GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: האם אנחנו צריכים להמתין לסיום הפרויקט הזה כדי להתחיל את הצעד הבא, או שאנחנו יכולים להמשיך משהו ולבצע במקביל.
טלי פלוסקוב: מה התוכנית?
טלי פלוסקוב: האם יש עוד תוכניות בדרך?
טלי פלוסקוב: יש אפשרות קצת?
<חביב קצב: שמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון יסיים, נוסיף.
טלי פלוסקוב: בואו נשמע את המנכ"ל ואז אנחנו נעבור קצת לדברים של היושבים באולם.
<אשל ארמוני: אני חושב שאמרנו, הצגנו.
<אשל ארמוני: זה הפרויקט שלנו.
טלי פלוסקוב: זה פרויקט מצוין.
<אשל ארמוני: כן.
טלי פלוסקוב: אני שואלת מה ההמשך?
טלי פלוסקוב: האם אנחנו לא יכולים במקביל כבר להכין, הרי אנחנו יודעים כמה זמן לוקח לנו עד שאנחנו נראה את יחידות הדיור האלה.
טלי פלוסקוב: השאלה שלי היא האם אנחנו יכולים במקביל - - -
<אשל ארמוני: לא יותר מדי.
<אשל ארמוני: לוחות זמנים של גמר בנייה, מה שיתחיל השנה, זה עניין של שנתיים, משהו כזה.
טלי פלוסקוב: שנתיים זה לא מעט לאנשים האלה, כן?
טלי פלוסקוב: אבל זו גם בשורה.
<אשל ארמוני: זה הזמן שזה לוקח.
טלי פלוסקוב: אז האם אתה לא חושב שבשנתיים האלה צריכים להכין את הפרויקט הבא?
טלי פלוסקוב: האם אנחנו צריכים להמתין ולהיות שמחים שיש פרויקט של 2,600 יחידות דיור, עשינו את העבודה וזהו?
טלי פלוסקוב: יש עוד המון אנשים שממתינים בתור.
טלי פלוסקוב: אתה רוצה להתייחס?
<חביב קצב: כן, אני מבקש להשלים.
טלי פלוסקוב: מנכ"ל משרד הקליטה.
<חביב קצב: התייחסה חברת הכנסת לנושא של קרקע חומה.
<חביב קצב: אני רוצה להדגיש פה שתי נקודות מרכזיות.
<חביב קצב: בהתאם ליוזמה שיזם משרד הקליטה או השרה סופה לנדבר עוד בקדנציה הקודמת, יש החלטת ממשלה על הפעלה, אכלוס, 4,000 יחידות דיור, מתוכם אנחנו כבר, יש לנו כ- 2,000, יתרה של 2,200 כרגע, 2,400, שאנחנו צריכים לממש.
<חביב קצב: מה שאני אמרתי, שבגלל הוויכוח התקציבי, עדיין משרד האוצר, אגף התקציבים, לא מצליח להעביר לנו את התקציב, על-מנת להפעיל את המכרז, כאשר לגבי כל היתרה, המכרז כבר הופעל.
<חביב קצב: מה שדיבר יובל על האכלוס שהיה בכפר-סבא ומה שהיה לנו בראשון לציון זה היה חלק מהנושא של פרויקט קרקע חומה וכאן המקום להגיד עוד פעם, יובל, אומרים כולם ונותנים לך את השבחים, גם אני מצטרף, תודה רבה על כל העבודה שלך.
<חביב קצב: אני קורא לך – בולדוזר.
<חביב קצב: אז אני מאחל לכולנו הצלחה בנושא.
<יובל פרנקל: אני בסך-הכול הולך בנתיב שאתה סללת.
<חביב קצב: תודה רבה לך.
טלי פלוסקוב: זה שיתוף פעולה.
<אשל ארמוני: אבל טיפה אתה מרחיב אותו.
<אשל ארמוני: טיפה, אתה מרחיב את הנתיב.
<יובל פרנקל: עכשיו אתה מרחיב.
<חביב קצב: בדיוק.
<חביב קצב: יש נקודה אחת שאני רוצה מאוד להדגיש.
<חביב קצב: שנבין.
<חביב קצב: בשורה האחרונה, זה הכול נושא של כסף.
<חביב קצב: כל תוספת פתרונות לדיור זה כסף.
<חביב קצב: גם את הפרויקט של קרקע חומה שאנחנו מדברים עליו, זה מדובר בכסף.
<חביב קצב: גם הפרויקט שמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון מדבר עליו, 2,650 יחידות, גם כאן מדובר בנושא של כסף, זה כמויות עצומות של כסף.
<חביב קצב: אנחנו כולנו יודעים דבר מאוד פשוט – כל תהליך של בנייה או הפעלת בנייה, זה תהליך ארוך.
<חביב קצב: זה תהליך שמתחיל בתיאומים מהיסוד, יחד עם כל מה שצריך, כולנו יודעים את זה, לא צריך לפרט את זה.
<חביב קצב: במיוחד את, היית ראש עיר, את יודעת בדיוק על מה מדובר, עד שזה מגיע לאכלוס וגמר האכלוס וקבלת כל ההיתרים וטופס ארבע, טופס חמש, תלוי איפה, בכל מקום ונסיבותיו.
<חביב קצב: אבל נקודה, על-מנת להתחיל במשהו, צריך כסף, צריך תקציב.
<חביב קצב: אנחנו אומרים דברים מאוד פשוטים – ככל שנקבל יותר כסף, אין לי ספק שאני מדבר גם בשמו של מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, אין לי ספק שהוא מזדהה אתי, ככל שאנחנו, המשרדים הייעודיים, האחראים על הנושא הזה, כל אחד בחלק שלו, ככל שנקבל יותר כסף, אנחנו נדאג להפעיל פתרונות לנושא הזה.
טלי פלוסקוב: אני שמעתי בהכנות התקציב 2017, שמתכננים מיליארד שקל לרכישת דיור ציבורי.
<אשל ארמוני: שמעת את זה מהצד של משרד האוצר או של משרד השיכון?
טלי פלוסקוב: ממשרד האוצר.
טלי פלוסקוב: אז זה טוב?
<אשל ארמוני: אם זה נכון, זה בהחלט מה שביקשנו.
<אשל ארמוני: תראו, מיליארד שקל זה פחות או יותר, בין 700 ל- 800 דירות, באופן כללי.
<אשל ארמוני: זה יצמצם את התור.
<אשל ארמוני: אבל צריך גם להגיד ביושר שכתוצאה מהעובדה, מזה שתוחלת החיים מתארכת, כתוצאה מזה שהאוכלוסייה גדלה, נכנסים יותר ויותר אנשים למעגל של זכאי הדיור הציבורי ולכן ככל שאנחנו קונים דירות ומאכלסים, אז נכנסים עוד ועוד.
<אשל ארמוני: בסופו של דבר, על-מנת לצמצם את התור לחלוטין, אפילו מיליארד שקל לא יספיקו.
<חביב קצב: במיוחד אם מכניסים גם את העולים.
<אשל ארמוני: במיוחד אם מכניסים את העולים.
<חביב קצב: זה לא בוודאי, עדיין לא.
<אשל ארמוני: אבל מיליארד שקל בשנה אחת, זה בהחלט משהו שאנחנו יודעים לנצל.
<אשל ארמוני: אנחנו הראינו יכולת ביצוע של רכש דירות של כמות זו גם השנה.
<אשל ארמוני: רק השנה, עד עכשיו רכשנו, נכון לאתמול, 631 דירות חדשות, אנחנו נרכוש עוד.
<אשל ארמוני: אז זו בשורה מאוד טובה.
טלי פלוסקוב: עוד פעם, ב- 2016 רכשתם?
<אשל ארמוני: 631 דירות, לדעתי.
טלי פלוסקוב: 631 כבר נרכשו.
<יובל פרנקל: יש פילוח, איפה נרכשו הדירות?
<אשל ארמוני: סליחה, 713.
<אשל ארמוני: זה פשוט, אני קראתי, נתון אחר, לא זוכר.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה דבר אחד להגיד לכם, שב- 2014 נרכשו ארבע דירות.
<אשל ארמוני: בדיוק.
טלי פלוסקוב: אז הפער שאנחנו נמצאים הוא ברור.
<אשל ארמוני: יש לנו כאילו מערכת משומנת, איך אני אעביר לכם את זה?
<אשל ארמוני: יש לנו משהו שעובד, גם ברכש הדירות, גם בתחזוקת הדירות, גם בפעילות הזאת של עמיגור וגם בפרויקט חדש, שאני מקווה שאנחנו נסיים את החתימה מול עמידר בשבועיים הקרובים, של פרויקט של התחדשות עירונית, על דירות של דיור ציבורי שיביא לנו אלפי דירות חדשות.
<אשל ארמוני: אלפי דירות חדשות.
<אשל ארמוני: אז כל הדברים האלה נמצאים אצלנו בתוך ארגז הכלים, על-מנת בסופו של דבר להגיע למצב הרצוי, שבו לא יהיה תור וזמן ההמתנה יהיה חודשים ספורים ותהיה לנו מערכת שמטפלת בזה.
<אשל ארמוני: גם בתחום של המערכת השירותית אנחנו מתכוונים לייצר עוד שירותיות כלפי האנשים, על-מנת שהם יוכלו לקבל נתונים מדויקים לגבי הזכאות ובסופו של דבר אנחנו רוצים גם שיהיה לנו אתר אינטרנט נגיש, שכל אדם יוכל להיכנס, גם דרך האינטרנט ולראות מה מצבו.
<אשל ארמוני: כל הדברים האלה יקרו במהלך 2017, כי זה מנגנון.
<אשל ארמוני: אתם צריכים להבין שמדובר פה במנגנון של מאות אלפים, אנשים שזכאים לשירות הזה.
<אשל ארמוני: אנחנו כמובן, כמו שאמרתי בהתחלה, אנחנו פה משרתי ציבור, רוצים לתת את השירות הטוב ביותר, גם לצמצם את התור וגם מי שנמצא ומקבל, שיקבל.
<אשל ארמוני: זהו, אני מציע פשוט אולי נעבור לשלב השאלות.
טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשלב השאלות.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד דבר אחד שבעיני, הוא יכול להיות חומר למחשבה עבורכם.
טלי פלוסקוב: הרי אנחנו יודעים שהמדינה משלמת סיוע לשכר דירה על-פי הנתונים שאני קיבלתי מהכנסת, 1,500,000,000 שקל כל שנה.
טלי פלוסקוב: האם לא יהיה חכם יותר לקחת הלוואה מעצמנו, לתת לך לבנות, בכסף הזה, לתת לאנשים האלה דיור ובכסף שהייתם אמורים לשלם להם סיוע לשכר דירה, להחזיר את ההלוואות?
טלי פלוסקוב: למה אנחנו לא עושים צעדים?
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת מהקופסה.
טלי פלוסקוב: אנחנו נמצאים באותה שגרה די הרבה זמן.
טלי פלוסקוב: האם אין מצב פה, באמת לצאת מהקופסה ולחשוב על משהו יותר יצירתי?
<אשל ארמוני: אז קודם כל, קלעת לדעתו של השר שלנו.
טלי פלוסקוב: מן הסתם.
<אשל ארמוני: שיש יוזמה שאנחנו עכשיו יוצרים לה גם את המודל הכלכלי, לפיו דייר דיור ציבורי, בסופו של דבר, יוכל לרכוש את הדירה ולמעשה, הכסף שהמדינה משלמת, במקום לשלם את זה לשכר דירה לבעל נכס פרטי שמשכיר לדייר של דיור ציבורי, אנחנו בעצם, הכסף הזה יהיה כעין תשלום משכנתה עבור רכש הדירה בסופו של דבר, כאשר הפעילות הזאת תיעשה באמצעות proxy מוסדי כלשהו.
<אשל ארמוני: הדבר הזה נמצא, זה באמת יוזמה של שר הבינוי והשיכון ושגם צריך להגיד עליו, באמת, הוא לא פה, אבל זה בן-אדם שמביא לשולחן רעיונות של עצמו.
<אשל ארמוני: הוא לא רק בא לנהל את המשרד, הוא מביא רעיונות של עצמו, רעיונות יצירתיים וזה אחד הרעיונות שהוא הביא.
<אשל ארמוני: יש עוד.
<אשל ארמוני: וזה דבר שאנחנו באמת מנסים לקדם אותו ולהפוך אותו למשהו ישים.
<אשל ארמוני: זה לא יפתור את הבעיה לכולם, אבל זה בהחלט עוד דבר וזה בהחלט יציאה מהקופסה ואני חושב שזה נכון, במקום לשלם למגזר פרטי ובעצם לא להשאיר נכס בידי אדם, להוציא את אותו כסף, כמובן זה מצריך קצת יותר כסף ובביטחונות ואיזה שהוא מודל, בסופו של דבר, להשאיר את הדירות בידי הדייר, כבעל דירה, שזה הדבר הכי חשוב, בעצם, כדי להוציא אנשים ממעגל המצוקה.
טלי פלוסקוב: אני סומכת על היצירתיות שלכם.
טלי פלוסקוב: אבל יחד עם זאת, בואו נשמע מה אומרים לנו האנשים שהגיעו לכאן.
טלי פלוסקוב: נתחיל מסגן יושב-ראש ארגון חזית הכבוד, ד"ר אברהם שרנופולסקי.
< אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.
< אברהם שרנופולסקי: קודם כל, בשם של חזית הכבוד, ו- 80,000 ניצולי השואה, אני מודה ליושבת ראש הוועדה חברת הכנסת פלוסקוב ואני גם מודה לשיתוף פעולה איתנו ובכלל למה שאת עשית.
< אברהם שרנופולסקי: ויש לי כמה שאלות למנכ"לים.
< אברהם שרנופולסקי: שמענו על התוכנית במשרד השיכון.
< אברהם שרנופולסקי: קראתי את התוכנית.
< אברהם שרנופולסקי: אין בתוכנית שום, שום מילה, על העברת דיור ציבורי לתור של משרד העלייה והקליטה.
< אברהם שרנופולסקי: אין שום מילה.
טלי פלוסקוב: אתה מדבר על תוכנית של 2,600 יחידות דיור?
< אברהם שרנופולסקי: של משרד השיכון.
< אברהם שרנופולסקי: אני שואל, למה דווקא קיימת תוכנית במשרד השיכון?
< אברהם שרנופולסקי: מה, הבעיה של דיור ציבורי זה לא הבעיה של המדינה?
< אברהם שרנופולסקי: מצב הדיור הציבורי הוא בלתי נסבל.
< אברהם שרנופולסקי: אז הגיע הזמן להקים תוכנית לאומית, תוכנית לאומית, ואתם המנכ"לים צריכים להיות היוזמים של התוכנית הלאומית.
< אברהם שרנופולסקי: דבר שני.
< אברהם שרנופולסקי: כידוע, כפי שאמר מנכ"ל משרד העלייה והקליטה, עומדים בתור של משרד העלייה והקליטה, 50,000 אנשים.
< אברהם שרנופולסקי: בתוך 50,000 האנשים, יש יותר מ- 2,000 ניצולי שואה.
< אברהם שרנופולסקי: אז אני שואל את המנכ"לים – איך אפשר להסתכל בעיניים של ניצולי השואה, שסבלו מרדיפות הנאצים והם ממתינים 20 שנה, עדיין אין להם קורת גג.
< אברהם שרנופולסקי: איך ניתן להסביר את זה?
<אורה דואק: סליחה, אם יורשה לי.
<אורה דואק: בבתים שלנו, אני סקרתי את זה.
<אורה דואק: יש לנו כ- 4,700 ניצולי שואה, נפגעי נאצים, בדקתי את זה ממש בחודש האחרון.
<אורה דואק: בדקתי מול החברות, שיאפיינו לי את הבתים וייראו כמה יש לנו ניצולים.
<אורה דואק: אז חשוב להדגיש, שמתוך כ- 14,000, יש לנו 4,700 ניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: כן, אבל הוא מדבר על אנשים שעדיין ממתינים לפתרון דיור.
<אורה דואק: אני הבנתי.
<אורה דואק: אבל אני מבקשת שנסת
<אורה דואק: כל גם על החצי המלא.
טלי פלוסקוב: מי מקבל כבר.
< אברהם שרנופולסקי: הלאה.
< אברהם שרנופולסקי: קיימת אפליה בשיעור לשכר הדירה.
< אברהם שרנופולסקי: מה אני מתכוון?
< אברהם שרנופולסקי: דיירים של הוסטלים, משלמים 8% או 10% מההכנסות שלהם.
< אברהם שרנופולסקי: המדינה משלמת לבעלי דירות של מקבצי דיור כ- 4,000 – 5,000, אינני יודע בדיוק כמה, אבל המון כסף.
טלי פלוסקוב: זה נכון, המספר הזה?
< אברהם שרנופולסקי: כן, כן.
טלי פלוסקוב: רגע, אני לא סתם שואלת את השאלה הזאת.
טלי פלוסקוב: אנחנו, המנכ"לים רושמים את השאלות שלנו ויצטרכו לענות.
< אברהם שרנופולסקי: השיעור לשכר דירה, לאנשים שעומדים בתור של משרד העלייה והקליטה, וגם במשרד השיכון, מדובר על הפרשים, הם מקבלים שיעור 1,300 – 1,400 שקל לזוג או משפחה.
< אברהם שרנופולסקי: האנשים האלה נאלצים לשלם 60% מהקצבאות שהם מקבלים מהביטוח הלאומי – לשכר דירה.
< אברהם שרנופולסקי: איך יכול להיות דבר כזה?
טלי פלוסקוב: דברים קשים אנחנו שומעים כאן.
< אברהם שרנופולסקי: אגב, למה עדיין לא העבירו את התוספת לשכר הדירה, שאתם אמורים להעביר מינואר.
< אברהם שרנופולסקי: מי אחראי על זה?
טלי פלוסקוב: לא, לא סתם אני חוזרת על השאלה שלך.
טלי פלוסקוב: אתה אומר שהתוספת לסיוע של שכר דירה, שהיו צריכים לקבל אלה שעומדים בתור של משרד הקליטה, מ- 1 לינואר 2016, אנשים עדיין לא קיבלו?
< אברהם שרנופולסקי: נכון.
<מרגריטה סלבקין: אותו דבר גם ממשרד השיכון, אותו דבר.
<מרגריטה סלבקין: שאלתי אנשים, אף אחד לא קיבל.
<מרגריטה סלבקין: לא אימהות חד-הוריות, לא קשישים, אף אחד לא קיבל.
טלי פלוסקוב: רבותיי, תרשמו בבקשה, אני רוצה תשובות.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שמדובר במשרד השיכון, תוספת של 47 מיליון שקל, ופה 36 מיליון שקל?
<מרגריטה סלבקין: יכול להיות שיש למספר אנשים שקיבלו, אבל אנשים שאני שאלתי – רובם לא קיבלו.
<רונן כהן: קודם כל, כל שם שתיתני לנו, אנחנו נבדוק, אנחנו יש לנו שם של כל האנשים שממתינים לדיון ציבורי, לא מדבר על בית גיל הזהב.
טלי פלוסקוב: לא, לא, נכון.
טלי פלוסקוב: כרגע אתם מדברים על תור של המשרד.
<רונן כהן: כולם קיבלו רטרואקטיבית מינואר, אם יש מקרה אחד או שניים.
טלי פלוסקוב: אז אם יש מקרים, להעביר בבקשה אלינו, אנחנו נברר.
טלי פלוסקוב: במשרד הקליטה – אותו הדבר.
<מרינה זמסקי: לא אותו דבר.
<מרינה זמסקי: אף אחד לא קיבל.
טלי פלוסקוב: אף אחד לא קיבל מהקשישים?
טלי פלוסקוב: משרד העלייה, אף אחד לא קיבל.
טלי פלוסקוב: המנכ"ל יענה לשאלה.
טלי פלוסקוב: בואו נמשיך ושוב פעם, רושמים את כל השאלת שלכם.
< אברהם שרנופולסקי: אוקיי, הלאה.
< אברהם שרנופולסקי: כידוע, קיימות המלצות של ועדה בין משרדית, שבראשה עמד שר העלייה והקליטה לשעבר, זאב אלקין.
< אברהם שרנופולסקי: זה ועדה בין משרדית בנושא ... הפנסיוני, אבל באותן המלצות יש המלצות לגבי דיור ציבורי.
< אברהם שרנופולסקי: השאלה היא האם אתם מכירים את ההמלצות?
< אברהם שרנופולסקי: האם אתם עוסקים בזה?
< אברהם שרנופולסקי: משום שבין אותן המלצות, יש המלצות חשובות ביותר.
טלי פלוסקוב: אני אשתף אתכם בהמלצות של ועדת אלקין.
טלי פלוסקוב: יש שם סעיף שאומר שכל קשיש שזכאי לדיור ציבורי, השיטה צריכה להיות אחרת.
טלי פלוסקוב: בעצם, המדינה צריכה לקחת על עצמה שכירות של דירה ולחייב את החשיש בעד 10%, כמו שזה קורה גם במקבצי הדיור ואז לפחות כולם יהיו באותו מצב.
טלי פלוסקוב: באמת עושה רושם.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שהמלצות הוועדה עדיין לא הגיעו אליכם, בכל אופן, לפי התגובה הראשונית.
טלי פלוסקוב: אבל נמשיך, אברהם, אני מבקשת לסיים.
< אברהם שרנופולסקי: עוד שאלה אחת.
טלי פלוסקוב: אחרונה.
< אברהם שרנופולסקי: למה לא בונים דיור לנכים שמשתמשים בכיסא גלגלים?
< אברהם שרנופולסקי: יש המון אנשים שזקוקים לדיור ציבורי מיוחד.
< אברהם שרנופולסקי: למה לא בונים?
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להצטרף למה ששאל עכשיו אברהם ולהעלות סוגיה שבטח הרבה אנשים כאן יצטרפו אליה.
טלי פלוסקוב: בן-אדם שגר בהוסטל, במקבץ דיור והופך להיות חולה והוא צריך מטפלת, מאשרים לו מטפלת כי הוא כבר גר בהוסטל.
טלי פלוסקוב: בן-אדם שעכשיו צריך לקבל הוסטל ומקבל דירה, יש לי מקרה של אישה בת 92, שסוף סוף זכתה לקבל הוסטל ונתנו לה כבר אישור שהיא יכולה להיכנס להוסטל, היא הלכה לשם ופתאום המנהלת של המקום אומרת לה – לא, את לא יכולה להיות כאן, כי יש לך מטפלת 24 שעות.
טלי פלוסקוב: אז מה אנחנו מחליטים?
טלי פלוסקוב: או שאנחנו נותנים דיור לבריאים, או ש'לכו לבתי-אבות'?
טלי פלוסקוב: יש פה הרבה חמלה בנושאים האלה, נורא קשה לי לדבר, אבל תיקחו את כל הדברים שלנו, אני לא מאמינה שיהיו לכם עכשיו תשובות.
טלי פלוסקוב: אבל בעיני, אתם חייבים לדעת על כל הסוגיות האלה, שאנשים מתמודדים איתן ואיך אנחנו כן עוזרים להם?
טלי פלוסקוב: איך אנחנו לא שוכחים שעומדים מולנו בני-אדם, כל אחד עם החיים שלו, כל אדם עם ההיסטוריה שלו, כל אדם שעבר את מלחמת העולם השנייה או ניצולי שואה, יש פה סיפורים שקורעים את הלב, באמת אני אומרת לכם.
טלי פלוסקוב: אני אבקש עכשיו מחברת פורום לדיור ציבורי, מרינה זמסקי, בקשה, מרינה.
<מרינה זמסקי: אני מדברת גם בפורום למען משפחות העולים, כחלק מפורום דיור ציבורי ויש לנו בעצם דעות מאוד מגובשות לגבי המצב שקיים.
<מרינה זמסקי: היתה פה פליטת פה – זכאים ועולים.
<מרינה זמסקי: וזה באופן לא מודע מבטא את היחס המשפיל לאורך שנים רבות, שיש זכאים ויש עולים.
<מרינה זמסקי: אני לא מדברת על זה שאנחנו צריכים לאחד את התור או לא לאחד את התור, אנחנו לא נתעסק עכשיו בלאחד את התורים.
<מרינה זמסקי: אבל יחס משפיל כלפי זכאים עולים, הוא מתבטא בכל תוכנית ובכל מה שנאמר פה עד עכשיו.
<מרינה זמסקי: זכאים ועולים.
<מרינה זמסקי: אם מדינת ישראל נתנה להם תעודת זכאות, היא חייבת לקחת אחריות על פתרון בעיית הדיור.
<מרינה זמסקי: ולא להגיד – תגידו תודה שנרשמתם בתור.
<מרינה זמסקי: כי כל הסיפורים האלה – זכאים ועולים, ובפרויקט הנפלא הזה של עמיגור ואנחנו מאוד מעריכים את הפרויקט, הוא באמת נפלא, אם בפרויקט הזה אנחנו קודם נאכלס את הוותיקים ומה שיישאר אנחנו כמובן נעביר למשרד הקליטה, זה בדיוק שוב מבטא את היחס.
<מרינה זמסקי: אין ספק שבשנת 2004 משרד השיכון הפסיק לבנות יחידות דיור, מעין הוסטלים, העביר את זה למודל של מקבצי דיור במשרד הקליטה ואנחנו באמת מבקשים שחברת הכנסת תתעניין כמה עולה לבנות הוסטל, כמה עולה למדינה לבנות מקבץ דיור, כמה עולה לתחזק הוסטל וכמה עולה לתחזק מקבץ דיור ואנחנו יכולים לגלות בסופו של דבר שזה לא פרויקט כל-כך שווה כלכלית, כמו שהוא משפיל ומשאיר שוב את העולים בידיהם כשאומרים להם: תגידו תודה.
<מרינה זמסקי: גם שר השיכון וגם שר האוצר מדברים על זה שהבטיחו ש- 5% מכל פרויקט שיוזם משרד השיכון, מחיר למשתכן וכל מיני פרויקטים נפלאים אחרים, שבכל פרויקט כזה יוקצו 5% לדיור ציבורי.
<מרינה זמסקי: ב- 5% האלה, יכולים לבנות גם דירות קטנות לקשישים, שמסיבה כזו או אחרת, וקודם כל מהסיבות הבריאותיות, יכולים לקבל דיור ציבורי וזה לא הוסטל ולא מקבץ, כי מקבצים זה לא הדיור האידיאלי.
<מרינה זמסקי: הוא באמת משמח אלפי אנשים, אבל עוד חצי מזה, אם אנחנו אומרים 20,000, החצי השני, כמו שהאדון המנכ"ל אמר, לא מעוניינים בהוסטלים וקודם כל מסיבות בריאותיות, שלא מקבלים אותם והאנשים האלה, שהיום זכאים ועומדים בתור קרוב כבר לקבלת דיור ציבורי, אבל לא יקבלו אותו לעולם.
<מרינה זמסקי: הם כבר לא הספיקו לראות את התוצאות של הפרויקט הנפלא.
<מרינה זמסקי: חייבים מיד לבנות ולפתח תוכנית חירום, תוכנית חירום לאומית, לקרוא לבעלי בתים להשכיר לקשישים דירות לטווח ארוך והמדינה שתשכור את הדירות והקשישים ישתתפו ב- 10% בעלויות הדירות.
<מרינה זמסקי: אנחנו בפורום דיור ציבורי, כעיקרון, אנחנו מתנגדים לכל הפתרונות שהם קשורים לסיוע בשכר דירה ופתרונות זמניים.
טלי פלוסקוב: זה בזבוז כסף.
טלי פלוסקוב: אנחנו פשוט עושים את העשירים יותר עשירים, על חשבון המדינה.
<מרינה זמסקי: פתרונות זמניים, אבל כיוון שמדובר פה במצב חירום שאנחנו לא יודעים כמה האנשים האלה עוד יזכו לחיים – חמש שנים, שבע שנים, שנה, שנתיים, אבל שיחיו אותם בכבוד ולא במצבים שאנחנו רואים היום כל יום בטלוויזיה, יש לנו עוד סיפור של ניצולת שואה בת 92, שהוסטל זה כבר לא פיתרון בשבילה, וכאלה יש 10,000 אנשים, אז צריך לתת פתרון להם.
<מרינה זמסקי: לא לזרוק אותם כזבל כשכבר לא עומדים בקריטריונים של בריאות.
טלי פלוסקוב: סיכום.
<מרינה זמסקי: בנוסף, בנוסף יש עוד נקודה שמופנית לשר השיכון, בבקשה.
טלי פלוסקוב: למנכ"ל משרד השיכון.
<מרינה זמסקי: מנכ"ל משרד השיכון.
<מרינה זמסקי: בפרויקטים של התחדשות עירונית, קיימים גם דיירים קשישים עולים, שהם חלייה הכי חלשה בכל המרקם הזה, כי הם בהלם, הם לא יודעים מה קורה אתם.
<מרינה זמסקי: החוק עדיין, אנחנו מקווים שהחוק יעבור, אבל דוגמאות שאנחנו רואים היום בשטח, יש כל הניסיונות לזרוק אותם מדירתם בלי לתת להם פתרונות ואנחנו מבקשים הגנה על אותם דיירים דיור ציבורי, שעומדים מול פרויקטים פינוי בינוי.
<מרינה זמסקי: אני גם מאוד תומכת שהנושא הזה כבר חייב לעלות לרמה של תוכנית לאומית בין משרדית ולא להפקיר את זה בידי משרד הקליטה, שעם כל הכבוד לפעילות שלו, הוא לא הגורם החזק בכל המרקם של הבירוקרטיה ורשויות וכו'.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, מרינה.
טלי פלוסקוב: הדוברת הבאה – תמרה סטורוז'נקו, בבקשה.
<תמרה סטורוז'נקו: ועדת דיור נכבדה, כל מה שנאמר כאן על דיור ציבורי, אלו דברים ריקים מתוכן.
<תמרה סטורוז'נקו: במציאות, הממשלה במשך 20 שנה קיצצה וניסתה להיפטר מהדיור הציבורי ומהאנשים שזכאים לו.
<תמרה סטורוז'נקו: משרדי הממשלה שאחראים על דיור ציבורי, החמירו את הקריטריונים לזכאות, חילקו אותם ועשו שינויים לכל גוף.
<תמרה סטורוז'נקו: כתוצאה מכך, עולים קשישים נשארו בתור לנצח, כי קיבלו סטאטוס עולים חדשים, עד לסוף החיים.
<תמרה סטורוז'נקו: עשרות שנים הציבור לא ידע שיש עשרות אלפי זכאים לדיור ציבורי.
<תמרה סטורוז'נקו: אנחנו כאן היום כדי לדבר על דיור ציבורי, שבפועל – לא קיים.
<תמרה סטורוז'נקו: האמת היא שהתקציב של משרד השיכון קצר בחצי ואפילו יותר והקרן של דיור ציבורי נמכרה ולא נרכשו דירות חדשות לזכאים והיום, בתקציב של המדינה, אין כסף למטרה הזאת.
<תמרה סטורוז'נקו: אין כסף.
טלי פלוסקוב: טוב, אמרנו משהו אחר קצת, אבל בסדר.
<תמרה סטורוז'נקו: אבל בדרך-כלל.
טלי פלוסקוב: זה ל- 2017.
<תמרה סטורוז'נקו: כן.
טלי פלוסקוב: קרוב ל- 150,000 זכאים מקבלים סיוע לשכר דירה.
טלי פלוסקוב: לפי חוק הגנת הדיור, מ- 1972, אנשים שמקבלים סיעוד חם זכאים לדיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: זה בגלל ששינו את הקריטריונים, הם נפלו בין הכיסאות.
טלי פלוסקוב: והסיוע עצמו, אין לו תחליף כספי של הממשלה לאפשרות קבלת דיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: הסעיף הזה בחוק הוא נותן לממשלה לתת סיוע למשפחות עוני.
טלי פלוסקוב: לכן, מספר הזכאים לדיור ציבורי הרבה יותר גדול ממה שהוא היום ולא תואם לנתונים של משרדי הממשלה.
טלי פלוסקוב: כל מי שנמצא פה יודע שבארץ יש מצוקת דיור גדולה, גדולה מאוד.
טלי פלוסקוב: אז כמה זמן ייקח לבנות דיור ציבורי חדש לזכאים?
טלי פלוסקוב: זה ייקח עשרות שנים.
טלי פלוסקוב: ובינתיים אנשים חיים בעוני, וביניהם עולים קשישים, שמתים מרעב ומעוני.
טלי פלוסקוב: הפתרון, כפי שאני רואה, זה קודם כל קריטריונים חדשים לזכאים ושכירות ישירה על-ידי הממשלה, לנזקקים, במקום סיוע בשכר דירה, שלא מכסה אפילו 30% מעלות שכר הדירה בשוק החופשי.
טלי פלוסקוב: או לחילופין, להעלות את הסיוע בשכר דירה ל- 95% ממחיר אמתי שקיים בשוק, כפי שהיה מתוכנן באותו חוק הגנת הדיור שמשנת 1972 והסכום צריך להיות צמוד למדד.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת להוסיף קצת על התור של משרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: מתי שואלים – למה אנשים קשישים צריכים להיות בתור עד סוף החיים שלהם, הם אומרים שאת התור יותר טוב לקשישים.
טלי פלוסקוב: כי תחשבו,
טלי פלוסקוב: במשרד הקליטה?
<תמרה סטורוז'נקו: כן, במשרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: טוב, אנחנו נשמע את זה.
<תמרה סטורוז'נקו: תחשבו, ועדה נכבדה, מה קיבלו אנשים קשישים שיש להם תור במשרד הקליטה?
<תמרה סטורוז'נקו: רק מספרים שלא זזים, שעומדים במקום ואין להם פתרון בכלל.
<תמרה סטורוז'נקו: אני שואלת שאלה – האנשים הזקנים, הם באו לארץ, למה?
<תמרה סטורוז'נקו: להיות או ללכת למות?
<תמרה סטורוז'נקו: וכולם צריכים לקחת בחשבון שאנשים מאחורי המספרים בתור הזה, זה זקנים שהם מבקשים את העזרה ואנחנו לא יכולים להיתמם, כשלא קורה כלום.
טלי פלוסקוב: תודה, תמרה.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת עכשיו, אלכסנדר קלנטירסקי.
טלי פלוסקוב: מי שרוצה לדבר, רבותיי, אני פועלת רק על-פי רישום.
טלי פלוסקוב: מי שלא רשום, לא יוזמן לדבר.
טלי פלוסקוב: אז מי שמעוניין לדבר – בבקשה להעביר פרטים.
<אלכסנדר קלנטירסקי: קודם כל, תודה רבה טלי, שיש דיון היום.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אני אלכסנדר קלנטירסקי, יושב-ראש ברית מנטרי אסון צ'רנוביל.
<אלכסנדר קלנטירסקי: יש לי רק שלוש שאלות למנכ"ל משרד הקליטה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: מתי תהיה הצעה, תוכנית, לבנייה, דיור ציבורי?
<אלכסנדר קלנטירסקי: זה קודם כל.
<אלכסנדר קלנטירסקי: בדיון האחרון שהיה בקדנציה שעברה, אתה אמרת שיש תור, 27,000 יחידות.
<אלכסנדר קלנטירסקי: היום – 50.
<אלכסנדר קלנטירסקי: זה לא משחק.
<אלכסנדר קלנטירסקי: כפול שתיים.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אני רציתי לדעת מתי יהיה הצעת תוכנית לבנייה, דיבור.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אנחנו מבקשים דבר כזה – משנת 2000, מספיק 16 שנה, אבל עד עכשיו, אין תשובה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: צריך בהצעת תוכנית כזו לראות כמה יחידות צריך בכל עיר, כמה אנשים עומדים בתור בכל עיר, זו אינפורמציה סודית.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אין אינפורמציה כזו.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אין.
<אלכסנדר קלנטירסקי: יש משנת 2001.
טלי פלוסקוב: יש לנו מי שיענה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: יש משנת 2001, בירור סטטיסטי.
<אלכסנדר קלנטירסקי: דבר שני, אינני מבין מדוע במדינת ישראל, מדינה אחת, יש שני קריטריונים – במשרד העלייה והקליטה ובמשרד השיכון.
<אלכסנדר קלנטירסקי: צריך קריטריון אחד.
<אלכסנדר קלנטירסקי: לפני עשר או 12 שנים, מר חביב קצב, החליט שאם עולה נמצא בתור עשר שנים, צריך לזרוק אותו מהתור למשרד השיכון.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אבל במשרד השיכון הקריטריונים שונים.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אנשים
טלי פלוסקוב: רגע, אלכסנדר.
טלי פלוסקוב: אבל אנחנו עכשיו הבנו שאותם קריטריונים חלים בשני המשרדים, אז למה אתה חוזר על זה?
<אלכסנדר קלנטירסקי: זה טעות שלי.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אם יש קריטריון אחד, אני צריך לדעת.
<אלכסנדר קלנטירסקי: וצריך לדעת גם, בכל קדנציה יש חברי כנסת שכתבו מכתבים לשר הקליטה והעלייה ורצינו לדעת כמה מקבצי דיור יש עכשיו, בכל עיר.
<אלכסנדר קלנטירסקי: כמה כסף משרד הקליטה משלם בכל שנה, למקבצי הדיור.
טלי פלוסקוב: לא משרד הקליטה, משרד השיכון.
<אלכסנדר קלנטירסקי: לא, משרד הקליטה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: משרד הקליטה משלם.
<אלכסנדר קלנטירסקי: על מקבצי דיור.
טלי פלוסקוב: אל אחזקה?
<אלכסנדר קלנטירסקי: אני יודע את זה בדיוק.
טלי פלוסקוב: אחזקה זה משהו אחר.
<אלכסנדר קלנטירסקי: מה זאת אומרת?
<אלכסנדר קלנטירסקי: כל תשלום במקבצי דיור, מוכפל פי 1.5 על יחידות כאלו.
<אלכסנדר קלנטירסקי: זה כל מה שרציתי לדעת.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, אלכסנדר.
טלי פלוסקוב: ולד קפוסטין, בבקשה.
<ולד קפוסטין: צהריים טובים לכולם.
<ולד קפוסטין: בין היתר, אני גם פעיל ציבור בעיר ראשון לציון.
<ולד קפוסטין: דיברתם פה ארוכות על חוסר דיור סוציאלי וציבורי, שזה נכון, ויש תוכניות למיניהן לבנות אותם ויש תוכניות, כפי שלא ראיתי כי ישבתי עם הגב, שכבר מיושמות.
<ולד קפוסטין: אבל אני רציתי להעלות כמה סוגיות אחרות.
<ולד קפוסטין: אני מקבל אין ספור פניות על התופעות שקשורות למשרד הקליטה בעיקרון, תופעות שליליות.
<ולד קפוסטין: מר חביב לידך?
<ולד קפוסטין: אז אני רוצה לפנות אליך.
טלי פלוסקוב: הוא מקשיב, הוא מקשיב.
<חביב קצב: מקשיב, חושב, הכול בסדר.
<ולד קפוסטין: אני מקווה.
<ולד קפוסטין: תופעות שליליות בעיקר.
<ולד קפוסטין: חוץ מהתור שאף אחד לא יודע איך הוא מתקדם והוא לא שקוף ואין נתונים כמה שלא מנסים כל מיני ארגונים לבקש, המשרד מסרב לתת.
<ולד קפוסטין: אגב, הנתונים האלה הופיעו עד שנות ה- 90 לפחות, כל אחד יכול היה להגיע לסניף של משרד הקליטה ולראות על הקיר את הרשימות, תעודות זהות, איך זה מתקדם, מי קדימה, מי חורה.
<ולד קפוסטין: אז זו תופעה אחת, שאני לא רוצה להיכנס אליה.
<ולד קפוסטין: אני רוצה להתייחס לתופעה מאוד שלילית, בעיני, שזה ועדות רפואיות של משרד הקליטה.
<ולד קפוסטין: הבאתי לכאן כמה מקרים שהגיעו לידיי, ויש אין ספור מקרים כאלה.
<ולד קפוסטין: בן-אדם שכבר מגיע לדיור, לאחר המתנה של 15, 20 שנה, ומגיע לדיור וכביכול אמור לקבל אותו, הוא כבר ראשון בתור, מבקשים ממנו להגיש מסמכים רפואיים לוועדה רפואית, במסגרת ועדת קליטה.
<ולד קפוסטין: הוא מגיש את המסמכים ולאחר מכן, מן הסתם, מקבל תשובה.
<ולד קפוסטין: אחת התשובות, אני רוצה לצטט – בקשתך לדיור ציבורי, שזה מקרה, אני רוצה גם להגיד של מי, ל' ג'.
טלי פלוסקוב: לא צריך להגיד שמות.
<ולד קפוסטין: היא מסכימה.
טלי פלוסקוב: לשם שמירת הפרטיות.
<ולד קפוסטין: אוקיי, המקרה הזה, ההחלטה של הוועדה הזאת, היא מתאריך 17 לינואר: בקשתך לדיור ציבורי נדונה בוועדת דיור מחוזית מספר כך וכך, שהתקיימה בתאריך כך וכך, במחוז תל-אביב, להלן החלטת הוועדה – נדחתה על-פי חוות-דעת רפואית.
<ולד קפוסטין: את המסמך הזה היא מקבלת אצל פקיד בתחנת הקליטה העירונית.
טלי פלוסקוב: משרד הקליטה.
<ולד קפוסטין: משרד הקליטה, כן, סניף של משרד הקליטה.