה סלבקין: בסופו של דבר, כך קרה.
<מרגריטה סלבקין: אז באמת אני חושבת שממשרד העלייה וממשרד השיכון - - -
< אברהם שרנופולסקי: אני מצטער מאוד, אבל כבר - - -
טלי פלוסקוב: רגע, אברהם.
טלי פלוסקוב: נמצא פה אדם אחר, הוא ימשיך להיות.
טלי פלוסקוב: כולם נמצאים פה, אל תדאגו.
<יולי דנוביץ: טלי, בבקשה, כולם יושבים פה.
<יולי דנוביץ: אנחנו נהיה פה חצי מדינה, אנחנו צריכים לדעת מה עושה משרד השיכון פה ומשרד הקליטה.
<יולי דנוביץ: כולם במשכורת יושבים פה.
טלי פלוסקוב: רגע, מה קורה?
<מרגריטה סלבקין: לא, לא, לא, אני לא סיימתי.
<מרגריטה סלבקין: פשוט גם כן, חבל שמנכ"ל משרד השיכון יצא.
טלי פלוסקוב: אבל יש פה אנשים ששומעים, רבותיי, זה שהוא הלך, כי יש לו עוד עבודה.
טלי פלוסקוב: אני ביקשתי ממנו שעה, הוא היה איתנו שעה וחצי.
טלי פלוסקוב: יש פה אנשים שנשארו ממשרד השיכון, הסמנכ"ל כאן, הם נמצאים, הם שומעים, הם גם ישיבו.
<מרגריטה סלבקין: אז מה שאני רציתי להוסיף, שהובטח ש- 5% מכל הפרויקטים של מחיר למשתכן, יוקצו לדיור ציבורי.
<מרגריטה סלבקין: אני רוצה לדעת, האם נבנו במסגרת הפרויקטים האלה, האם באמת נבנו דירות מיועדות לדיור ציבורי?
טלי פלוסקוב: בינינו, עוד אף דירה לא נבנתה במחיר למשתכן.
טלי פלוסקוב: זה מתוכנן, בכל אופן.
<מרגריטה סלבקין: מתוכנן.
<מרגריטה סלבקין: כן.
<מרגריטה סלבקין: אני רוצה לדעת מתוכנן, כי יש הרבה הגרלות שכבר עברו ויש כבר בתהליך.
<מרגריטה סלבקין: אז זאת אומרת, ייבנו.
טלי פלוסקוב: אנחנו נחדד את המונח.
<מרגריטה סלבקין: כמו גם, לגבי כל ביצוע הבנייה.
<מרגריטה סלבקין: אנחנו תמיד מסתמכים על הקבלנים שלנו בארץ ואני חושבת שמספיק כבר דיברו על זה שצריך לפתוח את השוק לקבלנים מחוץ למדינת ישראל, כי יש להם גם כן טכנולוגיות מתקדמות.
<מרגריטה סלבקין: זה גם לאנשים ממשרד השיכון, שצריכים כבר לפתוח את התחרות לכל הקבלנים ולחברות, עם טכנולוגיות מתקדמות, עם יכולות בנייה מאוד מאוד מהירות, כמו שאנחנו רואים את כל הפרויקטים בסין.
<מרגריטה סלבקין: אז בבקשה, באמת תחשבו לכיוון הזה, שפשוט זה בלתי אפשרי שאנחנו רוצים להאכיל כביכול את הקבלנים שלנו, ובגלל זה אנחנו לא פותחים את דלתות מדינת ישראל ולא בונים ממש במהירות הנדרשת.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להזכיר לך, בתחילת שנות ה- 90, כשאנחנו הגענו לארץ, אז נבנו שכונות חירום ואז שרון היה, כנראה הוא היה ראש ממשלה.
<רונן כהן: לא, הוא היה שר השיכון.
טלי פלוסקוב: שר השיכון.
טלי פלוסקוב: הוא היה שר השיכון ואז נבנו שכונות חירום.
<רונן כהן: קליטה.
טלי פלוסקוב: קליטה, ממש.
טלי פלוסקוב: כל העולים האלה ידעו ופיזרו, גם אם זה היו חלק מבתי עץ וחלק מבתי אבן, אבל הבתים האלה עד היום קיימים.
טלי פלוסקוב: גם אצלי בעיר יש שתי שכונות, בתי עץ ומצוין ושם דווקא הדיור מוגן, נכון.
טלי פלוסקוב: אז אולי צריך גם לחשוב, אולי צריך לעשות עוד פעם כך.
טלי פלוסקוב: מה זה עולים, והאנשים האלה, שאין להם איפה לגור, מה איתם?
טלי פלוסקוב: מה להביא?
טלי פלוסקוב: בואי קודם כל נפתור את הבעיה של אלה, אחר-כך נביא עוד.
טלי פלוסקוב: אולי בגלל זה אנשים לא באים למדינת ישראל?
<מרגריטה סלבקין: מה שרציתי להגיד שאנחנו גם חיים עכשיו בעידן שהמון דירות פשוט בשוק נרכשות על-ידי כל מיני אנשים שיש להם כסף, עם כל הכבוד להם.
טלי פלוסקוב: להשקעה.
<מרגריטה סלבקין: וכל הדירות האלה, עומדות פנויות.
<מרגריטה סלבקין: אז מה שכן אפשר לעשות ואם למשרדים חסר כסף, אז זה ניתן פשוט להגדיל את הארנונה פי חמש, ואני יודעת שיש ערים שכן הגדילו את הארנונה לדירות פנויות, להגדיל פי חמש ופשוט הכסף הזה ילך לדיור ציבור, לבנייה של הדיור הציבורי.
<מרגריטה סלבקין: מה שגם כן אנחנו דיברנו לא פעם, שדיור ציבורי משתמשים בו לא למטרות של אכלוס אנשים וצריך גם לדעת את כל הנתונים האלה.
<מרגריטה סלבקין: כמה, מה, ובאיזה מבנים, איזה בתי-מלון שם, איזה בתי-כנסת שם וכן להתאים את כל המבנים האלה, או להחזיר אותם או למכור אותם וגם את הכסף הזה, להפנות לנושא של דיור ציבורי.
<מרגריטה סלבקין: זה מה שאני אמרתי.
טלי פלוסקוב: סיכום, בבקשה.
<מרגריטה סלבקין: כן, אני אסכם.
<מרגריטה סלבקין: כמו שמרינה דיברה לגבי היחס וגם ולד דיבר על זה, על היחס בתור של משרד העלייה והקליטה.
<מרגריטה סלבקין: גם אני נתקלת בכל מיני מקרים כאלה, שפשוט היחס הוא ממש מזלזל.
<מרגריטה סלבקין: מזלזלים באנשים קשישים.
טלי פלוסקוב: איפה בדיוק?
<מרגריטה סלבקין: במשרדי הקליטה המקומיים, בערים.
<מרגריטה סלבקין: אני גרה בפתח-תקווה, יכולה לדבר רק על פתח-תקווה, לא הייתי ולא שמעתי את האנשים האחרים, כמובן שבעיתונות – כן.
<מרגריטה סלבקין: אבל אני, אישית, מכירה אנשים שבאמת מזלזלים בהם וצריכים לבדוק את זה ממש באופן מפורט, אחד אחד.
<מרגריטה סלבקין: רגע, שנייה אחת נוספת, בבקשה.
<מרגריטה סלבקין: הנושא מאוד כאוב לי, כי כל הדברים האלה, כמו ששמענו גם ממנכ"ל עמיגור, שהכול אחר-כך, בסופו של דבר, נתקע בערים.
<מרגריטה סלבקין: ואנחנו כן נכנסים לעירייה ואנחנו כן מעלים את הנושאים של הדיור וגם אנחנו נתקלים באותם מכשולים, כשאומרים לנו שאין קרקע חומה ושייתנו לי.
<מרגריטה סלבקין: עכשיו בצומת סירקין רוצים לבנות קרוב ל- 17,000 יחידות דיור.
<מרגריטה סלבקין: כאשר אני שאלתי מה לגבי דיור ציבורי, אמרו לי – ייתנו לי קרקע, אני אבנה.
טלי פלוסקוב: זה ראש עיר אמר שייתנו קרקע?
<מרגריטה סלבקין: כן, ראש העיר.
טלי פלוסקוב: קרקע חומה.
<מרגריטה סלבקין: אבל עוד פעם, הוא אומר – ייתנו לי, אני אתן.
<מרגריטה סלבקין: אז האם זה בצומת סירקין?
<מרגריטה סלבקין: זה בסיסים מתפנים, זה פינוי בסיסים.
טלי פלוסקוב: זה כנראה תכנון מפורט.
<מרגריטה סלבקין: זה פינוי בסיסים.
<מרגריטה סלבקין: צריך להבין עכשיו למי שייכת הקרקע, האם זה משרד הביטחון שהוא מעביר את זה לעיריות, למשרד הקליטה, משרד השיכון, ואני חושבת גם שעל בסיס קבוע, צריך להזמין לכאן את ראשי הערים האלה שיש להם בתור יותר מ- 500 איש.
טלי פלוסקוב: זה נושא לדיון הבא.
<מרגריטה סלבקין: שיגיעו לכאן וייתנו את התשובות.
<מרגריטה סלבקין: הם ממש לא מעוניינים.
<מרגריטה סלבקין: המשרדים זורקים את זה לראשי הערים, ראשי הערים זורקים את זה בחזרה.
טלי פלוסקוב: מיכאל בן ישי, חבר מועצה עמק המעיינות, בבקשה.
טלי פלוסקוב: חבר מועצה אתה?
<מיכאל בן ישי: כן, חבר מועצה.
טלי פלוסקוב: בן כמה אתה?
<מיכאל בן ישי: בן 25.
<מיכאל בן ישי: נבחרתי בבחירות האחרונות.
טלי פלוסקוב: בבקשה, מיכאל.
טלי פלוסקוב: אחרי ששמעת את הדיון שלנו, מה יש לך להגיד?
<מיכאל בן ישי: קודם כל, אני גם בתור חבר מועצה צעיר עוסק בנושא הזה.
<מיכאל בן ישי: יש לי דיור ציבורי בתוך המועצה, הדיור גם של עמידר.
<מיכאל בן ישי: אני אתחיל בזה שלא רק שיש לי דיור של עמידר, זאת אומרת בפעמים האחרונות גם נמכרו הבתים האלה והם הפכו לדירות נופש.
<מיכאל בן ישי: ויש לי ממתינים שהם אנשים מבוגרים וגם ניצולי שואה שלא נכנסו לרשימות האלה, והבתים האלה נמכרו.
<רונן כהן: איפה?
<מיכאל בן ישי: במנחמיה.
<מיכאל בן ישי: יישוב מנחמיה, יש שם בתים.
<מיכאל בן ישי: תחקרנו את זה, היו שם בתים של עמידר, יש שם כמה בניינים ורוב הבתים נמכרו כדירות נופש לאנשים מבחוץ.
<מיכאל בן ישי: צריך לבדוק את זה, כי מבחינתי זה חמור מאוד.
טלי פלוסקוב: רושמים הכול.
<מיכאל בן ישי: אני רוצה לשאול על הפילוח בפריפריה.
<מיכאל בן ישי: בסופו של דבר, יש הרבה מבוגרים אצלי במועצה שאין להם את הנגשת המידע הזה.
<מיכאל בן ישי: בסופו של דבר, אותו קשיש או אותו ניצול נמצא ביישובים האלה, בפריפריה, כשמשרד השיכון הקרוב זה 40 דקות נסיעה, לטבריה, ואז אנחנו לא באמת יודעים מה לעשות אתם.
<מיכאל בן ישי: זאת אומרת, איך אנחנו מגיעים אליהם, איך משרד העלייה והקליטה מגיע לאותם אנשים, יודע להגיע לאותם אנשים ולתת להם את הנגשת המידע הזה.
<מיכאל בן ישי: זה מהבחינה הזאת.
<מיכאל בן ישי: עוד משהו שרציתי להעלות זה האם באמת יש תוכנית עתידית.
<מיכאל בן ישי: אנחנו מדברים על מספרים ומנכ"ל משרד השיכון דיבר פה על מספרים של 671.
<מיכאל בן ישי: האם יש תוכנית עתידית?
<מיכאל בן ישי: האם, זאת אומרת, בשנים הבאות, ונוספו לי אנשים למאגר הזה, שהצטרפו למאגר העוני.
<מיכאל בן ישי: השאלה אם יש למשרד איזו שהיא תוכנית.
<מיכאל בן ישי: אם יש תוכנית, אז אני אשמח שזה באמת יוצג פה, בתת הוועדה.
טלי פלוסקוב: נא לסכם.
<מיכאל בן ישי: בניינים.
<מיכאל בן ישי: דיברו פה על תוכנית לאומית, כל שכנותיי לשולחן.
<מיכאל בן ישי: יש בתים שנקנים היום.
<מיכאל בן ישי: למשל, בעיר טבריה נקנו היום בתים והשאלה היא אם את אותם בתים אנחנו לא יכולים בעצם לשים בקריטריונים, זאת אומרת, את אותם אנשים, את המבוגרים האלה, את המבוגרים שאנחנו מדברים עליהם, ניצולי השואה, על הבתים שנקנים עכשיו, שלא נבנים – כל מה שהצגתם פה מבחינת עמיגור, בעוד שלוש-ארבע שנים.
טלי פלוסקוב: הבניינים הקיימים, אתה מתכוון?
<מיכאל בן ישי: כן כן, הבניינים הקיימים שנקנים כרגע, יש בניינים שנקנים.
טלי פלוסקוב: מי קונה אותם?
<מיכאל בן ישי: החברות, גם עמידר וגם עמיגור.
<יובל פרנקל: עמיגור – לא.
טלי פלוסקוב: זה מה שדיברו.
טלי פלוסקוב: דיברו 712 יחידות דיור נרכשו וכולם הולכים למטרת דיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: זה מה שנאמר לנו.
<מיכאל בן ישי: כן, אבל שיהיו קריטריונים לאותם אנשים מבוגרים.
<רונן כהן: יש ממתינים.
<מיכאל בן ישי: לא, עוד פעם, הממתינים – כשיש לי קריטריון לאיש מבוגר ואין לו עוד הרבה זמן לחיות, כמה נשאר לו?
<מיכאל בן ישי: חמש, עשר שנים?
<רונן כהן: אתה אומר – צריך לתת לו עדיפות.
<מיכאל בן ישי: עדיפות, בוודאי.
<מיכאל בן ישי: לסדר את סדר העדיפויות.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק העניין, אני עד עכשיו לא מבינה.
טלי פלוסקוב: אגב, אתם יודעים שהתור, תתקן אותי אם אני טועה, התור במשרד הקליטה נקבע, הקדימות, למי שהגיע לארץ הכי מוקדם.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, לא לפי גיל, לא לפי ניצול שואה, לא לפי מחלות, אלא מי שהגיע הכי מוקדם, הוא יהיה הראשון בתור.
טלי פלוסקוב: גם אם הוא רק אתמול בא ונרשם בתור.
טלי פלוסקוב: אז אנחנו נקבל עוד הסבר מהמנכ"ל.
טלי פלוסקוב: רבותיי, כבר כמעט נגמר הזמן לדוברים, יש לי עוד שלושה דוברים, אז בבקשה להיות ממוקדים.
טלי פלוסקוב: דני גיגי, בבקשה.
טלי פלוסקוב: לאחר מכן – קרייזלר אהרון ואחר-כך ולד שוביק.
<דני גיגי: שלום לכולם.
<דני גיגי: אני דני גיגי מפורום דיור ציבורי.
<דני גיגי: אני רוצה להגיד שהבעיה היא הרבה יותר גדולה ממה שאנחנו חושבים והבעיה היא מערכתית.
<דני גיגי: בישראל, לזכותו של שר השיכון, הוא אמר את זה באמת מעל הדוכן.
<דני גיגי: במדינת ישראל יש מעל מיליון איש ללא קורת גג קבועה.
<דני גיגי: זה משבר הדיור.
<דני גיגי: זה אנשים שלא יכולים לקנות דירה, לא במיליון שקל של מחיר למשתכן, מיליון וחצי שקל של מחיר למשתכן, לא בשני מיליון של מע"מ אפס, הם פשוט לא יכולים לקנות דירה.
<דני גיגי: אין להם לאיפה ללכת.
<דני גיגי: הם רצים מדירות, משכירות לשכירות, בגלל שמדינת ישראל גם אין איזה שהוא מערכת של שכירות קבועה.
<דני גיגי: הם עוברים מדירה לדירה, והם נזרקים לרחוב, בסופו של דבר.
<דני גיגי: אנחנו נלחמים כבר יותר משלוש שנים, על כל התוכניות של המדינה.
<דני גיגי: ותמ"ל, וד"ל, מחיר למשתכן, התחדשות עירונית, כמעט בכל מקום שבו המדינה באה עם איזה שהוא פרויקט בנייה חדש, אנחנו דרשנו שיהיה שם דיור ציבורי.
<דני גיגי: עד היום, באף אחת מהתוכניות האלה, אין דיור ציבורי.
<דני גיגי: באף אחת מהתוכניות האלה.
<דני גיגי: אז מה הפלא?
<דני גיגי: הטענות שלי פה, אני מכיר את רונן באופן אישי, אני עובד אתו הרבה, אני בקשר עם אנשי משרד השיכון, אני בקשר עם אנשי משרד האוצר.
<דני גיגי: הטענות שלי לכולם, הן לא למישהו ספציפי, הן למערכת שכבר מזמן נטשה את הדיור הציבורי, לא משקיעה כספים.
<דני גיגי: את דיברת פה מקודם על מיליארד שקל.
<דני גיגי: מיליארד השקל האלה כבר ממה שאני מבין, כבר נקנו בהן דירות וכבר אין כסף בקופה.
<דני גיגי: לא, את זה הבנתי ל- 2017.
<דני גיגי: הלוואי, אין, אין כסף חדש, אין כסף חדש.
<דני גיגי: הדירות כבר נקנו.
טלי פלוסקוב: אני הולכת לבדוק את זה היום.
<דני גיגי: אני אגיד עכשיו יותר מזה – עד עכשיו נמכרו מעל 3,000 דירות, מ- 2013.
<רונן כהן: 4,000.
<דני גיגי: 4,000 כבר.
<דני גיגי: 4,000 דירות ונקנו 600 או 700.
<דני גיגי: זאת אומרת שכבר מ- 2013 איבדנו 3,000 דירות.
<דני גיגי: ושום דבר לא נעשה, כדי להגדיל את המלאי, כלום, שום דבר.
<דני גיגי: הכסף הקטן הזה שנכנס, ושוב, אני פה, תסלחו לי - - -
<רונן כהן: כל הכסף עובר לרכישה.
<דני גיגי: כן, נכון.
<דני גיגי: אבל הכסף עובר לרכישה והכסף הוא פחות ממה שצריך כדי לרכוש.
<רונן כהן: כל דירה שאתה מוכר, אתה מוכר ב- 200,000 שקל כי זה בהנחה, ואתה יכול לקנות - - -
<דני גיגי: נכון.
<דני גיגי: אבל בסופו של דבר, בסופו של דבר, צריך פה משהו הרבה יותר גדול ומערכתי.
<דני גיגי: אמר את זה מבקר המדינה בדו"ח האחרון שלו.
<דני גיגי: הוא אמר – תשמעו, חברים, צריך חשיבה לטווח ארוך.
<דני גיגי: צריך תוכנית גדולה לשיקום הדיור הציבורי.
<דני גיגי: ה- 200 מיליון שקלים ששר האוצר נתן, וזה מבורך, שר האוצר בא עם כוונות טובות לדיור הציבורי היום וגם שר השיכון.
<דני גיגי: אבל זה טיפה במים.
<דני גיגי: זה טיפה במים ואנחנו עושים עוול.
<דני גיגי: כל המלחמות האלה – עולים חדשים, מול ניצולי שואה, מול מרוקאים ומזרחים, ומול נכים, ומול מי שאתם רוצים, זה שטויות.
<דני גיגי: הם כולם סובלים וכולם ימשיכו לסבול עד שלא תהיה פה מערכת הרבה יותר גדולה לפתרון מערכתי הרבה יותר גדול.
<דני גיגי: זה הסיפור.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, דני גיגי.
טלי פלוסקוב: אהרון קרייסלר, נציג יוזמה חברתית.
<אהרון קרייסלר: שלום לכולכם.
<אהרון קרייסלר: מה שרציתי להגיד רק כמה מילים.
<אהרון קרייסלר: אל"ף, רציתי קצת לתקן שאם אפילו לקחת את המיליארד וחצי שקל שנותנים לסיוע לשכירות, וכל הכסף הזה להעביר לקניות דירות, זה לכל היותר 2,000 דירות, זה לא פותר את הבעיה.
<אהרון קרייסלר: אפילו בדירות מאוד קטנות.
טלי פלוסקוב: תגיד לי, אם אנחנו נקנה ב- 11.5 מיליארד שקל, זה יעזור?
טלי פלוסקוב: וכל שנה להחזיר הלוואה.
טלי פלוסקוב: לא, בוא ניקח הלוואה בסך 11.5 מיליארד שקל, נקנה עכשיו דיור, נבנה, אפילו דיור קל, כמו שדיברנו ואז כל שנה – נחזיר, במקום את אותם מיליארד 500 לשלם לעשירים, נחזיר את ההלוואה הזאת.
טלי פלוסקוב: אבל אתם כבר תהיו בדירות.
<אהרון קרייסלר: אני מסכים אתך, אני מסכים אתך.
<אהרון קרייסלר: נכון, מסכים אתך שאם ניקח את זה לטווח ארוך, הדברים יכסו.
<אהרון קרייסלר: מסכים, מסכים.
<אהרון קרייסלר: טלי, אין שום בעיה בזה.
<אהרון קרייסלר: רק רציתי להגיד שזה גם כולם אמרו וגם אנחנו ראינו את המצגת מהדף הראשון, מהי ההגדרה של הקשישים, שהם זכאים להיות בתור או במשרד הקליטה או במשרד השיכון, ראינו, ההגדרה היא טובה, אבל היא מה שנקרא, אין בה כל מיני נקודות.
<אהרון קרייסלר: מה שאפילו את שמת לב, שבן-אדם שהוא עלה ארצה בסוף שנות ה- 80, אז הוא נמצא בתור יותר קרוב כדי לקבל משהו, מצד אחד, דברים כאלה הם מוצדקים.
<אהרון קרייסלר: אבל מהצד השני, צריך להגיד דבר אחד – אף אחד לא העלה דברים אלו, אני מצטער ואני בטוח שעכשיו אני אקבל את מה שנקרא כל מיני חיצים עלי, יש דבר שצריך ממש ממש לבדוק.
<אהרון קרייסלר: יש קשישים שהם עולים, ילדים שולחים אותם לעלות ארצה והם נשארים בארץ המוצא.
<אהרון קרייסלר: זאת אומרת שהילדים נשארו, נניח, אני אומר, ברוסיה, בצרפת, לא יודע באיזו מדינה, שולחים את אותם קשישים לכאן, כאילו המדינה שלנו היא מה שנקרא כזאת חזקה שיכולה לקבל אותם.
<אהרון קרייסלר: את זה צריך להכניס בתוך הקריטריון.
טלי פלוסקוב: איזה קריטריון?
<אהרון קרייסלר: הקריטריון הוא כזה, תנו לי להגיד, קודם כל.
<אהרון קרייסלר: הקריטריון הוא מאוד פשוט – כמו שעושים קריטריון לצעירים ששמים אותם, האם הוא שירת בצבא או לא שירת בצבא, כמה ילדים יש לו, יותר או פחות ילדם, גם כאן – אם יש קשיש שהילדים שלו הם עזבו את הארץ, אז הוא צריך לקבל פחות ממי שגם הילדים נמצאים כאן וגם משרתים בצבא.
טלי פלוסקוב: אהרון, אני לא מסכימה אתך.
טלי פלוסקוב: הרבה פעמים הקשישים האלה דווקא נשארים בודדים ואז אנחנו נזרוק אותם?
<אהרון קרייסלר: לא, לא התכוונתי לזה.
טלי פלוסקוב: לא תמיד זה בהסכמתם קורה, אז מה?
<אהרון קרייסלר: אם הקשיש הוא חס ושלום נשאר בודד, אז לא על זה אני מדבר.
<אהרון קרייסלר: אני רק אומר, אני מכיר הרבה אנשים ולא סתם אני אומר כאן, אני מכיר הרבה אנשים שמתנהגים בצורה כזאת.
<אהרון קרייסלר: אני רק אמרתי שזה לא מעיפים אותם מהתור, רק צריך לקחת בחשבון לתת קריטריון מסוים וגם צריך לתת קריטריון לאנשים שיש מעל גיל 80 מעל גיל 90, הם צריכים להיות באותו תור, לא לפי שנת העלייה, אלא לפי הגיל שלהם.
<אהרון קרייסלר: וזה מה שרציתי להגיד.
<אהרון קרייסלר: תודה רבה לכולם.
טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו רבע שעה לפני הסיום ואני חייבת לסיים.
טלי פלוסקוב: ולד שוביק, בבקשה.
טלי פלוסקוב: שתי דקות, בבקשה.
<ולאדי שוביק: שלום לכולם.
<ולאדי שוביק: אני רוצה לדבר על נושא שאף אחד לא העלה.
<ולאדי שוביק: שמי ולדי שוביק, אני גם מטעם יוזמה חברתית, גם פורום ועדי בתים.
<ולאדי שוביק: אני רוצה לדבר על בעיה שנשארות בעיות גם אחרי שהזקנים מקבלים את האכלוס.
<ולאדי שוביק: יש בארץ כ- 110 הוסטלים ומקבצי דיור.
<ולאדי שוביק: עכשיו, ההנהלה של אותם מקומות, אנשים שלא תמיד עברו הכשרה ואנשים שלא בהכרח מתאימים לתפקיד.
<ולאדי שוביק: אני בעצמי ניהלתי באופן זמני, החלפתי בחופשת לידה, גברת במקבץ דיור של 16 קומות.
<ולאדי שוביק: אורן הסלע, באשדוד.
<ולאדי שוביק: זה היה גם בתקופה שהיה אכלוס של ארבע קומות חדשות, 36 דירות.
<ולאדי שוביק: אף אחד לא הדריך אותי מה לעשות.
<ולאדי שוביק: ידעתי לתפקד בגלל שאני גם ועד בית ואני יודע מה לעשות.
<ולאדי שוביק: בגלל זה גם היו בעיות במקבץ החדש בראשון לציון, יש הרבה כשלים.
<ולאדי שוביק: אותם קשישים היו מטורטרים בגלל האכלוס ויש גם עניין של הוסטל ביבנה, מה שעלה לא מזמן בערוץ 9, זה הוסטל של 30 דירות בסך-הכול, שלוש קומות ואין שם מעלית.
<ולאדי שוביק: פנינו לעמידר, אני פניתי בשנה שעברה, אנשים פנו גם לפניי.
<ולאדי שוביק: רק בזכות טלי, הנושא התחיל להתקדם.
<ולאדי שוביק: מה שאני מציע, כאחד הפתרונות, זה לעשות ביקורת ציבורית.
<ולאדי שוביק: כלומר, יש ביקורת מטעם עמידר.
<ולאדי שוביק: גם כשאני תפקדתי כמנהל מקבץ, ביקרו אותי פעם אחת מטעם עמידר.
<ולאדי שוביק: ביקרה אותי פקידה, מנהלת.
טלי פלוסקוב: יש פה נציג עמידר, אגב?
טלי פלוסקוב: החליטו לא להגיע?
<רונן כהן: היו והלכו.
טלי פלוסקוב: הם היו והלכו?
<יובל פרנקל: אמרו לנו שזה שעה וחצי.
טלי פלוסקוב: אני לא ראיתי.
טלי פלוסקוב: סליחה, אבל הדיון נקבע משעה 13:00 עד 15:00, נכון?
<יובל פרנקל: לנו אמרו שזה אחת וחצי.
טלי פלוסקוב: לא, לא, סליחה, אתם בסדר גמור.
<ולאדי שוביק: ההצעה שלי, שתהיה ביקורת שתכלול גם אנשי מקצוע, גם מהנדסים, גם עובדת סוציאלית וגם משפחות של אותם דיירים.
<ולאדי שוביק: כי הבניינים האלה, גם, כמו אנשים, הם גם מזדקנים.
<ולאדי שוביק: יש בעיות טכניות ואם לגבי מעלית אנחנו פונים לסגנית ראש הכנסת, אבל בגלל בעיות צנרת וכדומה, אנחנו לא אמורים להגיע עד כדי כך גבוה.
<ולאדי שוביק: זה בעיות שצריך לפתור במקום.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שיש לך תשובה ואני בכל אופן, בגלל שטיפלתי בנושא הזה, אני לא יודעת כמה עוד הוסטלים יש לנו לקשישים בלי מעלית, אני מקווה מאוד שזה רק אחד ואם יש עוד אחד, אז הטיפול במקביל.
<אורה דואק: רגע, חשוב לי לציין שמדובר במבנים שהיו בבתי דיור ציבוריים והמשרד מ- 2008, עשה שדרוגים ותקצב ב- 42 מיליון, 13 מבנים של חברת עמידר, שגרו שם קשישים והם למעשה היו כמו דיירי דיור ציבורי בקהילה.
<אורה דואק: לא היו שם מעליות.
<אורה דואק: בפרויקט הייחודי הזה, שאתה מציין אותו ביבנה, מתוקף השנים הם התקששו ועולה הסוגיה הזאת.
<אורה דואק: אבל יחד עם זאת, זה עניין של תקציבים.
<אורה דואק: בימים אלה אנחנו תקצבנו יועץ וקיבלנו הצעות להתקנת מעלית.
<אורה דואק: לא בכל מקום יש היתכנות להתקנת מעלית.
טלי פלוסקוב: כאן, במקרה הזה, יש.
<אורה דואק: במקרה הזה, זה כן, ואני יודעת שמקדמים את זה.
<אורה דואק: אבל בגדול, זה לא כל-כך פשוט, כי יש לנו 118 מבנים ואנחנו בתקציב מאוד מוגדר ומוקפד.
טלי פלוסקוב: רגע, כמה מבנים יש בלי מעלית?
<אורה דואק: לא, רובם עם מעליות.
טלי פלוסקוב: אין הרבה, נכון?
<אורה דואק: אין לנו.
<אורה דואק: זה ממש יוצא דופן.
טלי פלוסקוב: נבהלתי, חשבתי ש- 118 בלי מעלית.
<אורה דואק: לא, זה בתקינה.
<אורה דואק: אבל אני אומרת שזה חריג, כי זה היה דיור ציבורי ואגב, זה לא רווי, זה כזה מפלסי, אם מישהו היה שם ומכיר.
טלי פלוסקוב: הייתי שם.
טלי פלוסקוב: הייתי שם, ושם צריכים מעלית.
<אורה דואק: בסדר.
<אורה דואק: אז מצאו, איתרו מקום וזה תהליך.
טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד.
<ולאדי שוביק: אם אפשר להוסיף?
טלי פלוסקוב: כן, תסיים, בבקשה.
<ולאדי שוביק: כן.
<ולאדי שוביק: אותם אנשים שאמורים לתת שירות בהוסטלים או במקבצי דיור, כמו שאני התקבלתי לשם בלי שום מבחן, רק על סמך ראיון עבודה עם הקבלן, אז אותם אנשים מתקבלים, עובדים שם שנים ולא כולם, לא בכל ה- 110 מבנים האלה, הם מתאימים לייעודם.
<אורה דואק: רגע, רגע, סליחה.
<אורה דואק: אתה מדבר על מקבצים וזה סוג שונה ואפיון אחר מהבתים שלנו.
<אורה דואק: הבתים שלנו, יש לנו מודל הפעלה מאוד מוגדר, יש לנו אם בית שצריכה להיות עם הכשרה ויש לנו כוננים ויש לנו עובדת סוציאלית שצריכה ללוות את הבית, רכז חברתי.
<אורה דואק: זה לא נכון לגבי המקבצים.
טלי פלוסקוב: כן, כן, זה לא מקבץ.
<אורה דואק: צריך להבחין.
<ולאדי שוביק: עדיין, יחד עם זאת.
טלי פלוסקוב: מה שאנחנו בעצם היינו, אנחנו היינו במבנה של משרד השיכון, שהופעל על-ידי עמידר, ביבנה.
<אורה דואק: אוקיי.
טלי פלוסקוב: שם, לצורך העניין.
טלי פלוסקוב: אגב, כשאני הגעתי לשם, אז אני לא יודעת מי, מנהלת המקום ברחה ממני.
טלי פלוסקוב: היא נבהלה מזה שחברת כנסת הגיעה.
טלי פלוסקוב: לא אמרתי שום דבר, באתי רק לראות.