GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: יהודית, תודה שבאת ותודה שהצוות שלך בא לעניין אותנו בתחום שלך ואני מקווה שאחרי הדיון נמצא את הדרכים לחזק את נט"ל בגלל חשיבותו בשירות למען האנשים שנפגעו בטראומה כזו או אחרת.
אלי אלאלוף: אתם רוצים לפתוח, יהודית?
<יהודית יובל רקנאטי: בוקר טוב.
<יהודית יובל רקנאטי: תודה לך, אלי, על הדברים.
<יהודית יובל רקנאטי: אני נרגשת מאוד לשבת כאן ולדבר לפניכם ולומר אשר על לבי.
<יהודית יובל רקנאטי: שמי יהודית יובל רקנאטי ובשנת 1997 פנה אלי ד"ר יוסי אדר זיכרונו לברכה וביקש ממני להצטרף ולסייע לו בהגשמת חזונו בהקמת עמותה שייעודה יהיה לתת סיוע בטיפול נפשי למי שנפגעו במהלך השנים מאירועים על רקע ביטחוני.
<יהודית יובל רקנאטי: הצטרפתי אליו ולצערי, עם פתיחת המרכז שלנו מאוחר יותר, ביוני 1998, נפטר ד"ר יוסי אדר באופן פתאומי ממחלת הסרטן.
<יהודית יובל רקנאטי: מאז הקמת העמותה, עברו למעלה מ- 18 שנים.
<יהודית יובל רקנאטי: מחקרים מראים כי במדינת ישראל אין מי שלא חווה על בשרו פיגוע, נפילת קסאמים, טילים, חוויה קשה במהלך השירות הצבאי, אובדן של חבר או מכר קרוב.
<יהודית יובל רקנאטי: זאת מנת חלקנו מאז ומתמיד.
<יהודית יובל רקנאטי: בשנה האחרונה אין יום בו לא מדווחים על דקירה, פציעה או הריגה של אזרח המדינה.
<יהודית יובל רקנאטי: בשבוע שעבר שמענו בבעתה על רצח הלל אריאל זיכרונה לברכה, ילדה בת 14 שנרצחה בעת ישנה במיטתה בקריית ארבע.
<יהודית יובל רקנאטי: די בכך כדי לעורר חרדות בקרב רבים, מבוגרים כילדים.
<יהודית יובל רקנאטי: מקומה של נט"ל כגוף מקצועי, שפיתח התמחות מיוחדת וכלים טיפוליים מותאמים, כדי לסייע לרבים הזקוקים לעזרה כדי להמשיך בחייהם, מובטח.
<יהודית יובל רקנאטי: הצורך הגובר הופך להיות צורך קיומי עבור רבים.
<יהודית יובל רקנאטי: ללא עזרה מקצועית מתאימה, חייהם וחיי בני משפחותיהם עלולים להיהפך לחוויה בלתי נסבלת.
<יהודית יובל רקנאטי: נפגעי טראומה המגיעים אלינו מדווחים על שורה של סימפטומים קשים – גופניים, רגשיים, משפחתיים, חברתיים, אשר ללא טיפול הולם יהפכו להיות חולים כרוניים ויזדקקו לסיוע במשך כל שארית חייהם.
<יהודית יובל רקנאטי: נט"ל טיפלה עד היום בלמעלה מ- 250,000 איש, ביניהם ילדים, מבוגרים, צעירים המשתחררים משירות צבאי עם הלם קרב, הפוגע ביכולתם לתפקד ולחזור לחיים בריאים ומשמעותיים.
<יהודית יובל רקנאטי: בין הפונים הרבים בני משפחות הנפגעים, כוחות הצלה, אנשי מקצוע הזקוקים לתמיכה ולהרחבת הידע, מורים ואנשי חינוך וכמובן אנשי טיפול ואוכלוסיות מיוחדות.
<יהודית יובל רקנאטי: נט"ל היא כתובת מקצועית ואנושית ורבים פונים לבקשת עזרה מתוך ידיעה שיזכו לטיפול הטוב ביותר האפשרי ללא בירוקרטיה, ללא המתנה מורטת עצבים.
<יהודית יובל רקנאטי: נט"ל היא עמותה א-פוליטית וכגוף מקצועי היא מציעה את שירותיה הרבים לכל תושבי הארץ באשר הם.
<יהודית יובל רקנאטי: בהכשרתי המקצועית אני פסיכותרפיסטית באמצעות אמנויות והודות לניסיוני הרב עם מטופלים הסובלים מפוסט טראומה, אני מודעת לחשיבות שבהכרת התופעה הקשה הזאת ולהשלכותיה הקשות על אוכלוסייה רחבה.
<יהודית יובל רקנאטי: חוקרים מאמינים שחלק מתופעות חברתיות קשות, מהן אנו סובלים, כמו אלימות גואה, תאונות דרכים, עצבנות, חוסר סובלנות וקהות חושים, נובעות מהשפעותיה המזיקות של טראומה מצטברת אשר אין רואים לה סוף מעבר לאופק.
<יהודית יובל רקנאטי: חלק חשוב בעשייתנו נועד להעלות את מודעות הציבור לפגיעה ייחודית זו וכדי להוריד את הסטיגמה מפנייה לבקשת עזרה.
<יהודית יובל רקנאטי: אחד העקרונות המנחים אותנו הנו לאפשר טיפול לכל מי שזקוק לו, גם אם אינם מסוגלים לשלם.
<יהודית יובל רקנאטי: לא יהיה אדם שזקוק לתמיכה וסיוע נפשי ולא יוכל לקבלו בגין מצבו הסוציו אקונומי.
<יהודית יובל רקנאטי: במהלך השנים מסתכמת תמיכתי האישית, אמרת אלי תמיכה משפחתית, אבל זה תמיכה אישית שלי, בנט"ל, בכ- 50 מיליון שקל.
<יהודית יובל רקנאטי: אין ספק כי זהו סכום משמעותי ביותר.
<יהודית יובל רקנאטי: עשיתי זאת עד כה ברצון ומתוך הכרה בסבלם של רבים ומתוך תחושת אחריות אישית כאזרחית המדינה.
<יהודית יובל רקנאטי: אחרי כל-כך הרבה שנים, כשנט"ל זכתה להכרה והוקרה על עשייתה המבורכת בארץ וגם מחוצה לה, אני פונה לממשלת ישראל ואליכם כנציגי ציבור, אשר מכירים בחשיבות עשייתה של נט"ל, שתהיו שותפים לנו בהקצאת תקציב משמעותי לנט"ל ובכך לאפשר לנו להמשיך בעשייה החשובה שהיא ללא צל של ספק, באחריותה של המדינה.
<יהודית יובל רקנאטי: פציעה גופנית או נפשית על רקע המצב הביטחוני בארץ, אין כל הבדל ביניהן.
<יהודית יובל רקנאטי: חברה ומדינה מתוקנת נמדדת גם ביכולתה להכיר בסבלם הרב של תושביה החשופים יותר ויותר לאיום מסכן חיים ולהושיט להם את העזרה הראויה.
<יהודית יובל רקנאטי: מספר הפונים לנט"ל עלה ב- 50% בשנתיים האחרונות ולצערי הגדול, בחודשים האחרונים התגבר קצב הפונים כפי שלא היה מעולם.
<יהודית יובל רקנאטי: זהו צורך אמתי וקריטי והגיע הזמן לראות בנו שותפים מלאים לאחריות כלפי אזרחי המדינה.
<יהודית יובל רקנאטי: זהו צו השעה, הבה נשלב ידיים.
<יהודית יובל רקנאטי: תודה רבה.
אלי אלאלוף: תודה, תודה, יהודית.
אלי אלאלוף: חיים, אתה רוצה?
אלי אלאלוף: יש לו יתרון, הוא עוטף עזה.
חיים ילין: תמיד כששואלים אותי מה זה הטיפול הנפשי אז אני תמיד מסביר שבעוטף עזה יש מיגון, 40 ס"מ בטון, הוא שומר פיסית על האנשים.
חיים ילין: אבל הוא לא שומר על הנשמה של האנשים, על מה שיש בפנים, על השריטות שאנחנו סוחבים איתנו וזה הטיפול הפסיכולוגי של עובדים סוציאליים ופסיכולוגים שמגיעים וגם פסיכיאטרים ואתם גם, לא בעוטף אלא בסביבה, מטפלים בזה.
חיים ילין: הבעיה זה לא היעדר תקציב, הבעיה זה הראייה הניהולית של כל האירוע הזה שנקרא מרכזי חוסן / טיפול בבני אדם.
חיים ילין: כי כשאנחנו במלחמה, צר לי להגיד את זה, אז כולנו מגויסים.
חיים ילין: אנחנו עדיין לא מרגישים, אלא אם מתפוצץ טיל על הבית שלנו, לא מרגישים בטראומה.
חיים ילין: הטראומה מגיעה לפני ואחרי, בדרך-כלל.
חיים ילין: עכשיו מגיע הקיץ, כולם עכשיו רואים את ההסלמות הקטנות האלה.
חיים ילין: מתי המלחמה?
חיים ילין: אי-אפשר לחיות ככה, אי-אפשר לחיות ככה – מתי המלחמה הבאה?
חיים ילין: הקיץ הזה, תהיה מלחמה או לא תהיה מלחמה?
חיים ילין: הורים לילדים קטנים שלא יודעים מה לעשות – כן או לא לרשום לקייטנות?
חיים ילין: הורים לחיילים, שהם לא יודעים אם הם רק מתחננים שהם יהיו בטירונות ולא אחרי הקורס, שידחו את הקורס, חס וחלילה, שלא ייקחו את הילד.
חיים ילין: כל הדברים האלה משפיעים על החברה שלנו.
חיים ילין: אנחנו חברה שהופכת להיות יותר ויותר אלימה, גם מילולית וגם פיסית ובדיוק הדבר הזה, הוא הדבר שבו צריך לטפל.
חיים ילין: אתמול הייתי באיו"ש, הייתי בקריית ארבע, הייתי בהרבה מאוד מקומות.
חיים ילין: אני אומר לכם – אין מרכזי חוסן שם, הם לא יודעים איך לטפל באוכלוסייה.
חיים ילין: עכשיו הם קיבלו החלטה, בסדר בלה עכשיו, אני לא הייתי מעורב בזה.
חיים ילין: מתוך הניסיון אני אומר – לא צריך לבנות רק בתים ותשתיות, צריך לטפל בבני-אדם שחיים במקומות שנמצאים כל הזמן בעימות ביטחוני ואם אין מי שיודע לטפל באנשים האלה, בסופו של דבר הם יקרסו ואני אומר לכם מניסיון – כשהיה גוש קטיף, בימי שישי בשקט בשקט, ביום הקניות, היו יוצאות אימהות עם הילדים שאף אחד לא ידע לכפר מימון, לקבל טיפול פסיכולוגי.
חיים ילין: שלא ידעו כולם.
חיים ילין: די, צריך להציף את הבעיה הזאת, לשים אותה על השולחן – טיפול פסיכולוגי במדינת ישראל זה לא לוקסוס, זאת חובה, בשביל שלא ניפול לטראומה ובסופו של דבר נמלא את כל בתי-החולים.
חיים ילין: לכן, מה שאני מציע, כבוד היושב ראש, זה לעשות איגום תקציבי של כולם, של כולם.
חיים ילין: לבוא ולקחת את התחנה של הילד והמשפחה, שיש כמעט בכל עיר, בכל מועצה, להפוך את זה למרכז חוסן שביום-יום יטפלו באנשים ובמצב של מצוקה, יהפכו להיות מרכזי חוסן, דו-תכליתי.
חיים ילין: משרד הבריאות, משרד הרווחה, כל העמותות, כולם יתרמו לאותם מקומות, לכולם תהיה קורת גג אחת, כולם יבינו מה זה לטפל בבני אדם.
חיים ילין: לא כולם כמו נט"ל ויודעים לטפל בטראומה, לא כולם.
חיים ילין: כל פסיכולוג ועובד סוציאלי חושב שהוא יודע לטפל, זה ממש לא נכון.
חיים ילין: ממש לא נכון, זאת התמחות מיוחדת.
חיים ילין: צר לי שאנחנו גם מתמחים בזה ואני מציע לבנות את המודל הזה.
חיים ילין: אני יושב מול משרד הבריאות, מול משרד הרווחה, כדי לנסות לחבר אותם ביחד, את כולם ביחד.
חיים ילין: יש תקציבים לכל אחד לחוד.
חיים ילין: אם נעשה את איגום התקציבים, לדעתי אנחנו נצליח ואני אומר את זה לנט"ל ולכל מי שמייצג שיישר כוח, באמת, באמת, בעוטף עזה יודעים מה המשמעות, באיו"ש יודעים, אבל בערים כשנופל טיל פעם בכמה זמן, זה כאילו נפלו 100 טילים במכה אחת בעוטף עזה, כי זאת המשמעות.
חיים ילין: אנשים שלא יודעים מה המשמעות של הטיל, איך להתמודד מול זה, מה לעשות עם הילדים, מה לעשות בהזעקה.
חיים ילין: הייתי פעם בתל-אביב בהזעקת פתע שהיתה שם באיזה שהוא תרגיל, ראיתי שכולם לבנים כמו סיד.
חיים ילין: בעוטף זה משהו שיודעים לחיות אתו, יודעים להתמודד אתו.
חיים ילין: בסופו של דבר, אנחנו רואים שככל שאנחנו הולכים למרכז, שם רמת החרדה והטיפולים שצריכים – יותר קשים ואני מאוד מקווה שאנחנו, כבוד היושב ראש, עם הוועדה וכולם, נבין שזה חובת המדינה לטפל באנשים, זה חלק מהחוסן הנפשי וצריך לתת את זה גם לחזקים ביותר.
חיים ילין: אני מודה באופן אישי.
אלי אלאלוף: יש לי שאלה, ברשותכם, לכולם.
אלי אלאלוף: עכשיו הוחלט על יישום תקנות בריאות הנפש.
נחמן שי: מהסיור של אתמול.
אלי אלאלוף: לא, זה פסיכיאטריה, זה קטסטרופה.
אלי אלאלוף: בוא, בבריאות הנפש - - -
חיים ילין: על זה אני מדבר – לחבר את בריאות הנפש, הכל ביחד.
אלי אלאלוף: אז אם כבר, למה לא עשו את זה?
אלי אלאלוף: אני שואל את משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: למה שירותים שנט"ל נותנת, לא יכולה לקבל את טופס ה- 17 מקופת-החולים או מרכז לגיל הרך שיודע לטפל בילדים, למה הם לא יקבלו טופס 17?
אלי אלאלוף: למה אי-אפשר היה לחבר את זה לבריאות הנפש?
אלי אלאלוף: ואת השם שלך לפרוטוקול, בבקשה.
<בלה בן גרשון: בלה בן גרשון, אני אחראית ארצית על תחום של טראומה נפשית במשרד הבריאות, שירותי בריאות הנפש.
<בלה בן גרשון: נכון להיום, במשרד הבריאות כמו שאתם שומעים - - - שאני אחראית עליו, שעוסק בדיוק בזה, בתחום של טראומה נפשית.
<בלה בן גרשון: תחת אחריותנו – טיפול באזרחים גם בשעת חירום וגם ברגיעה.
<בלה בן גרשון: תחת אחריותנו נמצאים מרכזי חוסן שהם בעוטף עזה.
<בלה בן גרשון: עכשיו התקבלה החלטה של הממשלה, אנחנו גם נפתח את מרכזי החוסן ביהודה ושומרון.
<בלה בן גרשון: בנוסף לכך, יש לנו 15 מרכזים לטיפול בנפגעי חרדה בפרישה ארצית שאנחנו עובדים עם ספקים שונים.
<בלה בן גרשון: אנחנו עובדים בצורה מאוד מאוד הדוקה גם עם הקואליציה הישראלית לטראומה שהיא ספק שלנו בהרבה מאוד פרויקטים שלנו, עם אנשי מקצוע שלהם שמועסקים על-ידינו ואני יודעת שגם נט"ל היא חלק מאותה הקואליציה שלמעשה בדרך כלל אנחנו עובדים מול הקואליציה, שהיא כבר מפזרת גם את התקציב וגם את המשימות בתוך עצמה.
אלי אלאלוף: אני מדבר על חוק, חוק הבריאות הממלכתי, שכולל את הנושא של בריאות הנפש.
אלי אלאלוף: אל תלכי, יש עולם ומלואו, זה לא מעניין אותי כרגע.
אלי אלאלוף: אני שואל שאלה, תתייחסי לשאלה הפשוטה.
<בלה בן גרשון: אני קודם כל אומר שמשרד הבריאות נותן הרבה שירותים שהוא לנפגעי חרדה, כולל המון המון הכשרות שהוא מעביר.
<בלה בן גרשון: בנוסף לכך, בעקבות הרפורמה בבריאות הנפש שעברה לפני שנה, מנכ"ל משרד הבריאות לקח על עצמו והוא מוביל עכשיו מהלך שקופות החולים אמורות לקחת על עצמן גם טיפול בנפגעי חרדה.
אלי אלאלוף: אבל אנחנו יודעים שקופות החולים אינן מספיקות.
אלי אלאלוף: הן משתמשות בשירותים של גופים נוספים כמו בגיל הרך ובמרכזים לגיל הרך.
<בלה בן גרשון: נכון להיום, אין לנו מחסור בשירותים שנותנים טיפול לנפגעי חרדה.
אלי אלאלוף: אבסולוטית – לא נכון.
אלי אלאלוף: אל תעשו את חברי הכנסת תמימים ואהבלים.
אלי אלאלוף: במקרה הזה, יש מחסור אדיר.
מיכל רוזין: השר ליצמן אמר במליאה בתשובה לשאילתה שלי, שיש עדיין מחסור.
מיכל רוזין: יש דברים שעדיין לא השלימו, אז קצת מוזר לשמוע שאין מחסור.
<בלה בן גרשון: מה שאני אומרת היום, אין בשום מקום תור המתנה לנפגעי חרדה.
אלי אלאלוף: סליחה, אני רוצה לשאול.
<בלה בן גרשון: רק שנייה, תנו לי לענות.
<בלה בן גרשון: תנו לי לומר עוד משפט.
אלי אלאלוף: אבל אני לא רוצה למרוח.
אלי אלאלוף: אני רוצה תשובות.
<בלה בן גרשון: אני לא מנסה למרוח.
<בלה בן גרשון: אני רוצה לענות מאוד עובדתית.
<בלה בן גרשון: היום כל המרפאות לבריאות הנפש במדינת ישראל, יש להן נוהל שמחייב אותן לתת קדימות לנפגעי חרדה במידה והם פונים.
<בלה בן גרשון: בנוסף לכך, יש 15 מרפאות - - -
אלי אלאלוף: אפשר להבין מדברייך שנט"ל זה גוף מיותר?
<בלה בן גרשון: אני לא אומרת שהוא גוף מיותר, שנייה, אני אמרתי משהו אחר ואולי אני לא ברורה.
<בלה בן גרשון: נט"ל הוא חלק מהקואליציה הישראלית לטראומה שאנחנו רואים בה שותף ושותף חשוב.
<בלה בן גרשון: אנחנו עובדים מולם ואנחנו בהחלט - - -
אלי אלאלוף: הקואליציה עובדת בהתנדבות?
<בלה בן גרשון: לא.
<בלה בן גרשון: אבל רק בקואליציה הישראלית יש 40 עמותות לטיפול בנפגעי חרדה.
<בלה בן גרשון: משרד הבריאות, כגוף ממשלתי, נותן תמיכות לעמותות שעונות על קריטריונים בתחומים מסוימים.
<בלה בן גרשון: למשל, תחום של טראומה ותחום של טיפול חווייתי בטראומה, הוא אחד התחומים שמקבל תמיכות.
<בלה בן גרשון: בשנה הזאת, ב- 2015, לתחום הזה הקדיש המשרד 1,300,000 שקל.
<בלה בן גרשון: אתם קיבלתם כרגע חלק.
נחמן שי: מה התקציב הכולל של המשרד לנושא הזה?
<בלה בן גרשון: 1,300,000 לטיפול בנפגעי חרדה וטיפול חווייתי בטראומה.
נחמן שי: במדינת ישראל השקיעו 1,300,000?
<בלה בן גרשון: תמיכות, תמיכות.
נחמן שי: וכמה באופן ישיר ולא בתמיכות?
<בלה בן גרשון: יש את התקציב של האגף לבריאות הנפש, שמתוכו אני מקבלת לכל סעיף וסעיף.
נחמן שי: צריך לדעת מה הפרופורציה.
נחמן שי: כמה בכלל משקיעה מדינת ישראל לא בתחום של בריאות הנפש בכלל.
<בלה בן גרשון: אני מדברת על טראומה בבריאות הנפש.
נחמן שי: אני מדבר על נושא בטיפול בטראומה, חוסן לאומי, כל הדברים האלה.
<בלה בן גרשון: חוסן לאומי אני מקבלת 7.5 מיליון שקל למרכזי חוסן ביהודה ושומרון, שזה איגום משאבים, כולל גם משאבים של משרד הבריאות, כמובן, שנותן שם הכי הרבה.
<בלה בן גרשון: עכשיו אנחנו מקבלים ארבעה מיליון לשנה ליהודה ושומרון.
נחמן שי: עוד ארבעה?
אלי אלאלוף: יש שם עוד מדינה?
אלי אלאלוף: יש עוד חלק מהמדינה הזאת?
אלי אלאלוף: ובשאר המדינה – לא מקבלים?
נחמן שי: תיכף נראה את הפרופורציות.
<בלה בן גרשון: ובנוסף לכך, כמו שאמרתי, משרד הבריאות נותן את הטיפולים.
<בלה בן גרשון: אני יכולה להפוך את זה למספרים, צריך לחשב.
<בלה בן גרשון: לכל אזרח שפונה לכל מרפאה לבריאות הנפש בתחום של טראומה, אנחנו מעבירים להם הכשרות.
<בלה בן גרשון: יש עשייה מאוד מאוד ענפה.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, לסיים בבקשה.
אלי אלאלוף: קופת-חולים.
מירב בן ארי: רק תבהירי פה, השבע וחצי מיליון, יש כאן טעות, אנחנו רוצים הבהרה.
מירב בן ארי: שבעה וחצי מיליון, גברתי, זה לעוטף עזה וארבעה מיליון ליהודה ושומרון?
<בלה בן גרשון: נכון.
<בלה בן גרשון: רק לזה משרד הבריאות נותן את התמיכות.
<בלה בן גרשון: נט"ל השנה קיבלו בינתיים רק את החלק והם עומדים לקבל את החלק השני.
<בלה בן גרשון: הם קיבלו חלק לטיפולים בהשלמה לנוהל חרדה שהוא משותף לבריאות ולביטוח לאומי, שהוא משלם עד 24 טיפולים ראשונים ואחר-כך הם קיבלו בינתיים 374,000 שקל עבור המשך טיפולים וכרגע כולם מגישים את ההוצאות שלהם על הטיפול דרך האינטרנט והטלפון ואמור להתקבל תקציב נוסף מתוך תקציב התמיכות של משרד הבריאות.
<בלה בן גרשון: 374.
מירב בן ארי: את זה כבר קיבלו, מה החלק השני?
<בלה בן גרשון: עדיין לא יודעים מה החלק השני כי כרגע כולם הגישו – ער"ן הגיש, הם הגישו, עוד עמותות הגישו.
<בלה בן גרשון: אנחנו צריכים לראות את כולם ולפי כמות הפניות שהם מטפלים, זה יחולק בצורה שוויונית.
מירב בן ארי: ה- 1.3 מיליון?
<בלה בן גרשון: לא, זה תקציב נוסף.
מירב בן ארי: בנוסף ל- 1.3 מיליון?
<בלה בן גרשון: כן.
מירב בן ארי: על כמה מדובר?
<בלה בן גרשון: אם אינני טועה, זה 3.7, אבל אני קצת נזהרת, אני אומרת את זה מזיכרון, אני צריכה לבדוק.
אלי אלאלוף: בבקשה, הגברת מקופת-חולים לאומית.
<אולגה רדמן: אני פסיכיאטרית מקופת-חולים לאומית, ד"ר אולגה רדמן, מנהלת המרפאה לבריאות הנפש במחוז הדרום, עוטף עזה וגם הר חברון זה שלנו.
<אולגה רדמן: אנחנו נותנים טיפולים מקצועיים לטיפול בחרדה וכל סניף הכי קטן של הקופה, מהווה מוקד חירום בזמן מלחמה ומבצעים.
<אולגה רדמן: אבל יש פרוצדורה בשביל להתקבל לטיפול כנפגעי טרור, יש מקומות מוכרים אז אנשים יכולים לקבל טיפול בחינם.
<אולגה רדמן: אנחנו לא מוכרים ואנחנו רוצים שיכירו אותנו, בכל סניף, כמקום חירום.
<אולגה רדמן: זה בעיה של פרוצדורה ובעיה של תקציב.
שולי מועלם-רפאלי: את מסוגלת לתת מענה?
אלי אלאלוף: אני מיד אתן לך את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבין,לפני שנה, עברה התקנה של בריאות הנפש וזה הופעל.
אלי אלאלוף: זאת אומרת שכל אדם רשאי לפנות לקופה שלו, ולקבל שירות בתחום הזה.
אלי אלאלוף: זה העיקרון וזה כמו שאם נופלת לו ציפורן, אז יש לו טיפול.
אלי אלאלוף: אז אני לא מבין כרגע, למה אתם צריכים לתת שירות חינם, מה זה שירות חינם?
אלי אלאלוף: הקופה שלך צריכה להגיש את החשבון למשרד הבריאות ומשרד הבריאות משחרר דרך האוצר את מה שמגיע לכם.
אלי אלאלוף: חבר'ה, תקשיבו, אני מבקש שגם תקשיבו.
אלי אלאלוף: אני יודע מהדיון שקיימנו לפני כשבועיים, שתי קופות חולים – הלאומית והמאוחדת, הן קיבלו מעל למה שצפוי.
אלי אלאלוף: מה שהגיע להן לפי החישוב.
אלי אלאלוף: אז באו אנשי משרד הבריאות ואמרו – אנחנו רוצים לבקש את זה חזרה.
אלי אלאלוף: אני באופן אישי התנגדתי, יש להם מספיק גירעונות שיתמודדו.
אלי אלאלוף: לכן, זה לא שירות חינם.
אלי אלאלוף: אותו דבר נט"ל, אתם חייבים להתחבר לקופות החולים ולתת שירות ולקבל החזר על זה.
אלי אלאלוף: 24 זה מינימום ויש פה כל מיני נהלים, תלמדו את הדברים ואני בטוח שתמצאו תקציב רגיל, לא תמיכות.
אלי אלאלוף: תמיכות זה תוספת על הקוסקוס.
אלי אלאלוף: הקוסקוס זה התקציב הרגיל, זה הכי חשוב.
<אורלי גל: תודה.
<אורלי גל: שמי אורלי גל ואני מנכ"לית נט"ל.
<אורלי גל: ברשותך, קודם כל חשוב לי להשיב לבלה ולעדכן כמה דברים.
<אורלי גל: נט"ל חברה בקואליציה הישראלית לטראומה מההתחלה.
<אורלי גל: מתוך תקציב של נט"ל, של 17,200,000 ש"ח, 2% מהתקציב זה מהקואליציה הישראלית לטראומה שאנחנו בהחלט עובדים ביחד.
<אורלי גל: זה אני שמה בצד.
אלי אלאלוף: למה זה רק 2%?
<אורלי גל: שאלה טובה.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא החלטות של משרד הבריאות רק, אורלי.
<אורלי גל: ברור, אני בכוונה שמה את הדברים על השולחן, אני גם חברת ועד.
<אורלי גל: זה דבר אחד.
<אורלי גל: יהודית מממנת את כל ההוצאות הנהלה וכלליות בנט"ל, זאת אומרת שכל שקל או דולר שמגיע לנט"ל כתרומה או כתמיכה, הולך ישירות לפעילות, זה דבר אחד.
<אורלי גל: נפגשנו עם קופות החולים, הלכנו ונפגשנו.
<אורלי גל: אמרו קופות החולים – זה לא אפשרי.
<אורלי גל: ברפורמה הוחלט שרק נפגעות לתקיפה מינית, יש להן בהסדר מיוחד עם משרד הבריאות שקוראים לזה, הן הוכרו כמרכז רפואי ייעודי מתמחה, הם מקבלים בקופות החולים גם תשלום וגם אנשים.
<אורלי גל: הלכנו לראש אגף בריאות הנפש במשרד הבריאות וזה אחד הדברים שהיא העלתה, בואו נבדוק את האפשרות שיכירו בכם גם כן, רק אז קופות החולים יוכלו לשלוח בעצם אליכם ואולי לקבל.
אלי אלאלוף: יש לי נוהל קבוע, אני רוצה לראות את החיילים נכנסים, לברך אתכם.
אלי אלאלוף: מאיפה אתם באים?
אלי אלאלוף: מאיפה אתם באים, החיילים?
אלי אלאלוף: משרד הביטחון?
אלי אלאלוף: במשרד הביטחון יש חיילים ולצה"ל יש חיילים אחרים?
שולי מועלם-רפאלי: מקום השירות שלהם הוא משרד הביטחון.
<קריאה: כנראה שהם מוצבים במשרד הביטחון.
אלי אלאלוף: ברוכים הבאים ואם מישהו רוצה לדבר, יקבל את רשות הדיבור.
<אורלי גל: חשוב לי לציין, בואו ניתן דוגמה, זה חשוב.
<אורלי גל: בשנה האחרונה קופות החולים שאמורות לטפל בנפגעים שבאים אליהם, שולחות 250 מטופלים.
<אורלי גל: בדקנו, כי אנחנו בודקים כל אחד שמגיע לנט"ל, מהיכן הגיע לנט"ל, כי לא יעלה להם כסף לטפל ויש ארגון מקצועי שיכול לתת את המענה.
<אורלי גל: אז קודם כל, זה מה שקורה בפועל.
אלי אלאלוף: אם היו משלמים על ה- 250?
<אורלי גל: אם הם נפגעי טרור או מלחמה, אנחנו ברצון היינו מטפלים באנשים.
אלי אלאלוף: לא לא, אבל אני שואל שאלה אז תשיבי בבקשה.
אלי אלאלוף: הם שולחים לכם אנשים.
<אורלי גל: כמה משלמים נפגעי קופות החולים היום, את יודעת?
<בלה בן גרשון: קופות החולים מקבלים כל אזרח ולא צריך לשלם על זה, בבריאות הנפש לא משלמים.
<אורלי גל: לא, מי שמטפל.
<בלה בן גרשון: אבל אתם ביקשתם להכיר בכם כמרכז שנותן טיפולים.
<אורלי גל: לא ביקשנו, הציעו לנו.
<בלה בן גרשון: רק שנייה.
<בלה בן גרשון: אתם מקבלים, לא נכון.
<אורלי גל: לא, את מדברת על נפגעי חרדה, זה משהו אחר.
אלי אלאלוף: גברת, תאפשרי לאחרים לגמור משפט ואז תשיבי שניים.
<אורלי גל: סליחה.
<בלה בן גרשון: המטופלים הרגילים לא אמורים להגיע אליהם.
<בלה בן גרשון: אני לא יודעת במה מדובר, אם יש מקרים שלא הופנו כדין, אנא הפנו אלי ואנחנו נטפל בזה.
<בלה בן גרשון: המטופלים שהם נפגעי חרדה, אתם ביקשתם להכיר בכם כמרכז שהוא יהיה הספק לנוהל חרדה המשותף לבריאות ולביטוח הלאומי ואנחנו הכרנו בכם ואתם מקבלים בגלל זה את הכספים האלו לטיפולים, עד 24 טיפולים, שהם טיפולי טראומה ממוקדים.
<אורלי גל: נכון.
<בלה בן גרשון: אוקיי.
<אורלי גל: אז על זה אני אגיד מילה.
<אורלי גל: מה שאנחנו מקבלים וזה 126 ש"ח לשעה.
<אורלי גל: זאת אומרת שנט"ל צריכה להשלים עוד 126 ש"ח, על חשבון תרומות.
<אורלי גל: אז גם את זה צריך לדעת, כשאומרים שמשלמים לכם על נפגעי חרדה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל לא משלמים לכם פחות ממה שמשלמים במערכות הממלכתיות.
שולי מועלם-רפאלי: זה נורא חשוב לי שלא תיווצר פה הסיטואציה, כי אני ממש חושבת שזה לא נכון בשביל נט"ל לקחת את זה לשם.
שולי מועלם-רפאלי: שלא תיווצר סיטואציה שאתם עכשיו במלחמה מול משרד הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: נט"ל צריכה להיות, כי יש חשיבות בחברה הישראלית לגוף כזה.
<אורלי גל: אני מסכימה.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא מייתר ולא מוותר על שום עבודה בתוך משרד הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו פה, תפקידנו לראות איך מחזקים את נט"ל.
שולי מועלם-רפאלי: אל תילחמו במקומות אחרים שעושים עבודה שהיא מצוינת ואתם גם יודעים לעשות אותה.
<אורלי גל: לא נלחמנו, להפך, ניסינו ככה ללכת וליצור שיתוף פעולה.
אלי אלאלוף: מצטרף אלינו חבר הכנסת יעקב אשר.
מיכל רוזין: אני רק רוצה להעיר, באמת, רק במשפט אחד קצר, אלי.
מיכל רוזין: אני מסכימה עם שולי בגדול, אבל כשיורדים לפרטים מבינים איך המדינה לא פעם, גם משרד הבריאות וגם משרד הרווחה, סומכים על כך שיש עמותות, על מתנדבות ומתנדבים שעובדים ללא תשלום, על כך שיש פה עמותות ומגזר שלישי שמרים את הדברים בעזרת תרומות, 'שנור' בעולם, בעיקר מיהודי ארצות-הברית ועוד.
אלי אלאלוף: ומישראל, יהודית היא מישראל.
מיכל רוזין: אבל אני אומרת שוב אני חושבת שהתמונה היא לא לגמרי, זה נכון שמשרד הבריאות עושה את התפקיד שלו, אבל חלק מזה הוא לוקח בחשבון שיש למי להפנות ויש מי שמרים ואין ואקום ולכן הוא לא עושה מצ'ינג, זה בדיוק העניין, אין מצ'ינג.
מיכל רוזין: יש להגיד את זה.
אלי אלאלוף: אני מבקש לחזור לסדר, תודה רבה.
אלי אלאלוף: מירב בן ארי, שתי דקות.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין בפועל יש פה איזה שהוא דיון, אתם שמים 126 ש"ח על אותו מטופל וזה מה שהמשרד שם ואתם שמים, אז יש כאן מיזם משותף, אנחנו רואים את זה במשרד הרווחה ואנחנו רואים את זה במשרד הרווחה ואנחנו רואים במשרד החינוך.
מירב בן ארי: רואים את זה כל הזמן, לצערנו.
מיכל רוזין: חלק מאוד קטן מכל הפעילות שלהם, זה לא הכל.
מירב בן ארי: אני לא אמרתי את הכל.
מירב בן ארי: אני אומרת אבל שיש כאן מיזם משותף.
מירב בן ארי: עכשיו, אני רוצה להבין משהו אחד.
אלי אלאלוף: הצטרפה חברה שלך, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, גם חברה שלי.
מירב בן ארי: אני רוצה שתסבירי לי, גברתי ממשרד הבריאות, איך יכול להיות שכתוב כאן שבמרבית השנים הסכום נע על 78,000 שקל.
מירב בן ארי: את נתת עכשיו סכום אחר, אז אני רוצה להבין.
מירב בן ארי: אני רוצה גם עוד משהו אחד, יש משהו שאנחנו גם נתקלנו בו, גם ברפורמה של בריאות הנפש, גם אני וגם היושב ראש, על העניין של הדיסקרטיות.
מירב בן ארי: כשאדם מגיע לנט"ל, אף אחד במרפאה לא יודע שהוא פגוע חרדה או פגוע נפש.
מירב בן ארי: אבל כשהוא מגיע למרפאה שלו למאוחדת, לא משנה מה, הוא מבקש את הטיפול וזה נרשם, נכון?
מירב בן ארי: באבחון הטיפולי כתוב שאותו אדם הגיע לרופא וביקש שתראה לצורך העניין טיפול בנושא חרדה של סוג של פגיעת נפש ויש כאלה שלא מעוניינים, לא מעוניינים לדעת.
מירב בן ארי: אז אני רוצה גם שתעני לי, האם אדם שמגיע למרפאה, מטפל בעצמו מבחינת פגיעה נפשית שהיא פגיעה של חרדה, האם יש אפשרות שרופא המשפחה שלו לא ידע ומראש את אומרת שהדרך שלי לצורך העניין לקבל טיפול לאחר פיגוע שהייתי בו זה אומר שהצוות הרפואי בקופת החולים שלי יודע את זה, כולל המזכירה שנכנסת וקובעת לי תור ורואה את העניינים, כי אולי זה לא מתאים לי.
מירב בן ארי: לכן אני אלך לנט"ל כי הם, מה שבטוח, וזה כל היתרון האינהרנטי שלהם, שנט"ל שומרת על דיסקרטיות מה שאין בקופת חולים.
מירב בן ארי: זה, אדוני היושב ראש, מתחבר למה שיש לנו גם ברפורמה לבריאות הנפש.
אלי אלאלוף: על הנושא הזה של הדיסקרטיות והטיפול הנפשי יש דיונים והתחייבו במשרד הבריאות להביא לנו המלצות מאוד ברורות כדי שזה יישמר.
אלי אלאלוף: אם יש לכם שאלות, תרשמו אותן בינתיים.
אלי אלאלוף: כעת רשות הדיבור לחברת הכנסת שולי מועלם ולאחריה – נחמן שי.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה רגע להחזיר את הדיון למקום המקורי שלו, למהות של מארג החיים שלנו כאן
שולי מועלם-רפאלי: כולנו חווינו טראומה גם כהורים, גם כאנשים שמכירים באופן אישי, את שני הפיגועים האחרים הקשים, גם הילדה הלל אריאל שאימא שלה היא עובדת סוציאלית בעצמה ופעילה ביחד איתנו במיזמים נשיים רבים וגם אתמול, את הרב מיקי מארק.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמהות של ההבנה מבחינתי של נט"ל היא היכולת של כל אחד להגיע, הדלת שפתוחה לכולם.
שולי מועלם-רפאלי: זאת נקודה שבעיני, היא העוגן של נט"ל.
שולי מועלם-רפאלי: נכון שיש פה עוד ארגונים, נכון שיש קואליציה שלמה ונכון שיש עבודה מצוינת של משרד הבריאות ושל משרד החינוך ושל משרד הרווחה דרך הביטוח הלאומי.
שולי מועלם-רפאלי: אני לרגע רוצה להאיר נקודה בנט"ל שבעיני, אדוני היושב ראש, היא קריטית וזה מתחבר למה שכולנו מכירים ממקומות אחרים.
שולי מועלם-רפאלי: ברור לגמרי שכשאדם חווה טראומה, היכולת שלו לבחור אחר-כך בחיים משמעותיים, בחזרה לחיים משמעותיים, היא נוגעת באופן ישיר ללאן הוא הגיע.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לרגע לדבר על ההשפעה של נט"ל, על מה קורה לקהילה כולה, כי זאת נקודה שהיא בעיני מאוד מייחדת את נט"ל ולדעתי שם צריך לשים הרבה מהאנרגיה.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת כשאנחנו באים לבקש להעלות את התקצוב לנט"ל, צריך רגע לראות את נט"ל כמי שמקבלת לטיפול לא רק את האדם שחווה את הטראומה, אלא את כל הקהילה שסובבת אותו ומפה הרווח הגדול למדינת ישראל ואני רגע, ברשותכם, אגיד שני רווחים – גם את הרווח הנפשי שברור לגמרי בנט"ל שעליו אנחנו מדברים אבל גם את הרווח הכלכלי.
שולי מועלם-רפאלי: כי כשיוקמו בעזרת השם מרכזי חוסן ביהודה ושומרון וכשנט"ל יוכלו להיכנס לעוד מקומות ממה שהם היום כי יהיה להם יותר תקצוב, אז ברור שהקהילות מתחזקות ולא רק האדם הפרטי וכשקהילה מתחזקת, היכולת להתמודד ולתמוך היא הרבה יותר גדולה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת את הגדלת התקצוב לנט"ל, למרות שאני מסכימה עם מיכל חברתי, זה עושה קצת כאבי בטן כי בסוף מה אנחנו עושים?
שולי מועלם-רפאלי: ואדוני יודע את זה עוד יותר טוב מכולנו, אנחנו לוקחים כאילו את העבודה של המדינה ואומרים – המדינה לא מצליחה בכל, בואו נשלח חלק מהאנשים לנט"ל או נאפשר לאנשים להיכנס גם בדלת המצוינת של נט"ל.
שולי מועלם-רפאלי: למרות כאבי הבטן האלה, אני חושבת שבאיזון מול מציאות החיים המורכבת שכולנו חווים וזה בכלל לא משנה אם אתה גר בתל-אביב, בגוש עציון או בירושלים או בעוטף עזה או בגבול הצפון.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שגם לחיות כל הזמן באיזו תחושה שדאעש על הגדר ברמת-הגולן, גם זו טראומה, גם אם לא נורית שם אפילו ירייה אחת.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שבאיזון הזה, כן צריכה להיות קריאה להגדיל את התקצוב לנט"ל.