GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל כהן: דבר שני, את יודעת, בחינוך, בשנה ראשונה נכנסנו עם התקצוב, באמצע השנה בנינו את המודל הפדגוגי והמעטפת.
<מיכל כהן: זאת אומרת, ממש שנת יישום, יש לנו שנה וחצי.
<מיכל כהן: זה בראשיתי.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, לכל בית ספר נקבעים היעדים שהוא צריך לעמוד בהם כמו הישגים במיצ"ב, מצוקת ילדים, אקלים חינוכי.
<מיכל כהן: זה לא עובד כך שבואו נראה תהליך ונראה מה יצא ממנו.
<מיכל כהן: אני אגיד עוד משהו.
<מיכל כהן: אני אסתכן ואומר בצורה עדינה שאחד היעדים שאני רציתי שיהיה זה הנושא של ניהול בית הספר.
<מיכל כהן: יש לא מעט – אני אומרת בזהירות – קואורלציה בין המקום בו נמצא בית הספר מבחינת הישגים ואקלים לבין ההיבטים של ניהול וצוות.
<מיכל כהן: גם כאן שמנו יעדים.
<מיכל כהן: האמירה שאי אפשר לעבוד שם כי יש מנהל או כי הצוות לא מספיק טוב, זה משהו שאנחנו לא נקבל אותו.
<מיכל כהן: לכן התמיכה תהיה תמיכה לצוותים, התמיכה תהיה כדי להצמיח את הצוותים.
יגאל גואטה: מה זה לא מקבל אותו?
<מיכל כהן: לא מקבל אותו, זה אומר שאם מנהל לא משלים עם זה, שאם מנהל וצוות מקצועי אחרי שלוש שנים של השקעה כזו מסיבית, גם של כסף וגם של מעטפת פדגוגית וטיפולית לא יצליחו להביא את בית הספר למקומות שאנחנו רואים – אני מדברת על מגמות, אני לא אומרת שממחר זה יהיה כי זה תהליך – אנחנו נצטרך לעשות שינוי.
יגאל גואטה: מה זה אומר?
<מיכל כהן: שינוי.
יגאל גואטה: שינוי הוא משהו מאוד כללי.
<מיכל כהן: שינוי בתוך בית הספר בכל הרמות.
אלי אלאלוף: אתה רוצה את המילה הברורה, אבל לא תקבל אותה.
אלי אלאלוף: היא לא צריכה לשגע את המערכת שלה.
אלי אלאלוף: היא אחראית.
יגאל גואטה: אני רוצה שיבינו מעכשיו ויזדעזעו ושלא יבואו בעוד שלוש שנים ויגידו שלא חשבו על זה.
<מיכל כהן: התפקיד שלנו הוא שהם יצליחו ולא שהם לא יצליחו.
<מיכל כהן: זה התפקיד שלנו.
יגאל גואטה: אבל הם בעצמם צריכים להיות מזועזעים.
<מיכל כהן: התפקיד שלנו הוא לעזור לצמיחה של בתי הספר.
<דודי מזרחי: חידוד אחד שאני חושב שכדאי לציין אותו.
<מיכל כהן: תציג את עצמך.
<דודי מזרחי: השנה, שנת הלימודים תשע"ו שסיימנו, המנכ"לית התייחסה לכך שהיינו ב-33 אחוזי יישום, נכנסנו לכל בתי ספר.
<דודי מזרחי: זה לא שהיו בתי ספר שנכנסו וכאלה שלא נכנסו.
<דודי מזרחי: התקצוב פעל בכל בתי הספר אבל התוספת הייתה בהיקף של 33 אחוזים מהיעד שיהיה בשנת הלימודים תשע"ט.
<דודי מזרחי: יש כאן הליך מדורג בכל הנוגע להקצאה.
מאיר כהן: מה היו הפרמטרים?
מאיר כהן: מה היה הפרמטר העיקרי?
<דודי מזרחי: מדד הטיפוח של בית הספר.
מאיר כהן: דירוג אחד ושתיים של הלמ"ס?
<דודי מזרחי: לא של הרשות המקומית אלא של בית הספר.
<רחל אלניר: כאן זה הפוך.
<רחל אלניר: שש עד עשר.
<מיכל כהן: כאן זה הפוך.
<מיכל כהן: שש עד עשר עם מדד הטיפוח.
<מיכל כהן: זה אומר, ההבניה הזו של התכנית בניגוד לחלק מהתכניות שאנחנו עושים, תכניות רשותיות, כאן זאת תכנית בית ספרית.
<מיכל כהן: זאת אומרת, גם ברשות חזקה, גם ברשות כמו תל אביב, דרום תל אביב תקבל את מדד הטיפוח כי היכן שיש חולשה, יש בכל מקרה תקציב תוספתי.
<מיכל כהן: הנושא השני שעלה בדוח העוני, הנושא של השקיפות, לפעול לשקיפות של נתוני מערכת החינוך, על המשרד לפרסם מדי שנה דוח רשמי מפורט אודות הקצאת משאבים לאוכלוסיות השונות עם התייחסות להבדלים הסוציו-אקונומיים.
<מיכל כהן: דודי, בבקשה.
<דודי מזרחי: אנחנו מפרסמים באופן שיטתי באתר האינטרנט של משרד החינוך דוח שכולל מגוון ניתוחים על אפיקי ההשקעה, מכל אפיקי ההשקעה של המשרד, בין עם זה ברכישת שירותים, בין אם זה בשעות ההוראה, תמיכות והקצבות, איך מתפלג תקציב משרד החינוך לזרמים השונים במערכת.
<דודי מזרחי: בנוסף יש מערכת און-ליין, מערכת אינטרנטית וכל אזרח יכול להיכנס ולראות איך משרד החינוך משקיע בכל בית ספר וברמת סמל מוסד ובכל רשות מקומית.
<דודי מזרחי: כל אחד יכול להוציא מגוון חיתוכים כפי שהוא רוצה כאשר המטרה שלנו הייתה להנגיש באופן המקסימלי את הנתונים.
<דודי מזרחי: כרגע, נכון להיום, הנתונים שמופיעים במערכת הם נתוני הקצאה של שנת הלימודים תשע"ד.
אלי אלאלוף: כמה בוצע וגם ניצול?
אלי אלאלוף: יש שם נתונים על ניצול התקציבים?
<דודי מזרחי: זה יותר ברמת הניצול.
<דודי מזרחי: זה יותר ברמת ההוצאה בפועל.
<דודי מזרחי: לצורך העניין, אם אנחנו מדברים על שעות ההוראה – זו מערכת שממש מדווחת אחד לאחד ומשתקפת ממערכת השעות של בית הספר, לא ברמת התכנון אלא ברמת ההקצאה בפועל.
אלי אלאלוף: ויש התערבות ניהולית שלכם בתוצאות האלה כשאתם רואים שבית ספר מגזים או לא מנצל או כן מנצל?
<דודי מזרחי: זאת מערכת שלמעשה הייתה קיימת עוד קודם לכן במערכות ה-BI ש המשרד בווריאציה הרבה פחות ידידותית.
אלי אלאלוף: אתם מרגישים נפלא שאתם מפרסמים נתונים דבר שמהווה חלק מהשקיפות.
אלי אלאלוף: זה מתאים אבל האם זה גורם לכך שהמערכת עושה מעקב ומתערבת?
אלי אלאלוף: זה הכי חשוב, לראות אם יש התערבות בעקבות הדיווח הזה.
<דודי מזרחי: המערכת הזאת מבוססת על מערכות BI של המשרד שמשמשות את המשרד, ציינו קודם את המינהל הפדגוגי ואת אגף שח"ר בשוטף.
<דודי מזרחי: ברגע שמזהים שבבית ספר יש היעדר ניצול, לצורך העניין הוקצתה לטובת העניין לבית ספר כיתת אתגר ורואים שבית הספר לא שיבץ את התלמידים כמו שצריך – ישר זה קופץ וישר מטפלים.
<דודי מזרחי: יש מערכות BI שמטפלות בזה.
<מיכל כהן: זה גם המעקב שלנו לראות אחר כך.
<מיכל כהן: למשל, דוגמה, אגף שח"ר.
<מיכל כהן: הוא מקצה כיתות אתגר.
<מיכל כהן: פעם אחת הוא בודק שהילדים שצריכים להיות שם יהיו שם ועל כך מאוד מקפידים, וזה לא יהיה כסות לכל מיני דברים אחרים, ודבר שני, הוא בודק את הניצול של התקציב.
<מיכל כהן: למשל שעות עולים, פעם שעות עולים היו נכנסים לסל הכללי ולא היינו יודעים אם הן מגיעות ליעד, אבל היום זה מדווח בדיוק שזה לעולים.
<דודי מזרחי: אנחנו נעדכן את המידע באופן שיטתי מדי שנה בשנה ופועלים לשדרג ולהרחיב את המידע כך שתהיה מקסימום שקיפות לאזרחים.
אלי אלאלוף: השקיפות הזאת עזרה לניהול הרגיל של בית הספר.
<מיכל כהן: אני חושבת שהשקיפות בעיקר עוזרת לבקרה על הניהול שלנו.
<מיכל כהן: היא מייצרת מוטיבציות לחפש את המקומות בהם יש כיסים או במקומות בהם לא נוהל לפי פרמטרים שוויוניים.
<מיכל כהן: אני מאוד בעד הנושא של שקיפות.
<מיכל כהן: אני חושבת שככל שהדברים נמצאים בחוץ, כך פחות יש התערבות שהיא לא מקצועית.
מאיר כהן: מה שייך אתגר לעוני?
מאיר כהן: אנחנו דנים על עוני.
מאיר כהן: אני חושב שאבי אבות הטומאה זאת ההסללה המוטרפת הזאת ומותר לי להגיד את זה.
<דודי מזרחי: למה הסללה?
מאיר כהן: זאת הסללה.
מאיר כהן: אתגר, שח"ר, מרום.
מירב בן ארי: הנערים שהיו בכיתות אתגר, באומץ ובתל"ם הצליחו.
מירב בן ארי: הם היו בכיתה גדולה, הם טבעו בה ואף אחד לא ראה אותם ורוב הזמן הם היו בחוץ.
מירב בן ארי: המורה אמרה להם שעדיף שיהיו בחוץ ושלא יקלקלו לה בכיתה.
מירב בן ארי: הם היו בכיתת אתגר בה היו 16 תלמידים עם מתרגלות של אומץ.
מירב בן ארי: אז נכון, הייתי מעדיפה שהם יהיו בכיתה בגרותית, אבל הוא טבע שם.
מירב בן ארי: כיתת אתגר, אומץ ומב"ר לפעמים יותר טובה.
מירב בן ארי: אני רק אומרת שזאת לא הסללה.
מירב בן ארי: אני מבינה את התיוג שלך, אבל אני לא חושבת שזאת הסללה.
מאיר כהן: ההבדל ביני לבינך הוא שאני בניתי בית ספר שבו - - -
מירב בן ארי: כן, אבל גם אני יודעת מה זה.
מאיר כהן: לא אמרתי שאת לא יודעת.
מירב בן ארי: אני יודעת שבנית בית ספר.
מאיר כהן: לקחתי את כל הכסף הזה והקמתי קבוצות של עשרים תלמידים, וראו זה פלא, העניים ישבו עם כולם ולא היו מוסללים והגענו להישגים חסרי תקדים.
מירב בן ארי: אגב, לא כל מי שבכיתת אתגר הוא עני.
יגאל גואטה: למה לא מיישמים את המודל הזה?
מאיר כהן: הכוונה של דוח אלאלוף לא הייתה לעשות more of the same, לעשות עוד משהו.
מאיר כהן: השקיפות היא נהדרת אבל אני חושב שאתם טועים בכל חיזוק ההסללות בתוך מערכת החינוך.
מאיר כהן: זאת הסיבה שאני התנגדתי והייתה לי התנגדות עזה לשי פירון כשהוא דיבר על בתי ספר מקצועיים.
מאיר כהן: אני חושב שהמחשבה שהילדים ממילא הם ילדים בסיכון, אז בואו נשים אותם שם כי רק שם אפשר להציל אותם, אני לא יודע אם זה נכון לשפוך כל כך הרבה כסף על ההסללות במשרד החינוך.
מאיר כהן: בתפיסת העולם, ואני מבקש מכם, תסתכלו על מודלים אחרים, לכו לאנגליה.
מאיר כהן: נסעתי ל-OECD וישבתי שם שבוע שלם כדי לשמוע מודלים חינוכיים.
מאיר כהן: בכל מקום שצמצמו את התיוג, הוציאו אנשים מהעוני ובכל מקום שהעמיקו את התיוג, גם אם היו הצלחות רגעיות והוא עבר עם תעודת בגרות, עדיין זה לא חילץ אותו ממעגל העוני.
מאיר כהן: סתם כרעיון.
מאיר כהן: לא שאני מעביר עליכם ביקורת.
מאיר כהן: אני לא נמצא שם היום אבל אני אומר שאם בסופו של דבר כל מה שאתם תעשו זה תקבלו הרבה כסף ותשפכו אותו על אותם הדברים, אנחנו באותו מקום בעוד עשר שנים.
מאיר כהן: הפערים רק הולכים ומתרחבים.
מאיר כהן: זה שמודדים בית ספר אם הוא הצליח בשמונים אחוזים בגרות או ב-75 אחוזים בגרות, זה ממש לא משמעותי ואתם יודעים את זה.
מאיר כהן: ממש לא משמעותי.
מאיר כהן: השאלה מה משרד החינוך הגדיר כמאבק בעוני.
מאיר כהן: אמרתם תקצוב דיפרנציאלי, מצוין.
מאיר כהן: האם אתם חושבים על מיומנויות למידה?
מאיר כהן: על חיי בית הספר?
מאיר כהן: על אטמוספרה אחרת בתוך בית הספר ושם מטפלים בשאלות העוני?
מאיר כהן: למשל, כשאנחנו הצענו לחבר ברשויות רווחה עם חינוך, ראינו בזה כלי שמוציא אנשים מהעוני.
מאיר כהן: כשאני ואלי לקחנו 42 תלמידים מהמשפחות הכי קשות ובנינו להם חליפה הוליסטית של כל המשפחה, בתוך שנתיים – לא ארבע שנים, לא חמש שנים, לא שש שנים – הצלחנו להעיף את הילדים האלה למקום אחר לגמרי.
מאיר כהן: כל הילדים האלה, הוצאנו אותם מתוך המסגרות המתייגות.
מאיר כהן: את כולם.
מאיר כהן: יעיד על כך אלי.
מאיר כהן: לקחנו את הילדים ושמנו אותם בחמש יחידות פיזיקה כשאף אחד לא האמין ואמרנו להם שהאחריות היא שלהם, שיתחילו לרוץ קדימה.
מאיר כהן: 18 מתוך 42 שבכיתה ט' תויגו למסלולים מקצועיים, סיימו חמש יחידות פיזיקה.
מאיר כהן: לכן אני אומר שכאשר באים לדיון על נושא העוני, בסדר גמור אבל אני שואל אתכם שאלה פשוטה, את כל ראשי האגפים, האם יש משהו שהוא הרבה יותר עמוק, שהוא משהו חדש שמשרד החינוך יכול לבוא ולומר אני, בגלל דוח אלאלוף ובגלל הפערים הגדולים, בלי הדוח - אנחנו שומעים את זה כל יום, תבואו לדימונה, תאמינו לי שזה קיים בגדול, וכמו שאומרת המנכ"לית זה קיים גם בתל אביב – האם אנחנו יכולים לבוא עם איזה מסר, לא לטפל בנוער בסיכון, הוא לא העניין אלא הבעיה של עני ועשיר בתוך מערכת החינוך הוא הרבה מעבר לנוער בסיכון.
מאיר כהן: נוער בסיכון בדרך כלל מוצאים לו מסגרות.
מאיר כהן: אני מדבר על ילדים עניים שהם לא צורכי סמים והם לא עבריינים ונמצאים בתוך בית הספר והם כלואים בתוך העוני שלהם.
מאיר כהן: לזה אני מתכוון.
אלי אלאלוף: יגאל גואטה ואחר כך חנין זועבי.
יגאל גואטה: אין ספק במה שאמר היושב ראש שהכול מתחיל ומסתיים בחינוך.
יגאל גואטה: עם כל הכבוד לדוח העוני, אדוני היושב ראש, ויש לי הרבה כבוד גם אליך וגם לדוח שכתבת, אבל אני מסתכל על עצמי.
יגאל גואטה: אני בעצמי דוח העוני.
יגאל גואטה: כן, אני לא צריך ללמוד את הדוח כדי לדעת מה זה להיות בעוני כי כך אני גדלתי.
יגאל גואטה: בגדול ילד שלא מצליח ללמוד בבית ספר מחולק לשני חלקים.
יגאל גואטה: יש את המצב היותר קשה שהוא גם בא מבית עני עם כל הבעיות מסביב, וגם יש לו קשיי למידה.
יגאל גואטה: אבל יש את הילדים שהם מוכשרים ואין להם שום בעיות למידה אבל כתוצאה מהסביבה בה הם חיים, הבית שהם גדלים בו, הם לא מצליחים ללמוד.
יגאל גואטה: הדוגמה היא אני.
יגאל גואטה: אני גדלתי בבית להורים מבוגרים מאוד, בית עני בקריית שמונה, לא קיבלנו טריקו כמו אלי אלאלוף, כל מה שקיבלנו היה בהלוואה מהשכנים.
מירב בן ארי: אתם עושים תחרות מי יותר עני?
יגאל גואטה: אלי בוודאי יותר אליטיסט ממני.
יגאל גואטה: לא קיבלנו כלום.
יגאל גואטה: כל בגד שקיבלנו היה בהלוואה משכנים או שהתגלגל מהאחים אחרי הלוואה משכנים.
יגאל גואטה: אני הייתי מגיע כל יום מבית הספר – סיפרתי את זה במליאה – הביתה, ההורים בני שמונים, יש לי שיעורים בהיסטוריה ויש לי שיעורים במתמטיקה ואני קצת מתקשה ואני בא לאבא שלי כי אני לא מבין שהוא לא מבין, כי הוא לא יודע אפילו את השפה העברית, ואני מבקש עזרה והוא לא יודע לעזור לי, אבל אז גם לא היה לי את השכל להבין שהוא לא יכול לעזור לי.
יגאל גואטה: פעם-פעמיים הוא לא עוזר לי, אז אני זורק את המחברת ולהתראות.
יגאל גואטה: אז מה שקורה, אני מגיע למחרת לכיתה והמורה שואלת אם הכנתי שיעורי בית.
יגאל גואטה: לא המורה, לא הכנתי שיעורי בית.
יגאל גואטה: אני הפכתי להיות תכנית של המורה כל בוקר.
יגאל גואטה: הבדיחה של הבוקר של המורה היה יגאל גואטה.
יגאל גואטה: כן, יגאל גואטה, מה היום?
יגאל גואטה: זה הפך להיות סטנדאפ של המורה.
יגאל גואטה: שיעורים, לא, לא הכנתי.
יגאל גואטה: אני מבקשת גואטה, כתוב בבקשה 500 פעם שחייבים להכין שיעורי בבית.
יגאל גואטה: בבקשה המורה, אין שום בעיה.
יגאל גואטה: אז אני הולך הביתה וכמובן לא כותב 500 פעמים ומגיע למחרת והמורה אומרת: כן, גואטה, איפה ה-500 פעם?
יגאל גואטה: לא כתבתי, המורה.
יגאל גואטה: אני מבקשת שלמחרת כתוב אלף פעמים.
יגאל גואטה: בשמחה, אין שום בעיה.
יגאל גואטה: ואז אני שוב פעם הולך הביתה וכמובן לא כותב.
יגאל גואטה: חוזר למחרת, כתבת, לא כתבתי.
יגאל גואטה: אז תביא לי את היומן ואני כותבת לך הערה ותחתים את ההורים.
יגאל גואטה: לוקחת לי את היומן, אפשר לחשוב איזה יומן, כותבת לי הערה ומבקשת שאני אביא למחרת חתימה של ההורים.
יגאל גואטה: אני הולך להורים שלי ואומר להם, אבא, מחר יש טיול שנתי, ביקשו רק שתחתום אני יכול ללכת לטיול.
יגאל גואטה: והוא חותם כי הוא לא רואה מה כתוב.
יגאל גואטה: המורה למחרת שואלת אם הבאתי חתימה של ההורים.
יגאל גואטה: בטח, הבאתי חתימה של ההורים.
יגאל גואטה: אני מביא לך את דוח העוני קומפלט.
אלי אלאלוף: בוא לא נהפוך את זה לסטנדאפ.
יגאל גואטה: זה אמיתי.
יגאל גואטה: אם בעיניך זה נראה סטנטאפ, אני לא אמשיך לדבר.
אלי אלאלוף: תמשיך לדבר.
יגאל גואטה: זו הבעיה שחצי שנה אני יושב בשיעור ספורט והמורה לספורט מעליב אותי ליד כולם כי אין לי נעלי ספורט.
יגאל גואטה: במקום להיכנס לנפש של הילד ולהבין שהוא כן יכול, זה מה שעושים.
טלי פלוסקוב: אבל הנה, יצא משהו טוב.
יגאל גואטה: אתם יודעים מתי יצא משהו טוב?
יגאל גואטה: כשבכיתה ו' – עד כיתה ה' הייתי עצלן גמור, אני מודה ומתוודה וכל התעודה שלי הייתה מספיק, ואני לא רוצה להלאות אתכם בדברים – במקרה הלכתי לאיזו ישיבה, שם הכינו שיעורים בתוך הכיתה כי כל הילדים שהגיעו למוסד שם היו ילדים כמוני שהגיעו מבתים עניים ולא הצליחו בלימודים.
יגאל גואטה: בכיתה ו' התחלתי ללמוד חשבון והתחלתי ללמוד אנגלית וברוך השם הדבקתי את הפערים.
יגאל גואטה: בכיתה ז' הקפיצו אתי כיתה ולימים עשיתי גם תואר ראשון ותואר שני.
יגאל גואטה: על זה בדיוק אני מדבר, על הילדים שכן יש להם יכולות והמצב בבית, בעקבות העוני ובעקבות כל הגלגל הזה שהם נמצאים בו, לא יורדים לנפש שלהם ולא רואים איפה הבעיה ולמה הוא לא לומד.
יגאל גואטה: לכן כשאומרים לי שרק עכשיו התחילו לעשות שיתוף פעולה עם הרווחה, זה נראה לי הזוי.
יגאל גואטה: אני אומר את זה בלי להתלונן על אף אחד ובלי להעביר ביקורת אבל לפי דעתי זה א'-ב' שצריך לעשות כי יש הרבה ילדים שאין להם קשיי למידה.
יגאל גואטה: מי שיש לו קשיי למידה, זה סיפור אחר לגמרי אבל יש הרבה כאלה שאין להם קשיי למידה אבל צריך להיכנס לנפש של הילד.
יגאל גואטה: שמעתי קודם שבתוך התכנית מכשירים את המורים הקיימים בבית הספר.
יגאל גואטה: למה לא להביא מורים מוכשרים מלכתחילה?
יגאל גואטה: עכשיו אנחנו עושים תכנית לילדים או למורים?
מירב בן ארי: נראה לך שאין מורים שמוכשרים לזה?
יגאל גואטה: המנכ"לית אמרה שבתכנית מכשירים מורים לצורך העניין.
יגאל גואטה: למה לא להביא מראש אנשים מוכשרים ולא להתחיל לעשות ניסיונות?
יגאל גואטה: תודה רבה, אדוני.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לך שאני מקבל ואני אוהב ומעריך את השקיפות שלך ואת הדברים הגלויים שאתה מספר, אבל אנחנו בוועדת הכנסת אמורים להיות טיפה יותר קונסיסטנטיים.
יגאל גואטה: מה זה קונסיסטנטיים?
אלי אלאלוף: אתה חושב שיש מורים ברחוב שאתה יכול לקחת רק את הטובים?
יגאל גואטה: לא אמרתי ברחוב.
יגאל גואטה: אבל אם יש מורה שהוא מוכשר לזה והוא נמצא בבית ספר שאין צורך בזה, למה לא להעביר אותו למקום בו כן יש צורך בזה?
אלי אלאלוף: אני ממש נבוך מההערות שלך.
יגאל גואטה: למה אתה נבוך?
אלי אלאלוף: חברת הכנסת זועבי, בבקשה.
אלי אלאלוף: תחשוב קצת על מה שאתה אומר.
אלי אלאלוף: אתה מטיל דופי.
אלי אלאלוף: אתה?
יגאל גואטה: אני מטיל דופי?
יגאל גואטה: אני שואל שאלה.
אלי אלאלוף: אתה אומר שכולם לא טובים ושיביאו טובים.
יגאל גואטה: אתה שמעת ממני את המילה כולם?
יגאל גואטה: לא שמעת את המילה הזאת.
מירב בן ארי: אתה אומר דברים מאוד מאוד בעייתיים.
יגאל גואטה: מה זה דברים מאוד מאוד בעייתיים?
אלי אלאלוף: זה לא ויכוח.
יגאל גואטה: כל הזמן אלה דברים כלליים.
יגאל גואטה: רדו לנקודה עצמה.
יגאל גואטה: בשונה מכם, אני היחיד שלא מבין כאן בחינוך.
יגאל גואטה: בשונה ממאיר, ממירב ומהיושב ראש.
יגאל גואטה: לא מבין כלום בחינוך ולא הקמתי בתי ספר אבל עברתי את זה על בשרי.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת זועבי.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אני אולי לא אחלוק על תיאור המצב שמיכל הציגה עכשיו.
חנין זועבי: שמעתי גם דברים חיוביים בכל הנושא והתחום שקשור לשעות דיפרנציאליות ותקצוב דיפרנציאלי.
חנין זועבי: אבל הבעיה היא לא שם.
חנין זועבי: אם הבנתי את חבר הכנסת מאיר כהן, אני מסכימה אתו.
חנין זועבי: הבעיה היא לא שאנחנו צריכים תכניות ייחודיות לאוכלוסיות העניות במיוחד כאשר האוכלוסייה הענייה בחברה הערבית היא שישים אחוזים.
חנין זועבי: סביר להניח שאולי שבעים אחוזים מאוכלוסיית העוני – העוני התרבותי והעוני החומרי – נמצאים בישובים הערביים.
חנין זועבי: אבל הבעיה נמצאת בבסיס החלוקה של תקציב החינוך.
חנין זועבי: אנחנו כאן מדברים על 350 מיליון שקלים בשנת 2016 כאשר תקציב החינוך, תקציב משרד החינוך, הוא חמישים מיליארד שקלים.
חנין זועבי: אנחנו מדברים על חלוקה שווה ואולי צודקת.
חנין זועבי: אני אסכים שיש חלוקה צודקת, יש הליכה לכיוון העמקת יותר שעות של העשרה ויותר שעות לימודים לבתי הספר העניים שהם עם ההישגים העניים אבל מה עם שאר התקציב?
חנין זועבי: כאשר את מדברת, מיכל, על שעות העשרה לא בפיסיקה ומתמטיקה, למשל התקציב של סל התרבות הוא בכלל לא שקוף.
חנין זועבי: התקציב של החינוך הלא פורמלי לבתי הספר הערביים הוא פחות משמונה אחוזים וזה לפי הנתונים של ועדת החינוך.
חנין זועבי: כלומר, מדברים כאן על העשרה וצריכים לתת גם העשרה ואומנות, שעות של אומנויות לכל התלמידים, כאשר התלמיד הערבי מסל התרבות לוקח כמעט חמישה אחוזים, מהחינוך הלא פורמלי כמעט שמונה אחוזים.
חנין זועבי: אז החלק הארי מתקציב החינוך נשאר לא צודק.
חנין זועבי: הישובים הערביים, בתי הספר הערביים לא מתקרבים לעשרים אחוזים ולא מתקרבים לעשרה אחוזים ואין שם שקיפות.
חנין זועבי: למשל, סל התרבות, לשאילתה מלפני שישה חודשים, לא ענו מה תקציב בתי הספר הערביים בסל התרבות.
חנין זועבי: אין מוסדות פנאי שמעניקים שעות פנאי לתלמיד הערבי, אז הפנאי היחידי שיכול להיות נגיש אליו זה בתוך בתי הספר ושם אומרים שאין להם שקיפות של תקציב כי אלה יחידות סמך ליד משרד החינוך.
חנין זועבי: הבעיה של השקיפות היא לא בתוך התחום של השעות, התקציב הדיפרנציאלי ושעות לימודים ובבסיס חלוקת השעות, אלא יש תכניות תוספתיות שהן החלק הארי מתקציב החינוך ושם השקיפות היא אפס, שם לשמונים אחוזים מהתקציב אין שום נגיעה לבתי הספר הערביים.
חנין זועבי: אם מדברים על התמודדות עם העוני התרבותי ועם העוני הפיזי, צריך לפתוח את כל התקציב ולא רק להתמקד בתכנית של התקציב הדיפרנציאלי.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה והיא לאפשר למנכ"לית לסיים ולצוותה את ההצגה ואחר כך נחזור לסיבוב של שאלות והמלצות.
אלי אלאלוף: קיבלתי מהדובר שלי שאלה.
אלי אלאלוף: איך אתם יודעים לזהות ילד עני וכמה ילדים עניים אתם מאמינים שאתם נוגעים בהם?
<מיכל כהן: אנחנו מסתכלים בעיקר על מדד טיפוח ברמה של ילד עני.
<מיכל כהן: זאת אומרת, יש שם קריטריונים שמגדירים גם מצב סוציו-אקונומי, גם השכלת הורים, גם נושא פריפריאלי.
<מיכל כהן: בגדול קל מאוד לזהות איפה העוני במדינת ישראל.
<מיכל כהן: נאמר כאן שאנחנו יודעים איפה החלקים, אנחנו יודעים לזהות.
<מיכל כהן: גם ברמה רשותית וגם ברמת מדד הטיפוח.
<מיכל כהן: מדד הטיפוח הוא יותר ספציפי למוסדות החינוך וזה בדיוק מה שאמרתי.
<מיכל כהן: ילד עני יכול להיות גם בתל אביב ולכן זאת לא תכנית רשותית אלא זאת תכנית בית ספרית ולצערי קל מאוד לומר היכן נמצא ילד עני.
<מיכל כהן: דודי, אתה רוצה להתייחס למה שנאמר כאן?
<מיכל כהן: אחר כך אני אמשיך.
<דודי מזרחי: שתי נקודות.
<דודי מזרחי: קודם כל, החלטנו להתמקד בראש ובראשונה בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, בשעות ההוראה, משום ששעות ההוראה, מה לעשות, זה הרכיב המשמעותי ביותר של התקציב, כאשר מדובר על מהלך חמש שנתי, שהמשמעות שלו בסוף הדרך, בשנת הלימודים תשע"ט, היא הגדלה של שעות הטיפוח בלמעלה ממיליארד שקלים.
חנין זועבי: מה התקציב הכולל של שעות ההוראה?
<דודי מזרחי: ברשותך, אני אסיים.
<דודי מזרחי: התכנית לא צבועה למגזר כזה או אחר אלא היא צבועה לבתי ספר חלשים מבחינה חברתית-כלכלית.
<דודי מזרחי: לצערי הרב חלק גדול במגזר הערבי נמצא שם ולכן חלק משמעותי של התקציב יופנה בסופו של דבר לטובת המגזר הערבי.
<דודי מזרחי: אנחנו גם מפרסמים סימולציות גם אצלנו באתר האינטרנט של המשרד ואפשר לראות מה יהיה המצב לפני ואחרי ואפשר לראות שביישום מלא בכל מה שנוגע לשעות ההוראה, הרי שיש טיפול משמעותי ביותר והפערים, האנומליה בתקציב של שעות ההוראה, מצטמצמת.
<דודי מזרחי: את צודקת בדבריך שהיו פערים שמצאנו אותם בכל מה שנוגע בעיקר לחינוך הבלתי פורמלי בגלל מגוון סיבות.
<דודי מזרחי: אפשר לייחד דיון שלם רק על זה.
<דודי מזרחי: ראינו באמת במגזר הערבי שהאוכלוסייה, בתי הספר, הרשויות, לא צרכו את השירותים שהמשרד הפעיל עד כה.
<דודי מזרחי: לכן המשרד יצא בתכנית שנקראת אתגרים שאת בטח מכירה - אגב, זאת החלטת ממשלה - בה נגזרים שני דברים עיקריים: האחד, תוספת של 130 מיליון שקלים למגזר הערבי, בעיקר לפעילות בלתי פורמלית ולטובת תיקון מנגנונים כדי שלא נהיה תלויים בהחלטת ממשלה כזו או אחרת אלא את הלקונות נתקן בבסיס ההקצאה.
<דודי מזרחי: זה לא שעמדו במשרד החינוך אנשים שפעלו בצורה כזו או אחרת בכוונה חלילה כדי שגורם כזה לא ייגש אלא פשוט זיהינו שיש בעיות מובנות, בעיקר ברשויות חלשות, בבתי ספר חלשים, שהובילו לכך שלא ידעו לצרוך את המשאבים.
<דודי מזרחי: זאת תכנית שלמה שמותאמת לנושא הזה.
חנין זועבי: בסופו של דבר מדברים על מיליארד שקלים מתוך חמישים מיליארד שקלים.
אלי אלאלוף: אל תעשי את זה כך כאילו אין תקציב.
<מיכל כהן: להפך.
<מיכל כהן: יש כאן איזו טעות.
אלי אלאלוף: יש לי התנצלות אישית.
אלי אלאלוף: אני חייב לצאת לכמה דקות לוועדת הכנסת כי אחרת לא תהיה לנו עבודה.
אלי אלאלוף: מירב בן ארי תחליף אותי.
אלי אלאלוף: (היו"ר מירב בן אריׂ)
<מיכל כהן: יש איזושהי טעות.
<מיכל כהן: שמונים אחוזים מתקציב משרד החינוך – תקן אותי אם אני לא מדייקת – כשמונים אחוזים ואפילו קצת יותר הם על שעות הבסיס.
<מיכל כהן: בית הספר, גם במגזר הערבי, מקבל את המסה הקריטית שלו על ידי התקציב הזה.
<מיכל כהן: שמונים אחוזים מחמישים מיליארד שקלים.
<מיכל כהן: חוץ מזה יש את התקצוב הדיפרנציאלי שבא לעשות סדר חדש.
<מיכל כהן: זה אומר שמעבר לשעות הבסיס הוא יקבל תוספות לפעמים כגודל הבסיס.
<מיכל כהן: דווקא לחברה הערבית, שיש לה תקציבים תוספתיים שהם שלה, כמו ה-188 מיליון שקלים של תכנית האתגרים ועוד הקצאות בתוך התכניות הקיימות שהן הקצאות ייעודיות לחברה הערבית.
<מיכל כהן: את צודקת שלא הכול מוטמע ולא בכל דבר וזה שינוי שהתחלנו בו.
<מיכל כהן: כאשר יצאנו לתקצוב הדיפרנציאלי אמרו שלא חכמה, תעשו דיפרנציאלי גם ברשויות.
<מיכל כהן: אמרתי שלפחות התחלנו מאיזה מקום.
<מיכל כהן: עד לפני שנתיים-שלוש אף אחד לא דיבר על דיפרנציאלי והיום הרכבת יצאה מהתחנה והיא דוהרת ואני מקווה שאנחנו גם נצליח לעשות בתקציבים התוספתיים.
<מיכל כהן: יש כאן מאבקים לא פשוטים של הסיפור של הדיפרנציאלי כפי שאתם יודעים.
<מיכל כהן: זה עניין של קונספט, מאיפה יבוא הכסף, אם הוא יבוא מחלק מהרשויות החזקות או שהכול צריך לבוא ככסף תוספתי מן המדינה.
<מיכל כהן: זה דבר שאנחנו בתוכו ואנחנו כן חותרים להרחיב את הדיפרנציאלי אבל כרגע אנחנו עוד בתוך התכנית של שעות ההוראה ומעל שעות ההוראה, שעות הטיפוח שהן עיקר הכסף של החמישים מיליארד שקלים.
<מיכל כהן: את צודקת שתשתיות של חינוך בלתי פורמלי היו חסרות בחברה הערבית ועכשיו אנחנו בתקציב תוספתי משקיעים גם בזה כדי שהם יצרכו יותר חינוך בלתי פורמלי.
<מיכל כהן: ברשותכם, אני אמשיך בתכניות.
<מיכל כהן: העברת האחריות על המרכזים לגיל הרך למשרד החינוך והקמת מרכזים לגיל הרך במקומות בעלי אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי נמוך והעברת האחריות על מעונות היום למשרד החינוך.
<מיכל כהן: סימה, בבקשה.
<מיכל כהן: סימה היא מנהלת אגף החינוך הקדם-יסודי.
<סימה חדד מה יפית: אני אומר שבינואר השנה קיבלנו לאחריותנו את המרכזים לגיל הרך שהיו בעצם באחריות התכנית הלאומית ושם מומנו.
<סימה חדד מה יפית: חלק מתוכם, 27 מרכזים נכון להיום.
<סימה חדד מה יפית: התפקיד של המרכז הוא בעצם לתת מענה לצמצם פערים בקרב האוכלוסיות החלשות בעיקר בתוך הישוב, לבנות מערכת יישובית שתלויה באיתור, טיפול ועבודה עם מורים והקהילה.
<סימה חדד מה יפית: בפועל לא קיבלנו תקציב למעט שישה ימי הדרכה של התכנית הלאומית ואנחנו בעצם בשלב של למידה של המרכזים הללו.
<מיכל כהן: 27 מרכזים.
<סימה חדד מה יפית: כרגע האחריות על ה-27 שעובדים על פי המודל שנבנה יחד עם משרד ראש הממשלה והתכנית הלאומית.
<סימה חדד מה יפית: בארץ פועלים הרבה יותר מרכזים מאותם 27 והם תלויים תמיד בין חיים ומוות כי הם תלויים בתקציבים כאלה ואחרים שלא נמצא להם פתרון.
<מיכל כהן: בדימונה לקחנו את המרכז?
<סימה חדד מה יפית: אני תכף אומר לכם.
<מיכל כהן: יש לנו 55 מרכזים נוספים.
<מיכל כהן: נכון?
<סימה חדד מה יפית: אפילו יותר.
<סימה חדד מה יפית: יש לנו 55 בפוטנציאל.
<סימה חדד מה יפית: יש עכשיו החלטת ממשלה לגבי הדרום שבונה עוד מרכזים.
<סימה חדד מה יפית: הבעייתיות היא לתחזק אותם לזמן ארוך.
מירב בן ארי: לגיל הרך.
<סימה חדד מה יפית: אנחנו מדברים רק על הגיל הרך.
<סימה חדד מה יפית: הם נותנים מענה מגיל לידה עד גיל שש.
<סימה חדד מה יפית: מרכזים שבחלקם נמצאים עם יחידות התפתחותיות, מרכזים בלי יחידות התפתחותיות, יש דגמים שונים.
<סימה חדד מה יפית: אנחנו מנסים ליצור לא מרכז שיש בו תכניות תכניות אלא עבודה קהילתית, עבודה שנותנת מענה מערכתי.
<סימה חדד מה יפית: יש לנו קושי גדול לנהל את המהלך הזה בלי תקצוב.
<סימה חדד מה יפית: יחד עם זאת, אנחנו עושים ככל שביכולתנו מתקציב קיים.
<מיכל כהן: אחת האופציות שנבחנת וזה אנחנו נעשה בדיונים הפנימיים היא האם נכון להכיר במרכזים לגיל הרך כמו מוסדות עם סמל.
<מיכל כהן: אם אנחנו מכירים בהם כפי שמכירים במוסדות עם סמל, אנחנו יכולים לתקצב.
<מיכל כהן: ראשית, אנחנו יכולים לדאוג שמנהל המרכז יהיה ברמה.
מאיר כהן: אם תצליחי.
מאיר כהן: לדעתי זו החלטה שלך אבל אם תצליחי להזיז את זה, זה ישדרג את כל המרכזים האלה.
<מיכל כהן: זו המוטיבציה.
<מיכל כהן: לקחנו את 27 המרכזים הראשונים כדי לדעת בדיוק מה חסר שם.
<מיכל כהן: הצוות עושה שם עבודה נהדרת ובאמת ממפה כדי להרחיב את זה לשאר העמותות.
<מיכל כהן: אנחנו נדון גם עם אגף התקציבים.
<מיכל כהן: בעצם המוטיבציה, אם נצליח לשים את זה כמוסד חינוכי לכל דבר ועניין, נדאג גם לשדרוג הצוות וגם לשים שם סמל מוסד לתפעול ואני מאמינה שזה לא תקציב ענק אבל זה בעיקר ישנה את ההתנהלות שם.
<סימה חדד מה יפית: חשוב לי לומר שהשינוי הראשוני שאנחנו עושים כרגע הוא שההדרכה נכנסת לכלל המרכזים באחריות האגף לחינוך קדם יסודי.
<סימה חדד מה יפית: עד היום זאת הייתה בחירה של כל מנהל.
<סימה חדד מה יפית: בינתיים אנחנו מדברים רק על ה-27 מרכזים.
<סימה חדד מה יפית: אנחנו מנסים גם ליצור איזשהו מודל אחיד שנקבע במשרד ראש הממשלה.
<סימה חדד מה יפית: במתכונת העבודה הזו התחלנו ואנחנו יודעים שיש לנו הרבה מאוד מרכזים שפונים אלינו ומבקשים להצטרף למהלך כי יש איזושהי כפיפות מסוימת ואחריות להתמקצעות.
<מיכל כהן: וגם תמיכה פדגוגית וזה ישדרג.
<מיכל כהן: אנחנו נשים את זה באחד הדיונים בינינו לבין האוצר.
<מיכל כהן: אני מודה שגם את ה-27 מרכזים לקחנו מתוך התקציבים הקיימים אבל בכל זאת.