GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: דליה, ממה זה בא?
אלי אלאלוף: לפני כמה דקות אמרת לנו שלא חסר מכסות.
<דליה לב שדה: לא, זה לא חסר מכסות.
אלי אלאלוף: אז למה?
<דליה לב שדה: קודם כל לגבי הקצאת המכסות, יש נוסחה ברורה, עם קריטריונים מוגדרים ומחלקים אותם כל שנה מחדש.
אלי אלאלוף: כל שנה מחדש?
<דליה לב שדה: לא אנחנו.
<דליה לב שדה: על פי הקריטריונים, וזה נכון שיש כאילו תזוזה בין המכסות שמוקצות לרשויות ו - - -
<ירון בראון: בהתאם למה?
<ירון בראון: בהתאם גם לניצול של מכסות בשנה קודמת?
<דליה לב שדה: לא, לא.
<אמיל סמעאן: אף אחד לא יודע מה הנוסחה.
<דליה לב שדה: לא בהתאם לניצול.
<ירון בראון: אז מה הנוסחה?
<ירון בראון: מה התמהיל?
<דליה לב שדה: ורד ישבה גם בוועדה של הקריטריונים.
<ורד רוטפוגל: קוראים לי ורד רוטפוגל ואני מפקחת ארצית בשירות הילד והנוער בתחום הקהילה ואני רוצה קצת לתת את התמונה של החלוקה של המכסות לפי קריטריונים.
<ורד רוטפוגל: הקריטריונים הם אחידים למגזר היהודי, לחברה היהודית, לחברה הערבית, שנקבעים ביחד ובמשותף עם מרכז שלטון מקומי בהסכמות.
<ורד רוטפוגל: הקריטריונים בנושא של הקצאת המכסות כוללים – מספר הילדים ביישובים, מלידה עד 18, שלזה ניתן 25%.
<ורד רוטפוגל: ילדים רשומים בנתוני היסוד, ולזה ניתן 15%.
<ורד רוטפוגל: משפחות עם ילדים בנתוני יסוד – 15%.
<ורד רוטפוגל: משפחות חד הוריות 20% והאשכול החברתי של הרשות המקומית – 25%.
<ורד רוטפוגל: אלה הקריטריונים כל שנה מחדש.
<ורד רוטפוגל: אנחנו יודעים שיש שינויים ברשויות מקומיות מבחינת אוכלוסייה, מבחינת גידול כזה או אחר או ילדים.
<ורד רוטפוגל: אלה הקריטריונים שמוקצים למחלקות מדי שנה בשנה.
<ורד רוטפוגל: מה שקורה ומה שאתה הצגת הוא נכון גם לחברה הערבית וגם לחברה היהודית, שיש יישובים שלפעמים גדלות להם המכסות ולפעמים קטנות, בהתאם לשינויים שחלו בתוך היישובים.
<ורד רוטפוגל: לפעמים היישוב, מבחינת הרמה הסוציו-אקונומית משנה לשנה משתנה, ולכן יש את השינוי.
<ורד רוטפוגל: זה מצד אחד.
<ורד רוטפוגל: ומצד שני, מספר המכסות הוא קבוע, הוא לא גדל.
<ורד רוטפוגל: ולכן כשיש שינויים ביישוב מבחינת אחד הקריטריונים, זה נותן את ההשפעה הזאת על סך המכסות.
אלי אלאלוף: שחר, אני - - -
<שחר שומן: לא, אני רק רציתי לחזק.
אלי אלאלוף: בגלל החברות.
<שחר שומן: למה רק בגלל החברות?
<שחר שומן: גם בגלל המקצועיות.
<שחר שומן: שחר שומן, מנכ"ל העמותה לקידום פנימיות טיפוליות ושיקומיות.
<שחר שומן: אני רוצה לחזק את מתן על הדו"ח המלמד שלו.
<שחר שומן: כמי שהיה לי את הזכות לפתח את המודל הזה של פנימיות היום ביחד עם משרד הרווחה בזמנו, אני שמח על עצם הדיון היום, של הרצון לפתח עוד פנימיות ואני מסתכל על זה ממרחק השנים וזה מאד מחמם את הלב, קודם כל.
<שחר שומן: אתה שמת את האצבע בדיוק על הנקודה, שגם שאני לפני 15 שנה, כשישבתי עם הקולגה שכבר פנסיונר, היום מר צביקה הוזליך, הוויכוח שלנו היה גדול מאד על העיקרון הזה, שאתה שמת עליו את האצבע.
<שחר שומן: על העיקרון בעצם שהבסיס לתשתית של פנימיית יום, הוא העובדה שצריכה להיות פנימייה חזקה או פנימיית עוגן, כפי שאז ככה קראנו לה.
<שחר שומן: אני זוכר את הדיונים הקשים מאד שהיו לי גם עם חברים, אבל קונפליקט מקצועי באחת מפנימיות היום היהודיות דווקא, באזור המרכז, כשאני אמרתי – רבותי, אם יש לנו פה יישוב שהוא במרחק של 15 קילומטרים מיישוב סמוך, למה לסחוב את הילדים מיישוב אחד ליישוב השני.
<שחר שומן: זה כרוך בנסיבות, זה כרוך בזמן, זה באמת בזבוז זמן.
<שחר שומן: למה לא לפתוח את הבית במקום עצמו, כשלוחה של פנימיית היום, תוך הבטחה כפי שנאמר קודם לכן, שהמשאבים הקיימים בפנימייה יזרמו אל השירות הזה – אם זה מטפלים, אם זה חוגים, כל הדברים שהפנימייה יודעת לתת וזה הערך המוסף.
<שחר שומן: אני רוצה לחזק את הדבר הזה, כי באותם ימים גם פיתחנו מודלה באשלים בזמנו, ביחד עם משרד הרווחה, דומה מאד להנגשה של שירותים במגזר הערבי.
<שחר שומן: אני לא יודע מה עלה בגורלה של המודלה, אבל ורד בוודאי תוכל לשפוך אור.
<שחר שומן: בשירות אחר שעסק בנושא של מרכזי הורים-ילדים, הייתה מודלה שקראנו לה מרכז הורים-ילדים נייד, שהרעיון שלו היה בדיוק הרעיון הזה, לטובת יישובים מרוחקים, שלא יכולים להקים מרכז שירותים במקום אחד, פיתחנו את המודלה הזאת שנקראת מרכז הורים-ילדים נייד.
<שחר שומן: אז אני חושב שה-Common sense של כל בן אדם בא ואומר דבר כזה שרבותי, גם במקרה הזה של פנימיית יום, צריך להנגיש את השירות, תוך הבטחה שהמשאבים מוספים, כי אחרת זה באמת יהיה כמו כל מועדונית אחרת בקהילה.
<שחר שומן: ולכן אנחנו צריכים להבטיח, כשאנחנו הולכים למהלך כזה של הנגשה, שהמשאבים התוספתיים של הפנימייה, כן יגיעו גם ליישוב המרוחק וצריך לפעול למען הדבר הזה.
אלי אלאלוף: בבקשה, ירון.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים תוך 7 דקות.
<ירון בראון: כמובן שאני מברך על כל מה שנאמר פה, רק דבר אחד שנאמר ואני אומר את זה לידידי.
<ירון בראון: מתוך ניסיון שלנו גם בנושא של משפחות מלוות, גם בנושא של התערבות הורים, גם בנושא של אפוטרופוסים שאנחנו וגם בתכנית הבוגרים שפתחנו לפני שנה, יש לנו 31 דירות בקהילה לבוגרי פנימיות ופתחנו דירה ראשונה במגד'ל כרום, יחד עם אוסאמה.
<ירון בראון: אני לא בטוח שהנושא שפנימייה יהודית תפעיל פנימיית יום ערבית, יש פה עניין גם חברתי, גם תרבותי, גם הכרה של הנושא.
<ירון בראון: שפה.
<ירון בראון: תרבות.
<ירון בראון: מנהגים.
<ירון בראון: רגישויות שאני לא בטוח שזה הדבר הנכון.
<ירון בראון: זה יכול להכשיל את זה.
<ירון בראון: אני כמובן מברך על השאר.
אלי אלאלוף: פנימייה יהודית לא יודעת להעסיק עובדים ערבים?
<ירון בראון: זה לא פשוט.
<ירון בראון: זה בא מלמעלה, אלי.
<ירון בראון: זו תפיסה ניהולית, יש בזה תהליכים - - -
ג'מאל זחאלקה: יותר טוב מכלום.
ג'מאל זחאלקה: יותר טוב מהעדר.
ג'מאל זחאלקה: בואו נעשה את זה - - -
אלי אלאלוף: לא - - - להשאיר ילד בבית.
<ירון בראון: ברור, ברור, אבל אפשר להתעקש על פנימיות ערביות.
<אמיל סמעאן: אם בנגב אין לי ויש פנימייה יהודית, אין לי בעיה שהיא תפעיל עם עובדים ערבים.
אלי אלאלוף: וודאי, וודאי.
אלי אלאלוף: יש עובדים מתאימים.
אלי אלאלוף: קודם כל - - -
ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לומר.
ג'מאל זחאלקה: קודם כל אני חושב שצריך לעשות את זה ואם יש מכשולים אז להתגבר עליהם.
ג'מאל זחאלקה: אם יש בעיות כאלה, אפשר לפתור את הכל, לפתור את הבעיה.
ג'מאל זחאלקה: הבעיה זה להקים ולא להשאיר ילדים ללא טיפול.
ג'מאל זחאלקה: שניים, הערה שנייה בעניין רישום הילדים וההפניות של העובדים הסוציאליים.
ג'מאל זחאלקה: עובדים סוציאליים שרואים שאין מסגרות, שאין לאן להפנות, פשוט לא מפנים.
ג'מאל זחאלקה: אם לא שולחים תלונות, ולעובד סוציאלי ביישוב שלי, בכפר קרע, מגיעים אליו 5 ילדים שצריכים את הטיפול הזה והוא חושב מקצועית שזה הטיפול, הוא פשוט חושב על דברים אחרים – אני לא יודע מה לעשות איתם, אבל הוא לא נותן המלצה, כי אין מקום.
ג'מאל זחאלקה: לכן, כשיהיו מקומות, אז יצוצו הצרכים.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, התמונה של הצרכים היא הרבה יותר קשה מהתמונה שרואים כאן, בגלל שהמחסור מביא לאי הצפה או לאי הגשת בקשות לאפליה.
אלי אלאלוף: טוב, ברשותכם, יגאל, אתה רוצה מילה?
אלי אלאלוף: יגאל ילד טוב היום.
אלי אלאלוף: אתם לא יודעים, כשהוא מתחיל, הוא תוקף טוב.
אלי אלאלוף: אז א' אני באמת רוצה להודות על ההשתתפות ועל הדיון.
אלי אלאלוף: זה דיון ראשון ולא אחרון.
אלי אלאלוף: אנחנו במושב הבא בחורף נקיים דיון המשך והפעם נתאם מראש עם משרד החינוך, כדי שיבוא וילמד אותנו מה המערכת.
אלי אלאלוף: דבר שני אנחנו מאד נמליץ על הגדלת מספר פנימיות היום, לפחות על מנת לנצל את התקציבים הקיימים ובהסבה של פנימיית יום מפנימייה רגילה לפנימיית יום, זה מאפשר גם תקציב ואת זה אני אבקש מאנשי האוצר.
אלי אלאלוף: אני אשב איתם ואני אדבר על זה איתם, כדי להגדיל את מספר פנימיות היום סך הכל.
אלי אלאלוף: כי זה נראה פתרון אופטימאלי יותר, או טוב יותר או גם נוסף לפנימיות הרגילות שהן יקרות מאד מהבחינה הזאת.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר, אין לי שום דבר נגד גופים מסחריים.
אלי אלאלוף: יש לי רק התנגדות לגופים לא מוצלחים.
אלי אלאלוף: אין לי דבר נגד, אבל יש לי עדיפות.
אלי אלאלוף: אני מעדיף שהרווחים יישארו בקופת הילד, וזה מה שאני אומר.
אלי אלאלוף: לכן, אני חוזר על המנטרה שלי, שעדיפות תינתן לגופים ציבוריים בפנימיות ובמסגרות אחרות – אם נדבר פעם עליהן – מאשר על גופים מסחריים פרטיים, ובאמת בלי שיפוט כזה או אחר.
אלי אלאלוף: נושא הקמת רשות זה נושא מאד מאד מורכב.
אלי אלאלוף: אתם יכולים לתאר שזה לא קל.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את הבדיקה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לעשות את הבדיקה יחד עם מספר חברים.
אלי אלאלוף: אני אעשה כמה מפגשים גם עם המשרדים הרלבנטיים, רק שנבין שזה לא קל, אבל אנחנו נתמודד.
אלי אלאלוף: בנושא המגזר הערבי, זה ברור שהשירותים בכלל, אבל בתחום הספציפי הזה, הם לא מספיקים ואני אעדיף פשרה מאשר אי קיום בכלל של מסגרות הולמות, ולכן אנחנו נבקש תכנית משותפת של משרד הרווחה עם הנציגים בפורום של מנהלי מחלקות הרווחה ביישובים הערבים, כדי שנראה איך עושים את זה וצריך להיות פה טיפה יצירתי.
אלי אלאלוף: אני מכיר מספר פנימיות בדרום, שהן בהחלט מסוגלות לתת ולהעסיק את העובדים הנדרשים למטרות שהתווספו להם.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה רק יחזק את כולם.
אלי אלאלוף: אני אקיים דיון.
אלי אלאלוף: אני אקיים שיח על הנושא של היום עם שר הרווחה, שר החינוך וגם המנכ"לים הרלבנטיים ואני סומך על הנציגים של המשרדים שנמצאים פה, כדי שיעבירו את רוח הדברים של הדיון שהיה היום לכל האנשים הרלבנטיים במשרדים שלהם.
אלי אלאלוף: הדיון הזה הוא מאוד מיוחד.
אלי אלאלוף: הוא מתכונת חדשה ואני שמח ששר הבריאות ומנכ"לו הסכימו להשתתף בו.
אלי אלאלוף: יש כאן שילוב של דיונים דחופים בהם התבקשנו על ידי המליאה לדון בוועדה וגם הרצון של חברי הוועדה לשמוע משר הבריאות ומהמנכ"ל שלו על המדיניות של המשרד וההתמודדות של עם אתגרים לא קטנים.
אלי אלאלוף: בוודאי כל אחד כאן, כולל קופות החולים, יוכל לבטא את דאגותיו בנושא זה או אחר.
אלי אלאלוף: יש לנו הצעה לדיון שהוגשה על ידי חברת הכנסת מיכל בירן.
מיכל בירן: שתי הצעות שונות.
יעל גרמן: הצעה אחת של מיכל והשנייה שלי.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין כאן את הנוכחות של חברי הכנסת מיכל בירן, דוקטור עבדאללה אבו מערוף, מאיר כהן, עבד אל חכים חאג' יחיא, מירב בן ארי, יעל גרמן, אורלי לוי אבקסיס, אוסאמה סעדי, יגאל גואטה.
אלי אלאלוף: כמו כן נמצאים כאן מנכ"לי הקופות, כל אחד לפי כבודו ולפי מעמדו.
אלי אלאלוף: הנושא הראשון בו רצינו לדון הוא נושא הגירעונות בקופות החולים, אבל השר ביקש להקדים ולדווח על סיכומים שלו שבימים האחרונים עושים רק טוב למערכת הבריאות.
אלי אלאלוף: אדוני השר, הרב ליצמן, בבקשה.
יעקב ליצמן: תודה רבה וצהרים טובים לכולם.
יעקב ליצמן: רציתי להודיע ולהסביר את ההחלטות שקיבלנו אתמול שר האוצר ואני.
יעקב ליצמן: הדבר הראשון הוא החלטה והשני, לא כל כך החלטה אלא בדיקה.
יעקב ליצמן: קודם כל, לגבי ההחלטה.
יעקב ליצמן: אנחנו דיברנו על כך שאנחנו נעלה את סל התרופות מ-300 מיליון שקלים ל-550 מיליון שקלים.
יעקב ליצמן: ההסכם יהיה לחמש שנים.
יעקב ליצמן: בתוך זה אנחנו מדברים גם על בדיקות גנטיות.
יעקב ליצמן: מדובר גם על כסף חדש של האוצר וגם על כסף של השב"נים וגם על כסף של חברות ביטוח.
יעקב ליצמן: אנחנו נציג את הכול ביחד בתכנית מסודרת בכנסת ובאופן רשמי.
יעקב ליצמן: אני רוצה לומר שני דברים בנושא הזה.
יעקב ליצמן: ראשית, לדעתי התוספת הזו היא בעיקר למחלות קשות, נושא עליו עשיתי קמפיין בשנה האחרונה כי חשבתי שצריך להוסיף כסף לתרופות מצילות חיים.
יעקב ליצמן: אני שמח שהשגנו והגענו להסכם.
יעקב ליצמן: ברור שזה הסל הגדול ביותר.
מירב בן ארי: כמה שנים כבר לא העלו את שר הבריאות?
יעקב ליצמן: ה-300 מיליון דולר קיימים כבר כמה שנים אבל היו 450 מיליון והשנה היו 415 מיליון, אבל זה היה בעקבות שנה בה לא היה כלום.
יעקב ליצמן: לכן, אם נאזן את זה, זה בהחלט הרבה מעבר.
יעקב ליצמן: אני שמח שהצלחנו בזה.
יעקב ליצמן: אני חייב לשבח, אדוני היושב ראש, את שר האוצר.
יעקב ליצמן: שום דבר לא מובן מאליו.
אלי אלאלוף: אתה גם חייב לשבח אותו וגם נעים לך לשבח אותו.
יעקב ליצמן: בהחלט נעים לי.
יעקב ליצמן: אני חייב לומר לכם שלא הכריחו אותו לכך אלא הוא הלך עם זה כל הזמן.
יעקב ליצמן: הוא חברתי, הוא רצה לעזור ואני שמח שמצאתי שיתוף פעולה אצל השר.
יעקב ליצמן: אני ממש מברך אותו.
יעקב ליצמן: אני רוצה להגיע לדבר השני ולומר לכם שהשלב הבא הוא סיעוד.
יעקב ליצמן: אני מתחיל את הקמפיין ברגע זה.
יעקב ליצמן: אני צריך עזרה של כולכם.
יעקב ליצמן: סיעוד הוא דבר חשוב, סיעוד הוא דבר שבשלב מסוים בעזרת השם נגיע כולנו לגיל גבורות ונצטרך בשלב מסוים את הדבר הזה.
יעקב ליצמן: זה פרויקט שאנחנו נגיע אליו.
יעקב ליצמן: האוכלוסייה מתבגרת.
יעקב ליצמן: אני שמח מאוד שתוחלת החיים בארץ עולה, גיל 82 אצל גברים ו-84 או 85 אצל נשים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מאז קיבלת את הנתונים, זה לא השתנה.
יעקב ליצמן: לא השתנה.
יעקב ליצמן: ברור שאנחנו נצטרך לדאוג לאנשים שיהיו להם חיים יותר נעימים ויותר קלים.
יעקב ליצמן: לא מספיק שחיים יותר שנים.
אורלי לוי אבקסיס: עדיין נשמר הפער בין תוחלת החיים בפריפריה למרכז?
יעקב ליצמן: אני אגיע לזה.
יעקב ליצמן: אני מניח שזה השתפר לאחרונה אבל אני אתייחס גם לזה.
יעקב ליצמן: אני יודע גם את זה והמנכ"ל אחר כך יסביר.
יעקב ליצמן: אורלי, תביני, הבוקר טוב שלי מתחיל בפריפריה.
יעקב ליצמן: היכן שאני נוגע, אם זה ב-MRI או בכל דבר שאני נוגע בו, אני שואל איפה הפריפריה.
יעקב ליצמן: אני שמח שעושים את זה.
יעקב ליצמן: עשיתי את זה ועושים את זה.
יעקב ליצמן: הפער הוא בערך ארבע שנים.
אורלי לוי אבקסיס: עדיין.
יעקב ליצמן: עדיין.
מירב בן ארי: הוא הציג את זה אתמול.
יעקב ליצמן: זה פחות או יותר המצב.
יעקב ליצמן: בהחלט זה בלתי נסבל ובהחלט אסור שזה יקרה.
יעקב ליצמן: את כל הצעדים, המנכ"ל יסביר אחר כך.
יעקב ליצמן: לגבי הסיעוד.
יעקב ליצמן: גם הכנסת צריכה להתערב בזה ולעזור.
יעקב ליצמן: העם רוצה את זה, הציבור רוצה את זה, כולם רוצים את זה ולכן רק צריך לומר רוצה אני.
יעקב ליצמן: לא רוצה להשתמש במילה כופים, אבל רוצה אני.
יעקב ליצמן: כולם רוצים את זה.
אורלי לוי אבקסיס: מה צריך לקרות כדי שזה יצא לפועל?
יגאל גואטה: שום דבר.
יגאל גואטה: להגיד עוד שלוש פעמים תודה רבה לשר האוצר וזה יקרה.
מירב בן ארי: האמת, למה לא?
מירב בן ארי: אפשר להגיד תודה רבה לשר האוצר.
יעקב ליצמן: אני מוכן להגיד עכשיו תודה רבה לשר האוצר.
יעקב ליצמן: אני אפתיע אתכם, שר האוצר גם רוצה בזה.
יעקב ליצמן: אני יודע שגם שר האוצר רוצה בזה אלא שיש כל מיני בעיות בדרך.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה לפרט כרגע אבל יש בעיות.
יעקב ליצמן: את השאר נסביר בפעם הבאה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת הסתייגות.
יעקב ליצמן: זאת לא הסתייגות אלא כוכבית.
אוסאמה סעדי: אדוני השר, איך זה משפיע על תקציב הקופות?
אוסאמה סעדי: הן בגירעונות.
יעקב ליצמן: אמרתי, זה חלק.
יעקב ליצמן: אגב, קופות החולים הסכימו לתת מהשב"ן עבור תרופות מצילות חיים.
מיכל בירן: בסוף הם יצטרכו להעלות את מחיר השב"ן.
יעקב ליצמן: אנחנו לא מעלים מחירים.
יעקב ליצמן: בכל אופן, אם יהיו שאלות, נשמח לענות עליהן אחר כך.
יעקב ליצמן: הדבר השני עליו דיברנו בוועדה המשותפת עם האוצר.
יעקב ליצמן: אנחנו מוכנים לבדוק עבודות מטה על מנהלי מחלקות בבתי חולים עתידיים.
יעקב ליצמן: לא הקיימים היום אלא אלה שירצו להיות מנהלי מחלקות ויצטרכו לעבוד כל היום בבית החולים, לקבל תקציב מיוחד – לא סתם פול טיימרים.
יעקב ליצמן: בגדול עוד לא קיבלתי את המחיר, אבל בחלק גדול מאוד.
יעקב ליצמן: אני מדבר רק על מנהלי מחלקות ולא על מנהלי יחידות ואני לא מדבר על חקיקה אלא אני מדבר על תיאום עם הרופאים.
יעקב ליצמן: אני לא עושה שום דבר בכוח.
יעקב ליצמן: בודקים אפשרות, אם אפשר להעביר את זה, שכל מנהלי המחלקות יקבלו שכר כדי שיישארו בבתי החולים.
מיכל בירן: למה לא בקיימים?
יעקב ליצמן: הקיימים, לא.
אוסאמה סעדי: אבל הכללית עשתה את זה לפני כמה שנים.
יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה כל היום?
אורלי לוי אבקסיס: כמה שעות ביום?
יעקב ליצמן: זאת העבודה שלו.
יעקב ליצמן: הוא לא יכול לעבוד אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: יהיה אסור לו לגמרי לצאת מחוץ לבית החולים?
יעקב ליצמן: לעבוד באופן פרטי, לא.
יעקב ליצמן: אנחנו לא בנויים על תוספת שכר של 5,000 שקלים אלא הרבה יותר רציני.
יעקב ליצמן: אנחנו בודקים.
יעקב ליצמן: אנחנו לא עושים את זה בכפייה ולא הולכים לעשות את זה בחקיקה אלא בודקים אפשרות.
מיכל בירן: למה לא לאפשר את זה, אם זה בהידברות, גם לבתי חולים קיימים?
יעקב ליצמן: אני לא חושב שזה נכון לעשות אחורה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה מדבר על מנהלים חדשים, לא על מסגרות חדשות.
יעקב ליצמן: על מנהלים חדשים.
יעקב ליצמן: מנהלי מחלקות חדשים.
יעקב ליצמן: כחבר כנסת, כיושב ראש ועדת כספים, מעולם לא נתתי חוק רטרואקטיבי.
יעקב ליצמן: אין דבר כזה חוק רטרואקטיבי אלא רק מהיום קדימה.
יעקב ליצמן: מה שהיה, יש להם הסכם רופאים וזה מה שיש ואני לא נכנס לזה.
יעקב ליצמן: עוד לא התחלנו בהידברות אבל נדבר עם ההסתדרות הרפואית ונדבר עם כולם.
יעקב ליצמן: אני אומר שזה הרצון ועל זה אנחנו רוצים לדבר.
יעקב ליצמן: את שאר הפרטים, בהמשך המנכ"ל ימסור.
יעקב ליצמן: אני רוצה לגעת בעוד כמה דברים אותם אנחנו בודקים לגבי התקציב הבא.
יעקב ליצמן: ראשית, יחד עם חברת הכנסת מירב בן ארי, נושא של חולה צליאק.
יעקב ליצמן: בהחלט אנחנו חושבים לתת לזה פתרון ולבדוק מצב בו נסבסד את המזון של חולי הצליאק שאין להם מזון אחר והוא יקר.
יעקב ליצמן: אנחנו מחפשים את הדרך.
יעקב ליצמן: אנחנו יושבים עם האוצר וכבר ישבנו גם עם משרד הכלכלה ואני חושב שאנחנו מגיעים לפתרון כזה או אחר.
יעקב ליצמן: הנושא הבא, חניונים.
יעקב ליצמן: את החניונים צריך לבטל.
אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק שלי יושבת על שולחן המשרד שלך.
אורלי לוי אבקסיס: כבר מזמן דיברנו על זה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בהצעה לסדר דיברנו על זה.
יעקב ליצמן: אבל במקום שאת תתני לי לתת לך קרדיט, אתה נותנת לי קרדיט?
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת אותך מה התקדם בנושא.
יעקב ליצמן: מחפשים דרך.
יעקב ליצמן: כרגע בתי החולים חיים מזה.
אורלי לוי אבקסיס: השלמת הכנסה.
אלי אלאלוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
יעקב ליצמן: אנחנו הצבנו היום, בשינוי משנים קודמות, את בתי החולים הממשלתיים.
יעקב ליצמן: אנחנו נקפיד שהם לא יעברו את התקציב שניתן להם ולא יחרגו וייכנסו לגירעון.
יעקב ליצמן: אני מודיע כאן שבית חולים שקיבל כסף והוא יגיע לגירעון, אני אתן הוראה לאגף התקציבים אצלי לבטל לו את הביטוח וכל מיני דברים שאנחנו נותנים לו.
יעקב ליצמן: לא יכול להיות שאם אנחנו מגיעים להסכם עם בית חולים, שהוא יחרוג מהתקציב.
יעקב ליצמן: אנחנו לא רוצים לבוא לאוצר כל סוף שנה ולהגיד הצילו.
יעקב ליצמן: זה לא נכון לעשות.
יעקב ליצמן: הקדמנו להם, הגענו להסכם אתם לגבי התקציב והם חייבים לשמור על בסיס התקציב.
יעקב ליצמן: אני לא אסבול חריגה מתקציב בתי החולים.
מאיר כהן: האם במהלך השגרה יש נומרטור אצלך שמלווה את בתי החולים?
יעקב ליצמן: יושב כאן יאיר אסרף שהוא הממונה על התקציבים והוא הנומרטור שלי.
יעקב ליצמן: הוא בודק.
מיכל בירן: מה ההסכם אליו הגעתם?
מיכל בירן: העברתם אליהם כסף?
<משה בר-סימן טוב: בטח, ולא בסוף שנה.
יעקב ליצמן: בתחילת שנה.
יעקב ליצמן: הכנסת העבירה חוק, גם קופות החולים הן ספק כמו כל ספק ויצטרכו תוך שלושים ימים לשלם לבתי החולים כדי להקל עליהם.
יעקב ליצמן: גם את זה אנחנו נעשה.
יעקב ליצמן: הולכים לעשות כמה וכמה שינויים במערכת הבריאות.
יעקב ליצמן: אני אתן את רשות הדיבור למנכ"ל.
<משה בר-סימן טוב: אנחנו נתייחס כאן לכמה סוגיות מרכזיות מאוד במערכת הבריאות שמעסיקות אותנו עכשיו עת אנחנו נמצאים לפני התקציב ואנחנו דנים עליהן עם משרד האוצר.
<משה בר-סימן טוב: קופות החולים, מערך האשפוז הלאומי, בתי החולים, סל התרופות כאשר השר כבר התייחס לסיכום.
יעקב ליצמן: פעם ראשונה שנכנסו בתקציבים גם בתי חולים ציבוריים ולא רק ממשלתיים.
יעקב ליצמן: הדסה, שערי צדק, נצרתים, לניאדו, כל אלה שהם לא ממשלתיים וגם הם יוכלו לקבל שוטף.
אלי אלאלוף: נצרתים, אלה שלושה בתי חולים.
אוסאמה סעדי: שונים.
יעקב ליצמן: אני עומד על כך שהם יתאחדו.
אלי אלאלוף: אבל אלה שלושה בתי חולים – האיטלקי, הסקוטי והצרפתי.
<משה בר-סימן טוב: גם אם תאחד את שלושתם, הם יהיו בית החולים הכי קטן בישראל.
<משה בר-סימן טוב: לגבי סל התרופות, הייתה כאן התייחסות וגם לרפורמה בסיעוד.
<משה בר-סימן טוב: עולם קופות החולים, יש לנו בעצם שלושה דברים שאנחנו צריכים לדאוג להם ואלה המקדם הדמוגרפי, מדד יוקר הבריאות, קופות חולים שמחזיקות בתי חולים וכתוצאה מכך נוצר עליהן נטל.
<משה בר-סימן טוב: אם אנחנו מסתכלים על המקדם הדמוגרפי שיש כאן, אנחנו רואים את הפער שיש בין המקדם הדמוגרפי של הנפשות המתוקננות שיש לקופות החולים, כלומר, הגידול באוכלוסייה שאנחנו משקללים לתוכו גם את הזדקנות האוכלוסייה כי האוכלוסייה לא רק גדלה אלא היא גם מזדקנת ולכן צורכי הבריאות שלה עולים.
<משה בר-סימן טוב: זה נמצא בפער לעומת מה שאנחנו נותנים בפועל.
<משה בר-סימן טוב: בשנת 2013 נעשה תיקון עת אנחנו נותנים את המקדם הדמוגרפי כמו באוכלוסייה, אבל זה עדיין לא מספיק.
<משה בר-סימן טוב: עדיין יש את הפער הזה שיכול להיות מאוד גדול בין המקדם הדמוגרפי שניתן לקופות לבין מה שקורה בפועל.
<משה בר-סימן טוב: אם אנחנו מסתכלים שנים קדימה, דיברנו על זה אתמול, האתגר הכי גדול למערכת הבריאות הוא הזדקנות האוכלוסייה.
אורלי לוי אבקסיס: למה הפער גדל בשנה האחרונה, ב-2015?
<משה בר-סימן טוב: הקו הירוק הוא בכמה גדלה האוכלוסייה במדינת ישראל.
<משה בר-סימן טוב: זה נתון שהוא חושב בדרך מסוימת.
<משה בר-סימן טוב: זה בעצם גידול שקורה בדרך מסוימת והנתון הכחול הוא מה קורה בפועל בקופות החולים ברמה של הזדקנות האוכלוסייה.
<משה בר-סימן טוב: אלה שני מספרים שנקבעים כל אחד בנפרד ויש ביניהם איזשהו פער אקראי ואנחנו רוצים ליצור איזשהו מנגנון שמקשר יותר טוב בין המספרים וזה אחד הנושאים שאנחנו דנים עליהם.
מיכל בירן: גודלו של סל התרופות, אם הוא היה צריך להתאים לגידול הדמוגרפי, היה 750 מיליון.
מיכל בירן: שני אחוזים, 1.9 אחוז?
<משה בר-סימן טוב: זה לא קשור.
יעקב ליצמן: לא מדברים באחוזים.
יעקב ליצמן: אגב, יש שנים שהסל מספיק ועוד נשאר.
יעקב ליצמן: לפני כמה שנים הכניסו כל מיני דברים נגד עישון.
איילת נחמיאס ורבין: אבל ממה זה נבע?
יעקב ליצמן: רואים השנה איזה תרופות, איזה תגליות, איזה טכנולוגיות.
<משה בר-סימן טוב: השנים האחרונות והשנים הקרובות מאופיינות בכך שיש יותר פריצות דרך בתחום של התרופות והתרופות הולכות ומתייקרות.
<משה בר-סימן טוב: לכן מה שבאנו לתת לו מענה בשנים האחרונות, הולך ונהיה פחות רלוונטי.
<משה בר-סימן טוב: אבל מה שאנחנו מציגים לכם כאן, זה בעצם הגירעון שנוצר בקופות החולים כתוצאה מהפער הזה בדמוגרפיה לאורך השנים, הגירעון המצטבר, כמעט שני מיליארד שקלים.
<משה בר-סימן טוב: בשקף הבא אנחנו רואים את הבעיה של מדד יוקר בריאות.
<משה בר-סימן טוב: כלומר, מדד המחירים אתו אנחנו מתקצבים את בתי החולים.
<משה בר-סימן טוב: בשקף הבא אנחנו רואים את הסכום של שניהם באופן תוצאתי שזה כמעט שלושה מיליארד שקלים גירעון.
<משה בר-סימן טוב: 1.7 מיליארד מתוך זה אנחנו משלימים באמצעות מבחני התמיכה.
<משה בר-סימן טוב: זה סכום מאוד גדול.
<משה בר-סימן טוב: אחד המהלכים שסיכמנו עליהם עם משרד האוצר הוא ש-800 מיליון מתוך זה יעברו ממנגנון של תמיכות למנגנון של עלות הסל.
<משה בר-סימן טוב: הרבה יותר בריא שהכסף יהיה לא מותנה במבחני תמיכה ובכל מיני התניות אלא יקבלו אותו באופן שוטף וודאי.
<משה בר-סימן טוב: עדיין נשאר כאן פער מאוד גדול של למעלה ממיליארד שקלים ובפער הזה, בגירעון הזה של קופות החולים, אנחנו רוצים לטפל.
אלי אלאלוף: ברוך הבא חברי חבר הכנסת יגאל גילאון.
מאיר כהן: בשאלה שלי אני חלילה לא מלין על קופות החולים, אני משוכנע שכולם עושים עבודה מצוינת, גם בפריפריה ובכל מקום, אבל יש לי שאלה.
מאיר כהן: חלוקת התקציב לקופות היא על פי קפיטציה מסוימת ואני חוזר ושואל, וזאת לא הפעם הראשונה, איך אני יכול – או אתם כנציגי המשרד שמחלקים את הכסף – בוודאות לבדוק שהיות וזו חלוקה על פי קפיטציה, אם נניח הנגב או לחילופין הגליל מקבל על פי הקפיטציה כך וכך שקלים, אכן הכסף הזה הולך לגליל או לנגב.
<משה בר-סימן טוב: מנגנון העבודה מול קופות החולים הוא כזה שהן מקבלות את הכסף לפי הנפשות הקפיטציוניות והן צריכות לתת שירותים לכל תושבי מדינת ישראל באיכות סבירה, בזמן סביר ובמרחב סביר.
<משה בר-סימן טוב: תפקיד הליבה שלנו, של משרד הבריאות, הוא אכן לפקח על קופות החולים שהן עושות את השימוש הנאות הזה במשאבים.
<משה בר-סימן טוב: אנחנו לא צובעים כסף, זה כסף לאזור מסוים וזה כסף לתרופה מסוימת, אלא יש סל משאבים.
אורלי לוי אבקסיס: אני אחדד את זה.
אורלי לוי אבקסיס: סל השירותים בפריפריה על ידי הקופות, לא שהוא זוחל אלא הוא כמעט ולא קיים.
אורלי לוי אבקסיס: כמי שגידלה שתי ילדות קטנות במרכז והיום מגדלת את שני הילדים הקטנים שלי בפריפריה, זה לא דומה.
אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מפקחים שהכסף הזה באמת מגיע ליעד, לפיתוח שירותים?
אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שאנחנו שמשלמים – ותגיד את זה ההסתדרות הרפואית כי יש לה מחקר – ששמונים אחוזים של הפריפריה שמשלמים עבור המשלימים ושירותי הבריאות הנוספים, מסבסדים את המרכז כי פשוט לא פותחים להם את השירותים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: זה עיוות שאתם נותנים לו יד.
<משה בר-סימן טוב: אנחנו היום נמצאים במצב בפריפריה הרבה יותר טוב ממה שהיינו בו לפני חמש שנים.
<משה בר-סימן טוב: עדיין יש לנו הרבה מה לעשות.
<משה בר-סימן טוב: מספר הרופאים בפריפריה, דיברנו על זה השבוע כאן, בבתי החולים בפריפריה, הוכפל.
מאיר כהן: אין לי ספק.
מאיר כהן: אני לא שואל על מספר הרופאים.
מאיר כהן: למשל באנגליה יש חלוקה על פי אזורי שזה הדבר החשוב ביותר.
מאיר כהן: באזור איקס יושב אחד כמו אסרף ודואג שהכספים בחלוקה יוסטו רק לאזור הזה.
יעקב ליצמן: בכל זאת, מאיר, כולנו משתוקקים, גם באנגליה, שהרפואה תהיה כמו בארץ.
יעקב ליצמן: אנחנו הרבה יותר טובים.
מיכל בירן: עלתה כאן שאלה עקרונית.
מאיר כהן: אורלי אמרה כאן משהו.
אילן גילאון: הרבה משתוקקים שהרפואה תהיה כמו בארץ, עד שהם באים לארץ.
אורלי לוי אבקסיס: אתם בסך הכול צריכים לפקח שההוראות שלכם נאכפות.
אורלי לוי אבקסיס: זה הכול כי הכספים האלו ניתנים בעצימת עיניים, תגידו שאתם תפתחו ואנחנו מאמינים לכם, אבל בדקתם?
אורלי לוי אבקסיס: ראיתם?
אורלי לוי אבקסיס: כמי שחיה שם אני אומרת לכם שזה לא קורה.
אלי אלאלוף: אני חושב שההערות של שני חברי הכנסת הן מאוד מרכזיות.
אלי אלאלוף: אני מציע שתתייחסו אליהן ואולי בסיכום ננסה לסכם אותם.
אלי אלאלוף: משה, ברשותך, אני מציע שתמשיך בהצגת המצגת כדי שנוכל להתייחס.
<משה בר-סימן טוב: המסר החשוב הוא בשקף הזה.
<משה בר-סימן טוב: מעבר לגירעון שיש, אנחנו הולכים באמת לצמצם את הפתרון שניתן על ידי מבחני תמיכה ולהעביר את זה לסל.
<משה בר-סימן טוב: עדיין אנחנו צריכים לטפל דרך מדד יוקר הבריאות ודרך הדמוגרפיה במבנה של הגירעון שיש בקופות החולים.
<משה בר-סימן טוב: כשאנחנו מסתכלים על בתי החולים, על מערך האשפוז הלאומי, אנחנו רואים כמה סוגיות מרכזיות שאנחנו צריכים להתייחס אליהן.
<משה בר-סימן טוב: דבר ראשון, דיברנו על הגירעונות שיש במערכת והשר דיבר על התרבות שהייתה במשך הרבה שנים כאשר בסוף שנה מגיעים כקבצנים ואומרים שחסר כסף, ומצד שני אנחנו כמשרד היינו בשליטה הרבה פחות טובה על המערכת.
<משה בר-סימן טוב: הדברים האלה מביאים לשחיקה באמון הציבור במערכת הציבורית.
<משה בר-סימן טוב: בסוף, כשאנחנו מדברים על קריסה, קריסה, קריסה ובתי החולים לא מתפקדים בחורף, זה הדבר הראשון שפוגע באמון הציבור וגורם לנו להקצות כסף בצורה לא מתוכננת, לא על פי תכניות עבודה, לא על פי יעדים.
<משה בר-סימן טוב: אלה המחלות שהיו במערך האשפוז ואנחנו מנסים להתמודד אתן.
<משה בר-סימן טוב: בטח כשאנחנו מסתכלים קדימה על הצורך של המערכת הזאת להיערך להזדקנות האוכלוסייה, אנחנו לא יכולים להשלים עם זה.
<משה בר-סימן טוב: אמר השר שבמערכת הממשלתית, זאת הסובסידיה שאנחנו נותנים למערכת הממשלתית והיא נועדה לשקף שני דברים.
<משה בר-סימן טוב: דבר ראשון, בשנת 2016 אנחנו נתנו את הסובסידיה מראש.