GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רון עוזרי: מצד אחד אתה אומר תנאים פיזיים לא טובים, בוא תסגור, ומצד שני מה תעשה עם אותם מבוגרים?
<רון עוזרי: אין ספק שאגף הגריאטריה וגם מר עוזי קרן דואגים ואכפת להם מאוד, אבל הם הולכים על ביצים.
<רון עוזרי: יש מקומות שהם בעצמם לא יודעים מה לעשות מתוך דאגה לזקנים וזאת בעיה.
<רון עוזרי: אני לא חושב שהפתרון לשנה-שנתיים הקרובות, בזה נגמור ועכשיו אנחנו נראה שהשנה לא יחסרו לנו מיטות.
<רון עוזרי: רבותיי, לבנות מיטה – חמש שנים.
<רון עוזרי: עשר שנים לבנות בית.
<רון עוזרי: חמש שנים מהיום הראשון שמחליטים, זה מינימום וזה מהיר, זה אקספרס.
<רון עוזרי: אנחנו נמצא את עצמנו בעוד שלוש שנים במה שהיה לפני 35 שנים.
<רון עוזרי: אתם יודעים מה היה לפני 35 שנים?
<רון עוזרי: חיכו ארבעה חודשים למיטה סיעודית.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שיושב ראש ועדת סיעוד של אב"א נמצא כאן.
<דודי ברימר: אני חושב שרוני תמצת בעיקרון את כל הנושאים.
<דודי ברימר: כמובן שיש לנו לדעתי נקודה אחת ואנחנו אומרים אותה כבר חמש שנים, נושא של שקיפות.
<דודי ברימר: משום מה אנחנו מדברים על אותם נושאים אבל משרד הבריאות רואה בעין קצת שונה מאשר המציאות בשטח.
<דודי ברימר: באמת אני קורא לשקיפות מלאה.
<דודי ברימר: אנחנו פתוחים לנושא הזה.
<דודי ברימר: אגב, אנחנו שיקפנו ואנחנו מגישים בימים אלה עבודה מאוד רחבה בנושא למשרד הבריאות.
<דודי ברימר: אני חושב שאתמול כבר הוגשה העבודה הזו בה אנחנו מציינים בשקיפות מלאה את כל העלויות ושפעם אחת יבינו וידעו את המציאות ואת האמת.
טלי פלוסקוב: נחזור לחברי הכנסת.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחד המציעים.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שמירב יצאה.
<קריאה: היא תכף תחזור.
מסעוד גנאים: אני מברך את כל הנוכחים והאורחים.
מסעוד גנאים: אני מציג במקומו של חבר הכנסת טלב עראר שביקש את העלאת הנושא אבל הנושא באמת הוא נושא חשוב מאוד משום שמדובר בשכבה שכולנו צריכים לדאוג לה.
מסעוד גנאים: גם אנחנו בכנסת דואגים לכל העניינים של הקשישים שמוגבלים ביכולת וכולנו צריכים לדאוג לכך שיקבלו את התנאים המיטביים כדי שיוכלו באמת לחיות בצורה הנוחה ולתת להם את השירותים הדרושים.
מסעוד גנאים: הצעד של משרד הבריאות שקראנו במה שהתפרסם בחדשות, הוא צעד מבורך.
מסעוד גנאים: אם הוא רוצה לשדרג את בתי האבות הסיעודיים, אם זה מבחינת המיטות ולהרחיב, בסדר, אבל בסוף לא להחטיא את המטרה.
מסעוד גנאים: הכוונה שיש את הסטנדרטים החדשים שהוציא משרד הבריאות אבל אם זה גורם שבתי אבות סיעודיים ייסגרו וזה יגרום שעוד קשישים ימצאו את עצמם בלי מסגרת, משרד הבריאות חטא למטרה.
מסעוד גנאים: או שמשרד הבריאות יקל בסטנדרטים האלה כדי שמספר רב של בתי אבות סיעודיים ייכנס לקטגוריה הזאת או שייתן זמן לבתי האבות כדי להתארגן לסטנדרטים החדשים.
מסעוד גנאים: אם לא, לתת אלטרנטיבה ולתת לבתי האבות הסיעודיים הנוכחיים להמשיך במתן השירותים לקשישים משום שבסוף המטרה העליונה היא לא למצוא קשיש כלשהו שאין לו את המסגרת ואין לו את השירותים שהוא קיבל.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר ואחריו נחזור שוב לנציגים של בתי האבות.
ישראל אייכלר: כבוד היושבת ראש, אני מברך על קיום הדיון.
ישראל אייכלר: אל תשליכנו לעת זקנה, זאת לא רק תפילה אלא זה דבר שמחייב ובפרט שזכינו שבדורות האחרונים אנשים מזדקנים יותר ויותר כך שצריך לחשוב על זה הלאה.
ישראל אייכלר: שמעתי את מר עוזרי ואני אומר לך, הוא באמת משכנע.
ישראל אייכלר: יש משפט חכם שאמר פעם מישהו והוא שהאויב של הטוב הוא הטוב ביותר.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, כשאתה רוצה שמשהו יהיה פרפקציוניסטי, אתה עלול לפגוע בכל הדברים שאינם פרפקט אבל הם מציאות קיימת והם טובים.
ישראל אייכלר: אני רוצה עוד יותר טוב ולכן כשעושים רפורמה, זה לא רק לגבי זקנים אלא זה קורה גם בהרבה מוסדות כמו כיבוי אש וכל מיני דברים שאתה רוצה להבטיח במאה אחוזים וזה עולה לך הון תועפות ופוגע בתקצוב של המוסד.
ישראל אייכלר: לגבי קשישים, בוודאי שצריך לחשוב על התנאים הטובים ביותר האפשריים אבל לאשר גם את הדברים הטובים.
ישראל אייכלר: אני רוצה לחשוב רגע מחוץ לקופסא.
ישראל אייכלר: אמר מר עוזרי שאנשים מזדקנים ותהיה כאן קטסטרופה מבחינת האנשים הסיעודיים שזקוקים לסיעוד ולא יהיו להם מקומות.
ישראל אייכלר: יש תרופה שאני קורא לה בשם כולל – פיליפינים.
ישראל אייכלר: אבל אלה לא רק פיליפינים.
ישראל אייכלר: יש סיעוד ביתי שהוא דבר נפלא וכל זמן שלאדם יש היכן להיות, צריך לעודד את זה וצריך לתקצב את זה וצריך לחשוב.
ישראל אייכלר: פעם היו רק בתי יתומים, אבא או אימא נפטרו, הכניסו את הילד לבית יתומים.
ישראל אייכלר: היום ברוך השם היתומים נקלטים בחברה.
ישראל אייכלר: גם הזקנים והסיעודיים, כמה שאפשר לקלוט בבתים.
ישראל אייכלר: צריך להשקיע בזה וגם זאת השקעה גדולה מאוד.
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שיש לי חבר, בחור צעיר, שרצה להיות אח סיעודי.
ישראל אייכלר: יש לו נפש טובה מאוד והוא רצה להיות אח סיעודי.
ישראל אייכלר: הבחור הזה כבר למד את כל חכמת העולם והוא כבר עבר את כל ההכשרות והוא כבר יודע לדבר עוד מעט סינית אבל עדיין אין לו אישור להיות אח סיעודי.
ישראל אייכלר: הוא צריך לעבור מבחנים קשים ביותר.
ישראל אייכלר: הדוקטור של פעם לא היה עובר את המבחנים שעובר היום אח סיעודי.
ישראל אייכלר: צריך גם בזה קצת לא לקחת את הטוב ביותר אלא להסתפק בטוב.
ישראל אייכלר: אם יש מחסור בעובדים סיעודיים, זה בגלל שלא כל האנשים שיש להם לב טוב יכולים לטפל בקשיש ובקשישה.
ישראל אייכלר: הם יכולים להיות דוקטורטים בהשכלה כללית.
ישראל אייכלר: אני רואה את זה מהמציאות.
ישראל אייכלר: אני מלווה אותו ואני מעודד אותו והוא כבר כמה פעמים בבחינות כמעט נפל ושאל מה קשור הדבר הזה.
ישראל אייכלר: אמרתי לו שיתחזק ושיחזיק מעמד.
ישראל אייכלר: התחילו לאפשר לו בבתי חולים לעשות קצת התמחות אבל את הנשמה מוציאים עד שהוא זוכה לתואר.
ישראל אייכלר: בסיכום אני אומר שני משפטים.
ישראל אייכלר: ראשית, לעודד את הסיעוד הביתי.
ישראל אייכלר: שנית, להקל עם בתי האבות במקומות שצריכים לגופו של מוסד ולא לכללים ארכאיים.
ישראל אייכלר: את בוודאי זוכרת את שיכוני קוסיגין.
ישראל אייכלר: כל בתי האבות צריכים להיות אותו הדבר?
ישראל אייכלר: יש בית אבות במקום מסוים שאפשר להתפשר כאן ויש בית אבות שצריך שהוא יהיה עוד יותר.
ישראל אייכלר: הדבר השלישי אותו אני רוצה לקדם, להקל על האחים הסיעודיים לקבל אישורים כך שיהיו מומחים לעניינים ספציפיים כמו סיעוד.
ישראל אייכלר: לא להכביד עליהם בעוד כל מיני תארים כשהמוסדות להכשרה צריכים פרנסה למרצים.
ישראל אייכלר: באמת להתמקד בעבודה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.
טלי פלוסקוב: יש לנו נציגים של בתי אבות כאן.
טלי פלוסקוב: זהר יפה, חבר ארגון, מנהל מוסד.
<זהר יפה: קודם כל, שלום.
<זהר יפה: אני זהר יפה.
<זהר יפה: אני מנהל מוסד סיעודי גדול בנתניה בבעלות משפחתית.
<זהר יפה: בית יפה לגיל הזהב, מוסד שקיים משנת 1980 בערך.
<זהר יפה: בשנה האחרונה זכינו לציון לשבח על תוצאות של בקרה ברצף של שנים ובעיקרון אנחנו עומדים היום במצב שאם לא נעשה משהו, אנחנו לא קיימים בינואר 2017.
יעקב פרי: מה זה לא נעשה משהו?
<זהר יפה: לא נעשה משהו, זאת השקעה של מיליוני שקלים.
טלי פלוסקוב: על פי הדרישות של משרד הבריאות.
<זהר יפה: על פי הדרישות של משרד הבריאות.
<זהר יפה: השקעה של מיליוני שקלים.
<זהר יפה: כמו שאמרתי קודם, אנחנו מוסד שיש לו בין הציונים הכי גבוהים מבחינת שירות לאנשים.
<זהר יפה: לא נראה לי הגיוני שאנשים שמקבלים שירות כזה טוב, צריך לסגור את המקום כתוצאה מזה שהמסדרון קטן.
טלי פלוסקוב: זה מה שרציתי לבקש.
טלי פלוסקוב: תן לי דוגמה שמראה במה אתה צריך להשקיע עכשיו ואין לך עד היום.
<זהר יפה: אם אני צריך להחליף דלתות ממטר ועשרה למטר ועשרים ב-170 חדרים.
טלי פלוסקוב: במטר ועשרה כיסא גלגלים לא נכנס?
<זהר יפה: כיסא גלגלים נכנס גם בשמונים סנטימטר.
טלי פלוסקוב: אם כן, למה להגדיל את הדלת?
<זהר יפה: כי הטענה היא שצריך מטר ועשרים כי מיטה צריכה לעבור בסיבוב.
<זהר יפה: אנחנו לא בית חולים כללי.
<זהר יפה: אנשים לא עוברים ממיון למחלקות ו גם במצב חירום – שזאת התשובה שקיבלתי – לכל אחד אצלנו יש כיסא גלגלים.
<זהר יפה: אם אנחנו צריכים לפנות, בסך הכול במשמרת הכי גדולה יש ארבעה מטפלים שאמורים לפנות 36 דיירים.
<זהר יפה: הם לא יפנו אותם במיטות, הם גם לא יכולים להשתמש במעלית כך שהם לא יורידו את המיטות.
מירב בן ארי: אתה משנות ה-80.
מירב בן ארי: מה קרה פתאום?
<זהר יפה: קודם כל, אני משנות ה-80.
<זהר יפה: משנות ה-80 ועד היום כל השנים אנחנו משדרגים וכל פעם היו תקנים חדשים והתאמנו את התקנים.
<זהר יפה: יש מחלקות שנבנו בשנים מוקדמות יותר ויש מחלקות שנבנו בשנים מאוחרות מאוד.
<זהר יפה: בסך הכול אני לא רואה שום בעיה.
<זהר יפה: אני אכנס לדברים ספציפיים כמו דרישה למקלחת ושירותים לשני חדרים, לארבעה אנשים.
<זהר יפה: מצד שני יש אפשרות לחדר של שלושה אנשים בתנאי שהוא יהיה בגודל של 21 מטרים אבל אז אתה מייצר יחידה שיש בה חמישה אנשים, אז חמישה אנשים לא יכולים להתקלח באותה מקלחת ולהשתמש בשירותים.
<זהר יפה: אלה אנשים שלא מתקלחים לבד, אלה אנשים שמי שמקלח אותם אלה שני מטפלים ביחד.
<זהר יפה: אין שום סיבה בעולם שבכל חדר תהיה מקלחת ושירותים.
<זהר יפה: הם גם לא הולכים לשירותים אלא הם עם חיתולים.
<זהר יפה: הדברים האלה, אלה מיליוני שקלים.
<זהר יפה: מיליוני שקלים כדי לשפץ את המקום.
<זהר יפה: אין לנו את הכסף.
<זהר יפה: אני שמעתי דברים כאן
<זהר יפה: היום שפשוט הייתי בהלם.
<זהר יפה: אני מוכן לחשוף כל נתון.
<זהר יפה: העובדים שלי בשכר מינימום מקבלים 28 שקלים לשעה.
<זהר יפה: להגיד לי שאני משלם פחות ממה שאני מקבל?
<זהר יפה: אני משלם הרבה מעבר למה שאני מקבל והמוסד הוא לא רווחי אבל הוא מוסד טוב.
<זהר יפה: אני שמעתי היום דברים שפשוט הייתי בהלם.
<זהר יפה: אני חושב שמישהו צריך לקחת את המפתחות לידיים.
<זהר יפה: אנחנו מוסדות שנותנים את הנשמה ומטפלים באנשים.
<זהר יפה: דיברו כאן על חולים סיעודיים.
<זהר יפה: שכחתם משהו.
<זהר יפה: יש לי 180 עובדים שמטפלים ב-220 חולים.
<זהר יפה: אלה 180 עובדים שילכו הביתה.
<זהר יפה: 180 עובדים שמטפלים ב-220 חולים.
<קריאה: זה היחס אצל כולם.
טלי פלוסקוב: כמעט אחד לאחד.
<זהר יפה: ואותם שכחו.
<זהר יפה: הם לא נחשבים.
<זהר יפה: אז מישהו צריך להתעורר ולחשוב.
<זהר יפה: אני חושב שתמיד יש מקום לשיפור ואני חושב שאנחנו תמיד מנסים לשפר אבל אנחנו לא מסוגלים גם כלכלית.
<זהר יפה: שוכחים שהמצב הכלכלי היום הוא לא המצב הכלכלי לפני עשר שנים.
<זהר יפה: בכל מדינת ישראל עסקים קורסים.
<זהר יפה: אנחנו מצליחים לעמוד, לתת שירות בכבוד, לכבד את העובדים שלנו.
<זהר יפה: מדברים כאן על מחסור בעובדים.
<זהר יפה: יש מחסור אדיר בעובדים.
<זהר יפה: תבואו אלי לבית יפה לגיל הזהב, לא תמצאו מחסור של שעה אבל השאלה אם ההורים שלכם או הילדים שלכם צריכים לעבוד 260 שעות, אם אנשים צריכים לעבוד משמרות כפולות כדי שתהיה אחות במחלקה במשך 24 שעות ביממה, כדי שאנשים גם יתפרנסו כי השכר שנגזר ממשרד הבריאות הוא שכר מינימום.
<זהר יפה: בן אדם ב-5,000 שקלים לא יכול לפרנס את המשפחה שלו, לא הוא, לא אשתו, לא שניהם ביחד.
<זהר יפה: אז הם מתחננים לעבוד 260 שעות והם לא צריכים לעשות את זה.
<זהר יפה: הם צריכים להיות מתוגמלים.
<זהר יפה: לא אכפת לי שאני לא אקבל אגורה אחת יותר, שיעבירו את זה ישירות לעובדים.
<זהר יפה: אין לי שום בעיה עם זה.
ישראל אייכלר: אני חושב שהדוגמה של ה-170 דלתות בבת אחת, זה שיא האבסורד של בירוקרטיה.
ישראל אייכלר: נניח שיש כמה חדרים שצריכים דלתות יותר רחבות בגלל האנשים ששוכבים במיטות אבל יש חדרים שלא צריך.
ישראל אייכלר: צריך להיות איזה הגיון.
ישראל אייכלר: הכללים הכוללניים האלה הורסים.
טלי פלוסקוב: חברתה הכנסת מירב בן ארי, את רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר שאני הצטרפתי להצעה הזאת כי ראיתי את הכתבה וסבי זכרונו לברכה היה מטופל בתפארת בנים במשך חמש שנים והכתבה הייתה בתוך תפארת בנים בנתניה.
מירב בן ארי: שם צולמה הכתבה.
מירב בן ארי: ברגע שראיתי את זה, הצטרפתי להצעה.
מירב בן ארי: אני אומר לכם שאני ממש מופתעת ואני לא מצליחה להבין.
מירב בן ארי: לכן שאלתי אותך מה השתנה.
מירב בן ארי: המיטות גדולות יותר?
מירב בן ארי: הגלגלים קטנו?
מירב בן ארי: מה השתנה שפתאום הסיפור הזה נפל עלינו?
מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין האם יש מקום כאן לשנות את רוע הגזרה.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם כאשר אני חושבת על המשפחה שלי שבאמת עשתה את כל המאמצים כדי שסבא שלי ייכנס לתפארת בנים.
מירב בן ארי: כשאתה מדבר על המחותלים, אני חושבת על סבא שלי ועל זה שהוא אף פעם לא התקלח לבד במשך חמש השנים בגלל כל האירועים.
מירב בן ארי: אנשים שלא מכירים גם את העובדים אבל גם את החולים, בכלל לא מבינים שזה מה שמחזיק אותם בחיים.
מירב בן ארי: כל השאר, מבחינתי זאת תפאורה.
מירב בן ארי: לכן הכתבה היא כתבה קשה מאוד ואני באמת מקווה שגברתי יושבת הראש משרד הבריאות יגיד, גם אם יש כאן מקום למשא ומתן, האם את זה אפשר לשנות או לא.
מירב בן ארי: קצת גמישות.
מירב בן ארי: מדובר כאן באחת מהחוליות החלשות של החברה הישראלית ולא סתם יושבת הראש – שהיא גם חברתי לסיעה – לקחה על עצמה את הנושא ושמה אותו בסדר יומה החברתי.
מירב בן ארי: אנחנו לא יכולים לפגוע במקור היחיד שנותן להם הגנה.
מירב בן ארי: אם יש מקום לגמישות, בוא נשמע.
מירב בן ארי: קחו בחשבון שחברי הכנסת ובטח יושבת הראש, אנחנו רוצים לדעת אם יש מקום לפתרון אבל איך אפשר לסגור מקום כזה?
<זהר יפה: לגבי מה שאמרת, שקיפות.
<זהר יפה: במשרד הבריאות יש ועדת ערר לגבי הרפורמה של 2016.
<זהר יפה: אני כבר ביקשתי כי לא יכול להיות שיושבים עם מוסד מסוים ועושים קצת קווצ' כאן וקצת קווצ' שם ו את זה לא מפרסמים.
<זהר יפה: כולנו אמורים לדעת.
<זהר יפה: אם לי ייתנו איזו הקלה, וזה בסדר, יגיעו למסקנה שיש איזו הקלה.
יעקב פרי: לידיעתך מגיעים לסיכומים עם אחרים?
יעקב פרי: לזה התכוונת?
<זהר יפה: אמת לאמיתה.
טלי פלוסקוב: זה באמת נתון מאוד חשוב.
מירב בן ארי: נתון קשה מאוד.
טלי פלוסקוב: הדובר הבא, אביאל רוזנולד, מנכ"ל בית חולים סיעודי.
<אביאל רוזנולד: אני חבר הנהלת איגוד בתי אבות.
<אביאל רוזנולד: ההנהלה ביקשה ממני להציג לכם תמונה של אזור השרון.
<אביאל רוזנולד: הוד השרון.
<אביאל רוזנולד: בתי האבות שלי הם בהוד השרון.
<אביאל רוזנולד: התמונה בהוד השרון היא תמונה הרבה יותר קשה ממה ששמענו עד עכשיו.
<אביאל רוזנולד: לצורך העניין, בהוד השרון נכון להיום קיימות 480 מיטות פעילות בהן יש מטופלים וכולם עובדים וכולם מרוצים שנים רבות.
<אביאל רוזנולד: זה מקום שהתחיל לפני הרבה שנים ושלושים שנים אנשים שם מרוצים.
<אביאל רוזנולד: כמו שאמרת, מה קרה פתאום?
<אביאל רוזנולד: מה השתנה יום מיומיים?
<אביאל רוזנולד: נכון להיום, לפי התקנות החדשות של משרד הבריאות, אמורים להיסגר 365 מיטות ב-1 לינואר.
<אביאל רוזנולד: ב-1 לינואר, 365 מיטות אמורות להיסגר.
<אביאל רוזנולד: ראשית, אני לא בטוח שיש להם מקום חלופי, ושנית, אם יש להם מקום חלופי, איפה הוא הולך להיות?
<אביאל רוזנולד: באיזה טווחים?
<אביאל רוזנולד: באיזה מרחקים?
<אביאל רוזנולד: לעניות דעתי אם הוועדה תקבל מידע כזה, אני חושב שאנשים יפעלו לעצור את המהלך הזה כי לא יתכן שבתוך חצי שנה 365 אנשים קשישים סיעודיים עם המשפחות שלהם יתניידו למרחקים של עשרות קילומטרים.
טלי פלוסקוב: איך הגעתם למספר הזה?
טלי פלוסקוב: בגלל מטר מרובע פר בן אדם.
<אביאל רוזנולד: כן.
<אביאל רוזנולד: אם אני לוקח את התקנות הרלוונטיות שמשרד הבריאות פרסם והולך ובודק איזה בתים רלוונטיים לעניין הזה מבחינת נושא של תקנות, אנחנו רואים איזה בתים אמורים להיסגר.
<אביאל רוזנולד: זה רק בהוד השרון ולך תדע מה קורה בכל אזורי השרון ובכל הארץ.
מירב בן ארי: לאן ילכו הקשישים?
<אביאל רוזנולד: זאת בדיוק השאלה.
טלי פלוסקוב: זאת השאלה שאין לנו עדיין תשובה עליה.
<אביאל רוזנולד: אפילו אם יש מקום חדש שנפתח עכשיו בקדימה וכולי, נגיד שהוא יכול לקלוט 150 מיטות, נשארו עוד 160-170 מיטות שאנשים, קשישים סיעודיים, לאיפה ילכו?
<אביאל רוזנולד: 160 קשישים סיעודיים ייעלמו?
<אביאל רוזנולד: אני חושב שהיחידים שיש להם את הנתונים כאן, אלה עוזי קרן ודוקטור ברקמן, לגבי מה שקורה בכל רחבי הארץ.
<אביאל רוזנולד: לעניות דעתי יש כאן – או לפחות כמו שאנחנו מצליחים להבין באיגוד בתי אבות – כשל מאוד גדול.
<אביאל רוזנולד: הדבר החמור הנוסף הוא שאם בתים ישנים יצמצמו מיטות, זאת אומרת, בתים שיש להם היום לצורך העניין מאה מיטות ויעברו לשישים מיטות כדי לעמוד בתקנים האלה, כדי לשרוד כלכלית, כדי להיות רווחיים, הם לא יעבדו עם קודים של משרד הבריאות אלא הם יעבדו עם האנשים הפרטיים שמסוגלים לשלם עשרים אלף שקלים, 25 אלף שקלים לחודש.
<אביאל רוזנולד: האנשים הנורמליים שמתפרנסים למחייתם, לא יוכלו לקבל את השירות.
<אביאל רוזנולד: הקודים יוזזו הצידה.
טלי פלוסקוב: מר דניאל בן שטרית, מנהל בית אבות.
יעקב פרי: צריך להגיד בגילוי נאות שקיבלת מחמאה חמה מציונה.
יעקב פרי: אני חושב שאמה זיכרונה לברכה הייתה אצלנו.
<דניאל בן שטרית: אני ארבעים שנים בתחום ואני עדיין נרגש לשמוע את התודות האלה כי זאת משפחה שהגיעה למחלקה לתשושי נפש.
<דניאל בן שטרית: קודם היה כאן חבר הכנסת אייכלר והוא ציטט את אל תשליכני לעת זקנה.
<דניאל בן שטרית: אני מוסיף ואומר מתהלים אל תשליכני מלפניך ורוח קודשך אל תיקח ממני.
<דניאל בן שטרית: בדיוק תשושי הנפש עליהם אנחנו מדברים, הם אותה קלחת, תשושי נפש וסיעודיים שנכנסים באותו תחום.
<דניאל בן שטרית: אני מעל ארבעים שנים בתחום.
<דניאל בן שטרית: אני ראיתי את הגזרות שנוחתות עלינו לבקרים, אחת אחרי השנייה.
<דניאל בן שטרית: עוד גזרה ועוד גזרה שאי אפשר לעמוד בה.
<דניאל בן שטרית: זה החל מהרתחה של מים שאני צריך להרתיח אותם לטמפרטורה של מעל 65 מעלות בנקודת היציאה ולקרר אותם בנקודת האספקה, היכן שצורכים אותם.
<דניאל בן שטרית: זה עולה לנו מאות אלפי שקלים ואת אף אחד זה לא מעניין.
<דניאל בן שטרית: פנינו למשרד הבריאות וביקשנו שיעשו גילוי נאות, שיאמרו לנו למה הם מתמחרים ולפי מה הם הגיעו למחיר יום האשפוז אבל שום דבר לא יצא מזה.
<דניאל בן שטרית: היה לי מרכז יום לתשושי נפש.
<דניאל בן שטרית: שוב, תשושי נפש אלה אנשים מבולבלים שנמצאים בבית והמשפחה מחזיקה בהם בכל רגע.
<דניאל בן שטרית: מחזיקה אותם בבית כדי לא להוציא אותם למוסד כי היא רוצה אותם ליד הבית.
<דניאל בן שטרית: אנשים שאתה רואה אותם, אתה חושב שהכול בסדר אתם אבל משהו משתבש במוח, משהו מתבלבל שם.
<דניאל בן שטרית: נאלצתי לסגור בגלל כל מיני גזרות שהוטלו עלינו.
<דניאל בן שטרית: אנשים פנו אלי, בכו ואמרו מה אתה עושה לנו.
<דניאל בן שטרית: אמרתי שאני כמוסד ציבורי נשאתי בהפסדים של מעל 400 אלף שקלים לשנה במרכז היום הזה.
<דניאל בן שטרית: היום אני שוקל לעשות אותו דבר.
<דניאל בן שטרית: יש לי מה שנקרא נופשון, זקן יכול להגיע כמו למלון ולקבל שירות בסבסוד חלקי של המדינה.
<דניאל בן שטרית: אני עומד לסגור אותו כי זה לא רווחי ואני לא יכול לעשות את זה.
<דניאל בן שטרית: זה יהיה בכל דבר.
<דניאל בן שטרית: לצערי אנחנו לא יודעים מה יקרה אתנו בעוד עשור או בעוד שני עשורים והיכן נימצא.
<דניאל בן שטרית: סטטיסטית חלק גדול מאתנו יגיעו או לסיעודית או לתשושי נפש.
<דניאל בן שטרית: אנחנו נגיע לשוקת שבורה שלא יהיה לנו היכן להיות ואני מצר על כך.
<דניאל בן שטרית: אני אומר שוב שמעל ארבעים שנים אני בנושא הזה ומאז 2008 אני רואה את הירידה וכמה נגסו בנו באותו מחיר יום אשפוז מסכן שעליו אנחנו נשענים.
<דניאל בן שטרית: אני מוסד ציבורי ללא מטרות רווח והמבנה שאני נמצא בו לא שייך לנו אלא לעיריית ירושלים.
<דניאל בן שטרית: אני מסיים את השנה בגירעון ואני שואל מה עם האחרים שצריכים להשקיע, להחזיר החזרי הון, להרוויח על כל מה שיש וזה לא קורה.
<דניאל בן שטרית: אם לא נתעשת עכשיו, אני לא יודע היכן נמצא את עצמנו בעוד חמש שנים, שש שנים, עשר שנים וזה הזמן.
<דניאל בן שטרית: מתוך מעמקי הלב אני אומר, תעשו משהו.
<דניאל בן שטרית: תעשו משהו ואם אנחנו לא נעשה עכשיו, אני לא יודע לאן אנחנו נגיע.
<דניאל בן שטרית: אני בדרך לפנסיה ואולי זה יהיה מאחורי.
<דניאל בן שטרית: תודה לכם.
טלי פלוסקוב: לפני שאני נותנת את זכות הדיבור למשרד הבריאות, יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?
<אביאל רוזנולד: אני חושב שטוב תעשה הוועדה אם היא תבקש ממשרד הבריאות לדחות את התהליך הזה או את הדד ליין שהציבו לבתים.
טלי פלוסקוב: מה ה-דד ליין שהציבו לבתים?
מירב בן ארי: 45 ימים.
<אביאל רוזנולד: 1 בינואר 2017.
<אביאל רוזנולד: ב-31 לדצמבר 2016 אנחנו סגורים.
<אביאל רוזנולד: אתה לא סוגר עסק מהיום להיום.
<אביאל רוזנולד: אתה סוגר עסק כבר כמה חודשים לפני.
<אביאל רוזנולד: זאת אומרת שאם אתה סוגר עסק, אתה צריך לדאוג לעובדים.
טלי פלוסקוב: אני גם לא בטוחה שהזמן יעזור לך.
טלי פלוסקוב: אתם מדברים כאן על בעיות הרבה יותר גדולות מאשר עוד שנה או שנתיים שייתנו לכם.
<אביאל רוזנולד: ברור, אבל אם ייתנו שנה-שנתיים, אני חושב שיצאו כמה דברים שייתנו לאנשים זמן להתארגן.
טלי פלוסקוב: ניקח את זה בחשבון.
מירב בן ארי: כמה בתי אבות אמורים להיסגר בעקבות כך?
<אביאל רוזנולד: זה הדבר השני.
<אביאל רוזנולד: אם הוועדה תקבל את הנתונים ממשרד הבריאות של כמה מקומות ייסגרו ולאיפה יועברו הקשישים, אני חושב שזה יהיה מבורך, כולל פרסום לציבור.
טלי פלוסקוב: נקבל את התשובות ממשרד הבריאות.
<אייל שמש: אני מנהל בית אבות בהוד השרון.
<אייל שמש: המקום שלנו מומחה לאנשים עם דמנציה.
<אייל שמש: אנחנו מובילים בתחום הזה של אנשים בדמנציה.
<אייל שמש: יש לי מאה דיירים ותשעים עובדים.
<אייל שמש: דבר אחד חשוב שאולי פחות נגענו בו הוא היכן הדייר נמצא כאן.
<אייל שמש: הדייר, אני קורא להם דיירים ולא חולים כי הם נמצאים במקום כרוני ולא נמצאים במקום אקוטי.
<אייל שמש: דייר נמצא במקום מסוים, חלקם, 12 שנים, 15 שנים, המון שנים נמצאים אצלנו.
<אייל שמש: אף אחד לא שואל אותו אם הוא דמנטי יותר, אף אחד לא אומר לו שמעבירים אותו או לא מעבירים אותו, לוקחים אותך או לא, מה קורה אתך, התרגלת לעובדים שלך, התרגלת לצוות.
<אייל שמש: אף אחד לא שואל את הבן אדם עצמו, את הדייר עצמו.
<אייל שמש: אני חושב שהם בראש המעלה לפני כולנו.
<אייל שמש: אני מרוויח מזה, אני מרוויח מזה בצורה מכובדת, בצורה שאני יכול להתקיים, אבל אני חושב שהדיירים הם בראש המעלה ואת זה צריך לקחת בחשבון.
<אייל שמש: משם זה מתחיל.
<אייל שמש: אחר כך נלך לעובדים שזה דבר מאוד מאוד חשוב ונלך לפרנסה שלנו אבל הדיירים הם הדבר הכי חשוב.
טלי פלוסקוב: יש לנו כאן כמה נציגים של משרד הבריאות.
טלי פלוסקוב: מי מכם מעוניין להשיב לנו לשאלות שבינתיים עלו?
טלי פלוסקוב: אני מבינה שיהיו עוד שאלות בהמשך.
<פנחס ברקמן: אני מהאגף לגריאטריה, אחראי על המוסדות.
<פנחס ברקמן: העובדות הן כלהלן.
<פנחס ברקמן: אינטרפרטציה, כל אחד יכול אחר כך לקחת לעצמו.
<פנחס ברקמן: לפני תשע שנים החליטה ועדת הפרויקטים של משרד הבריאות החלטה עקרונית על עדכון אמות המידה לפרוגרמה מינימלית חדשה שנדרשת לקשישים במוסדות.
<פנחס ברקמן: שנתיים היו דיונים משותפים עם נציגי המוסדות כולל נציגי אב"א.
טלי פלוסקוב: אתם הייתם שם?
<פנחס ברקמן: לפני שבע שנים פורסמה הפרוגרמה המינימלית שאיננה הפרוגרמה החדשה ביותר.
<פנחס ברקמן: הפרוגרמה החדשה חלה על מוסד חדש שנדרש להרבה יותר שטחים ולהרבה יותר דרישות.
<פנחס ברקמן: הפרוגרמה שהוסכם עליה הייתה פשרה בין הזכות הבסיסית של המטופל לתנאים הפיזיים לבין הקשיים האובייקטיביים של המוסדות כמו שגם נשמע כאן.
<פנחס ברקמן: רצינו ליצור מצב שלא יהיה יותר בשטח מצב בו קשישים יהיו בחדרים בני ארבעה עד שישה אנשים בחדר, שיצטרכו לצאת לשירותים בקצה המסדרון עם מקלחות בקצה המסדרון.
<פנחס ברקמן: זאת הייתה המטרה.
<פנחס ברקמן: נכון להיום לא יהיה אף קשיש במדינה שלא יהיה לו פתרון.
<פנחס ברקמן: לא יהיה כזה דבר.
<פנחס ברקמן: בשנים האחרונות כשיש תנופת בנייה, לפי הרשימות שלנו מתוכננות כ-7,000 מיטות חדשות כאשר מבחינת המיטות באותם מוסדות שיקבלו הנחיה להפסקת אשפוז כי את הקשישים נפנה למוסדות בהם יש תנאים משופרים של אשפוז, סדר גודל של אלף-אלפיים מיטות.
יעקב פרי: שאלת הבהרה.
יעקב פרי: אתם צופים שאם תהיה סגירה של מוסדות או סגירה חלקית, תהיה בעיה עם אלף קשישים שאתם טוענים שיש לכם פתרון.
<פנחס ברקמן: כן.
<פנחס ברקמן: הרוב המכריע של המוסדות, כמאה מוסדות, נענו והשקיעו בשיפוצים ובבנייה ולכן אנחנו צופים אלפי מיטות חדשות.
<פנחס ברקמן: משרד הבריאות לא יסגור שום מוסד.
<פנחס ברקמן: משרד הבריאות יפנה למוסדות אחרים את האנשים כדי שיקבלו מוסדות עם תנאי מחיה משופרים יותר.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, אתה מדבר על משהו הדרגתי.
טלי פלוסקוב: כך אני מבינה.
טלי פלוסקוב: החדשים כבר יענו לדרישות.
טלי פלוסקוב: אתה לא סוגר אותו אלא הוא ממשיך כמו שהוא ואתה לא בא בטענה אליו?
<פנחס ברקמן: נכון.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאני מנסה להבין.
<פנחס ברקמן: מה את לא מבינה?
מירב בן ארי: אני לא מבינה למה אתה מוציא אותם.
<פנחס ברקמן: אני לא מוציא אותם.
<פנחס ברקמן: לא יהיה אחד שיצא.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאמרת ולכן אני רוצה להבין את התהליך.
<פנחס ברקמן: המוסדות האלה לא יקבלו חולים חדשים.
<פנחס ברקמן: כל החולים החדשים יופנו למקומות אחרים.
מירב בן ארי: בזה גמרת את המוסד.
<קריאה: אין ספק שמקומות ייסגרו.
טלי פלוסקוב: עכשיו הבנו מה אמרת.
מירב בן ארי: מה לא בסדר?
<פנחס ברקמן: לפני שנתיים הקים מנכ"ל המשרד ועדה שאמורה לבדוק ולתת את הפרשנות והגמישות לאותם מוסדות שלא לעמוד ב-דד ליין של סוף השנה אלא על סמך מספר המיטות שיהיו באזור של אותו מקום לקבל החלטה על דחייה של הסגירה של אותו מוסד או שיעמדו בתנאים.
טלי פלוסקוב: עכשיו אמרת שאתה לא סוגר.
טלי פלוסקוב: אז מה זה דחייה של סגירת אותו מוסד?
<פנחס ברקמן: אני מסביר ששנתיים יש ועדה שדנה ובודקת כל מוסד לפי אזורו ולפי מספר המיטות והיא גמישה להחליט שהמוסד לא ייסגר בסוף השנה.
<פנחס ברקמן: אנחנו גם לא מתכוונים לסגור.
טלי פלוסקוב: את זה אמרת בהתחלה ולכן אני לא הבנתי את המשפט השני שלך.
טלי פלוסקוב: אמרת שאתה לא מתכוון לסגור שום מוסד ועכשיו אתה אומר שתקום ועדה שתהיה גמישה כדי שהמוסד לא ייסגר.
טלי פלוסקוב: תבחר.
<פנחס ברקמן: נדבר בכיוון של חצי הכוס המלאה.
<פנחס ברקמן: לא יהיה קשיש שלא יהיה לו פתרון.
<פנחס ברקמן: לכולם יהיו פתרונות.
<פנחס ברקמן: לא ייווצר מצב שקשיש יישאר ללא מיטה.
<פנחס ברקמן: זאת המטרה.
טלי פלוסקוב: אני מבינים שאתם קודם כל נתתם תקופת זמן מאוד מאוד קצרה כדי לעשות את השיפוצים.
<פנחס ברקמן: שבע שנים.
טלי פלוסקוב: מה זה שבע שנים?
טלי פלוסקוב: התקנות האלה נכנסו לתוקף לפני שבע שנים ופתאום עכשיו אתם אומרים זהו, זה ה-דד ליין האחרון?
<פנחס ברקמן: בדצמבר 2009 פורסם שב-31 לדצמבר 2016 על המוסדות לעמוד בדרישות.
<פנחס ברקמן: שבע שנים גברתי.
<קריאה: אבל יש מוסדות שלא יכולים.
מירב בן ארי: מה עם מוסד שלא יכול לעמוד בדרישות שלכם?
מירב בן ארי: אתם לא מתגמשים?
מירב בן ארי: קבעתם דרישות וזהו?
יעקב פרי: אם אתה גם יכול לתת לנו נתונים כמה לא עמדו בשבע השנים הללו למרות הדחיות והגמישות של המשרד.
יעקב פרי: האם יש לכם נתונים?
<פנחס ברקמן: יש לנו נתונים.
<פנחס ברקמן: מדובר על בסביבות עשרים מוסדות.
יעקב פרי: כלומר, עשרים מוסדות צפויים להיסגר או לאי קליטה חדשה?
<פנחס ברקמן: עשרים מוסדות אמורים לקבל הנחיה שלא לקבל חולים חדשים.
<פנחס ברקמן: החולים יישארו באותם המוסדות.
<פנחס ברקמן: מתוך 300 מוסדות.
<פנחס ברקמן: אחרים יקבלו דחייה אחרת לפי צפי של מוסדות חדשים שיקומו באותו אזור.
מירב בן ארי: אנחנו מקשיבים.
<פנחס ברקמן: לגבי הגמישות של המוסדות כדי לעמוד בתנאים של הפרוגרמה של 2016.
<פנחס ברקמן: לשם כך יש את מזכיר ועדת הפרויקטים שליווה את כל המוסדות באופן אישי ובדק וראה.
<עוזי קרן: אני רוצה לדבר על הנושא של השקיפות.
<עוזי קרן: דוקטור ברקמן אמר שהוקמה ועדת חריגים, בה יושב נציג אב"א.
<עוזי קרן: הפרוטוקולים שלה מופצים לכל חברי הוועדה וכל מי שרוצה לראות מה הוחלט בוועדת החריגים, יכול לקחת את הפרוטוקול מנציג הארגון שמייצג אותו.
<עוזי קרן: זה לגבי השקיפות.
<עוזי קרן: כשאנחנו התחלנו את התהליך הזה לפני תשע שנים, יצרנו איזושהי פרוגרמה שהיא פרוגרמת ביניים בין מה שהיה בשנות ה-60, ה-70 וה-80 לבין מה שהיה בשנת 1998, שזאת איזושהי נקודה בה יצרנו פרוגרמה למוסדות סיעודיים עד שב-2001 הפכנו אותה לקבועה.
<עוזי קרן: הפרוגרמה הזאת היא פרוגרמה נמוכה מהדרישות שלנו היום ממוסד סיעודי עם חדר בגודל של 16 מטרים, אבל אנחנו דורשים חדרים של 14 מטרים.