GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמיחי פישמן: אני ממונה על הייעוץ המשפטי ברשות לזכויות ניצולי שואה.
<עמיחי פישמן: אנחנו באמת שמחים על החוק.
<עמיחי פישמן: רציתי לומר שמדובר במקרים מהמעגל הראשון, כלומר, בעיקר יוצאי מחנות ריכוז וגטאות.
<עמיחי פישמן: מדובר על הנזקקים ביניהם.
מירב בן ארי: כמה יש כאלה היום?
<עמיחי פישמן: מדברים על 6,000 אנשים.
<עמיחי פישמן: אני רק אומר שהסכום החודשי הוא 320 יורו שזה שווה ערך ל-1,366 שקלים כך שזה אפילו קצת יותר ממה שחברת הכנסת פלוסקוב אמרה.
<עמיחי פישמן: לגבי היישום המהיר.
<עמיחי פישמן: אנחנו כמובן שמחים על כך.
<עמיחי פישמן: אני רק אעיר שב-2014 עת עברה התכנית, תוך חודשיים רוב התכנית כבר יושמה.
<עמיחי פישמן: כלומר, אנחנו מוכוונים לזה ואנחנו שמחים לעשות את זה מהר ויעיל.
טלי פלוסקוב: שוב תודה רבה לכם.
<ענת מימון: הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) (ביטול ניכוי הקצבה החודשית למקבלי תגמול ותגמול מוגדל לפי הכנסה), התשע"ו-2016 בחוק הטבות לניצולי שואה התשס"ז-2007, בסעיף 3(ג), אחרי סעיף קטן (ג) יבוא: "(ד) הוראות סעיף קטן (ג) לא יחולו על מי שזכאי לתגמול המשולם לפי הוראות סעיפים 4(א) או 4(ג)(1) לחוק נכי רדיפות הנאצים.
<ענת מימון: בחוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 5), התשע"ד-2014, בסעיף 13(ה)(1א) המלים "ובלבד שקצבה לפי ההסכם עם גרמניה כהגדרתה בחוק העיקרי תובא בחשבון" יימחקו.
<ענת מימון: תחילתו של חוק זה ביום כ"ח באב התשע"ו (1 בספטמבר 2016).
<ענת מימון: אני רק אעיר שהסעיף הראשון באמת הוא הסעיף העיקרי והוא מתקן את חוק הטבות לניצולי שואה, שם סעיף קטן (ג) קובע את הניכוי לגבי כלל הניצולים וכאן אנחנו מסייגים את אותן הוראות לגבי מי שבאמת מקבל תגמול מוגדל לפי הכנסה ותגמול לפי הכנסה לפי חוק נכי רדיפות הנאצים.
<ענת מימון: סעיף קטן (2) מדבר על הוראת שעה שנעשתה בתיקון מספר 5, שם דובר על מי ששולמה לו גמלת הבטחת הכנסה וראו אותו כמי שזכאי לפי חוק נכי רדיפות הנאצים.
<ענת מימון: באותו זמן קבעו באופן ספציפי ששם הגמלה תובא בחשבון ועכשיו בגלל שביטלנו את הניכוי, אנחנו מבטלים גם לגביהם.
<ענת מימון: התחילה, כמו שאמרה חברת הכנסת המציעה, ב-1 בספטמבר הקרוב.
מירב בן ארי: מי דואג שכל האנשים האלה ידעו על כך?
<עמיחי פישמן: הם לא צריכים לדעת.
<עמיחי פישמן: הם מקבלים את זה אוטומטית.
<עמיחי פישמן: הם פשוט יראו את זה בתלוש.
<עמיחי פישמן: הם יראו עוד כסף בתלוש.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לתקן.
טלי פלוסקוב: כולם יודעים כבר.
טלי פלוסקוב: שמחתי מאוד לראות שהתקשורת מתעניינת בניצולי שואה ובאמת הייתה חשיפה מאוד גדולה.
מירב בן ארי: היא מתעניינת מהמקום הלא טוב ועכשיו צריך לוודא שהיא מתעניינת מהמקום הטוב.
טלי פלוסקוב: אנשים כבר ממתינים לזה בסבלנות.
טלי פלוסקוב: די הרבה אנשים כבר יודעים שמ-1 לספטמבר הם יקבלו את הסכום הזה.
מירב בן ארי: הם יראו בתלוש שלהם יותר כסף.
<עמיחי פישמן: נכון.
מירב בן ארי: זה התלוש שהם מקבלים.
<עמיחי פישמן: מאתנו, מהרשות.
<עמיחי פישמן: הם פשוט יראו עוד סכום כסף.
מירב בן ארי: הכסף שמגיע להם עבר אליכם?
<עמיחי פישמן: זה כסף שהוא של האוצר.
מירב בן ארי: שכבר הועבר אליכם.
<עמיחי פישמן: אני לא בקי בענייניים התקציביים, אבל זה כסף שאושר.
<עמיחי פישמן: אגף התקציבים לא כאן, אבל דיברתי אתם אתמול והדבר הזה הוא כמובן על דעתם.
מירב בן ארי: מאוד חשוב שחברת הכנסת פלוסקוב שמה דגש כאן על ה-1 לספטמבר.
<עמיחי פישמן: כמו שאמרתי, לא צפויה להיות בעיה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין דבר אחד.
טלי פלוסקוב: איך התלוש היה בנוי.
טלי פלוסקוב: למעלה היה סכום מסוים שזה 5,300 שקלים מינימום ואז מהסכום הזה מורידים קצבת זקנה שהם מקבלים, מינוס 320 יורו ואז מה שנשאר, נכנס להם לחשבון.
טלי פלוסקוב: אז המינוס הזה של 320 יורו לא יהיה.
טלי פלוסקוב: השורה הזאת לא תהיה ולכן כמובן הסכום יגדל.
טלי פלוסקוב: זה איך שזה עובד בפועל.
מירב בן ארי: מי בעד אישור הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) (ביטול ניכוי הקצבה החודשית למקבלי תגמול ותגמול מוגדל לפי הכנסה), התשע"ו-2016?
מירב בן ארי: ההצעה אושרה פה אחד.
מירב בן ארי: ברכות.
מירב בן ארי: הצעת חוק מצוינת.
מירב בן ארי: תודה ליועצת המשפטית ולמנהלת הוועדה.
טלי פלוסקוב: לכולם.
אלי אלאלוף: היום 7 ביוני 2016, א' בסיוון תשע"ו, השעה 09:06.
אלי אלאלוף: אנחנו שמחים לראות אתכם, למרות שזה במצב קצת כאוטי.
אלי אלאלוף: הרבה חברי כנסת ביקשו לקיים את הדיון הדחוף.
אלי אלאלוף: אני שמח לקיים אותו.
אלי אלאלוף: המציעים הם חברת הכנסת מירב בן ארי, חברת הכנסת עליזה לביא, חברת הכנסת רויטל סויד, חבר הכנסת אחמד טיבי, חברת הכנסת מיכל רוזין וחבר הכנסת אסף אורן חזן ויש מחליפים לכל אחד, למי שלא נמצא וזה רק אומר שיש התעניינות ורצון רב לעזור לכם, בנוסף להרבה מאד טלפונים שקיבלתי מכל המערכת ואני שמח לגשת לנושא הזה בדחילו ורחימו, כדי שנקיים דיון ענייני, בתקווה שנצא מפה בהבנה, ואם לא היום, נקיים דיון נוסף במידת הצורך.
אלי אלאלוף: תרשו לי לפתוח את הדיון באמצעות חברת הכנסת מירב בן ארי ואחר כך ניתן לכם את רשות הדיבור, למתמחים.
אלי אלאלוף: מי מכם אמור לדבר או לפתוח?
אלי אלאלוף: תעבירו בבקשה שם.
אלי אלאלוף: לאחר מכן המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, ממנו בטוח נקבל גם כן ונבקש מיושב הראש אבי לקחת גם כן את רשות הדיבור.
מירב בן ארי: תודה רבה אדוני יושב הראש, בוקר טוב.
מירב בן ארי: אני מודה לך על קיום הדיון הזה.
מירב בן ארי: אני ביקשתי לקיים דיון דחוף בנושא הזה בוועדת העבודה והבריאות גם בשל מה שקראנו, הדברים הקשים של המתמחים וגם העדויות המאד מאד קשות שאנחנו שומעים.
מירב בן ארי: את האמת, לא צריך היה לקרוא בעיתון את העדויות, מספיק שמגיעים למיון או מגיעים לבתי חולים ומבינים את המצב של המתמחים.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שלמדתי קצת לפני שהגעתי, הכנתי את עצמי, לא הסתמכתי רק על העיתון אלא גם קראת את מרשם, גם דיברתי אתמול עם הנציג של הר"י.
מירב בן ארי: יש כאן כמה דברים ומהיכרות איתך אני יודעת שאתה תעשה דיון ענייני, בגלל זה אני לא אכביר במילים.
מירב בן ארי: אני רק אומרת שצריך לבוא לכאן עם איזה שהוא פתרון.
מירב בן ארי: כי נכון, יבואו הר"י, יגידו זה מה שהם חתמו.
מירב בן ארי: יבואו המתמחים, יגידו אנחנו מייצגים, לא מייצגים.
מירב בן ארי: זה לא רלבנטי.
מירב בן ארי: אתם כפופים להסכם עם ההסתדרות ועל זה חתמתם.
מירב בן ארי: מי שהטריד אותי בכל העניין הזה, זה כשאתה חותם, והבנתי שיש כאלה שיכולים לעשות גם בשבוע 26 שעות, ויש כאלה שעושים 26 שעות ולוקחים יום חופש למחרת.
מירב בן ארי: זאת אומרת הכנתי קצת שיעורי בית בעניין הזה.
מירב בן ארי: מה שמטריד אותי פה זה איך אותו גוף, שכביכול אחראי, לא כביכול, הוא אחראי על הרופאים בישראל, בכלל מאשר שמתמחה יעבוד 26 שעות?
מירב בן ארי: הרי מה עשיתם בזה?
מירב בן ארי: החתמתם, נכון, רציתם להגיע לזה, אבל איך זה קורה?
מירב בן ארי: הרי במי אתם פוגעים?
מירב בן ארי: נכון, המתמחה, מסכן, עייף, אבל בסוף נגרם כאן נזק של סכנת חיים וסכנת מוות.
מירב בן ארי: ואני אומרת, יש דברים שאתה חותם, נכון, אבל איפה הפיקוח?
מירב בן ארי: איפה האחריות?
מירב בן ארי: איפה האחריות גם כלפי הציבור?
מירב בן ארי: למה זה הגיע לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת?
מירב בן ארי: כי באו המתמחים ואמרו תשמעו, אנחנו פוגעים באזרחי ישראל.
מירב בן ארי: אז אני אומרת גם אם יבואו אליך הר"י, אדוני יושב הראש, ויגידו לך זה מה שחתמנו – מה שמטריד אותי זה העניין הזה של איך אנחנו לא מפקחים ולא רואים שהאנשים האלה עושים נזק לעצמם ולנו.
מירב בן ארי: והדבר השני שאני חייבת להגיד, כי אני יושב ראש השדולה להשכלה גבוהה בכנסת ו - - - הרבה, היה פה גם יום הסטודנט לפני שבועיים והיה כאן דיון – אין מספיק רופאים.
מירב בן ארי: יש מלא רופאים במדינת ישראל.
מירב בן ארי: מסתבר שגם הסטודנטים שטסים לחו"ל, ואתה יודע שאני מתעסקת הרבה בסטודנטים, אדוני יושב הראש, גם כאלה שלומדים בארץ, יש.
מירב בן ארי: יש סטודנטים לרפואה.
מירב בן ארי: ואמר בצדק נשיא אוניברסיטת באר שבע, הוא אמר א', במהלך הלימודים אין להם איפה להתנסות.
מירב בן ארי: עזבו רגע את ההתמחות, תוך כדי הלימודים יש הכשרה מעשית – אין להם.
מירב בן ארי: אבל הדבר החמור בעיני זה גם אחרי שהוא חוזר וקיבל את הרישיון, גם בארץ דרך אגב, גם אם הוא למד בחו"ל ועשה את הבחינות של הארץ, אין לו תקן.
מירב בן ארי: אז מצד אחד יש לך מתמחים שמתפרקים, מצד שני יש לך עשרות - ושמעתי היום על מישהי שארבעה חודשים כבר סיימה, היא כבר רופאה ותוך כדי לוקחים אותם לכל מיני התנדבויות כדי שלפחות ככה הם יתנסו והם יבינו ויהיה להם זמן, אבל הם לא מקבלים על זה כסף.
מירב בן ארי: על שני הדברים האלה אני אשמח לקבל הסבר.
מירב בן ארי: אחד זה הנושא הזה של איך מגיעים למצב שמתמחה - ושכאילו זה מקובל וזה בסדר; והדבר השני – מה עושים כדי שרופאים במדינת ישראל, ואל תבואו לאוניברסיטאות, כי עם האוניברסיטאות כבר עשינו והם עשו תהליך והכפילו את מספר הסטודנטים.
מירב בן ארי: איך אנחנו מגדילים את מספר התקנים.
מירב בן ארי: והוועדה הזאת, אני חייבת לומר, תקינת גולדנברג הזאת, היא כבר לא רלבנטית.
מירב בן ארי: אני הייתי רוצה לדעת האם משרד הבריאות עושה משהו בנושא הזה, כי היא לא מעודכנת על פי הקריטריונים, לא לגבי ההזדקנות, לא מתוחלת החיים שהתארכה במדינת ישראל.
מירב בן ארי: האם יש איזו שהיא התייחסות לתקינה הזאת והאם בכלל הולכים להגדיל אותה או להרחיב אותה.
מירב בן ארי: ואני גם מודה למנכ"ל משרד הבריאות שהגיע לכאן, אדוני - - -
אלי אלאלוף: המשנה למנכ"ל.
מירב בן ארי: המשנה למנכ"ל.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שהוא מגיע הרבה לוועדות וזה מאד מאד חשוב, כי ככה הם לוקחים את זה ברצינות.
מירב בן ארי: אז גם אם אנחנו כאן מה שנקרא נדבר הרבה על משרד הבריאות, אנחנו מעריכים את זה שהגעת ולא התחמקת, כי זה כבר קורה.
מירב בן ארי: גם אני מנהלת ועדות בעצמי והרבה פעמים מתחמקים.
מירב בן ארי: תבוא, ואנחנו נשמח.
אלי אלאלוף: תרשו לי לברך את השתתפותם של חברי הכנסת, אם כבר.
אלי אלאלוף: לא רק נציגי משרד הבריאות מגיעים לוועדה, גם חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אנחנו דואגים לאזרחים.
אלי אלאלוף: חברי הכנסת יעל גרמן, מירב בן ארי, מיקי רוזנטל, עבדאללה אבו מערוף, מיכל רוזין וד"ר אחמד טיבי וגם ד"ר - -
מיכל רוזין: אני בן שני רופאים.
אלי אלאלוף: זהו, זה שני הרופאים היחידים בכנסת, הם באים מסיעה אחת.
אלי אלאלוף: זה אומר לנו.
אלי אלאלוף: מה זה אומר על הסיעה ועל הסיעות האחרות, זה אני לא רוצה לפרט.
אלי אלאלוף: אז ברשותכם, אנחנו ניתן לנציג המתמחים, ד"ר בוצ'ינסקי.
<אראל בוצ'ינסקי: ד"ר אראל בוצ'ינסקי.
<אראל בוצ'ינסקי: בוקר טוב.
<אראל בוצ'ינסקי: תודה רבה ליושב ראש הוועדה, תודה רבה לכל המשתתפים, חברי הוועדה, חברי הכנסת, תודה רבה לכל מי שבא לפה היום.
<אראל בוצ'ינסקי: נמצאים איתנו היום הרבה מתמחים, סטודנטים, סטאזרים.
<אראל בוצ'ינסקי: כולם יושבים איתנו פה, אני מודה לכולם שבאו לפה היום.
<אראל בוצ'ינסקי: אני אציג את עצמי.
<אראל בוצ'ינסקי: לי קוראים ד"ר ארקל בוצ'ינסקי, אני יושב ראש מרשם, ארגון המתמחים לרפואה בישראל.
<אראל בוצ'ינסקי: אני בעצמי מתמחה ברפואה פנימית, שנה שנייה.
אלי אלאלוף: תדבר על הארגון שלך והאם הוא מוכר ועל ידי מי.
<אראל בוצ'ינסקי: תיכף, בסדר גמור.
<אראל בוצ'ינסקי: אני בעצמי מתמחה ברפואה פנימית בבית החולים מאיר, זו שנה שנייה של ההתמחות.
<אראל בוצ'ינסקי: אז תודה רבה שזימנתם את הדיון הדחוף הזה בנושא מצוקת המתמחים ואורך התורניות של 26 שעות.
<אראל בוצ'ינסקי: אני רוצה ברשותכם להתחיל בסיפור אישי.
<אראל בוצ'ינסקי: כל מי שעוסק ברפואה מכיר את המקרים הקשים האלה שבהם החולה שלך קורס.
<אראל בוצ'ינסקי: הרגעים הקשים האלה, שבהם אתה חושש שאתה הולך לאבד את החולה ומתכונן לרגע הזה למעשה כמעט כל חייך, כל ההכשרה המקצועית שלך.
<אראל בוצ'ינסקי: ואתה רוצה לחשוב שברגעים הקשים, האמיתיים האלה, אתה תהיה הרופא הכי חד, המטפל הכי מסור והאדם שהולך להציל את החולה שעומד מולך.
<אראל בוצ'ינסקי: לפני שבוע וחצי, בארבע בבוקר, עמדתי מול מצב כזה, וכמו כל הפעמים האחרות שעמדתי בפני מצב כזה, קיוויתי שגם הפעם אני אדע לתת טיפול הולם, ראוי וחד לחולה שלי.
<אראל בוצ'ינסקי: אבל לצערי, אני אומר את זה בכנות, בגילוי לב ובכאב מאד גדול, מצאתי את עצמי – הכל היה מעורפל אצלי בראש.
<אראל בוצ'ינסקי: הדברים לא הסתדרו.
<אראל בוצ'ינסקי: הרגשתי שאני כמו שיכור, שאני לא קוהרנטי.
<אראל בוצ'ינסקי: הסיטואציה הזאת שבה באתי לטפל בחולה והאחות הייתה צריכה לדחוף לי את התרופות ליד, להגיד לי דוקטור, תתעורר, היא תחושה מאד מאד קשה לרופא שמטפל בחולה.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו למדנו כל חיינו כדי להיות חדים וממוקדים ברגעים האלה, ושיטת התורניות שבה אנחנו עובדים היום במערכת, במצב ובעומס שאנחנו נמצאים בו, פשוט לא מאפשרים לנו לעשות את זה והתחושה היא מאד קשה, היא מאד מתסכלת.
<אראל בוצ'ינסקי: ואני יצאתי מאותה החייאה בתחושה שאני אכזבתי את החולה שלי, בתחושה שאכזבתי את המשפחה של החולה שלי ואני בטוח שיש עוד הרבה הרבה מתמחים בכל רגע נתון, שמרגישים את אותה הרגשת אכזבה ותסכול.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו יצאנו למאבק המתמחים לאחרונה, כדי לשים במרכז, כפי שאנחנו שמים במרכז כל יום בעבודה שלנו, וזה את הציבור הישראלי והחולים.
<אראל בוצ'ינסקי: עם ישראל מגיע לחדרי המיון ולמחלקות ברגעים שהוא הכי צריך אותם, ברגעים שהכי קשה לו, ברגעים שהוא הכי חס אונים ואנחנו רואים אותו יום יום שם.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו נותנים לו טיפול, אנחנו מנתחים אותו.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו רואים את עם ישראל אצלנו - - -
אלי אלאלוף: המתמחים גם מנתחים?
<אראל בוצ'ינסקי: בוודאי, בוודאי.
<אראל בוצ'ינסקי: המתמחים מנתחים, המתמחים הם מערכת הבריאות הציבורית אחרי השעה ארבע אחרי הצהריים.
<אראל בוצ'ינסקי: כל מי שמגיע לבית חולים אחרי ארבע, יפגוש בסבירות מאד מאד גבוהה, 90% ומעלה – רופא מתמחה.
<אראל בוצ'ינסקי: הרופאים המתמחים עושים החייאות, מטפלים בחולים.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו זה השלד של מערכת הבריאות הציבורית.
<אראל בוצ'ינסקי: ולצערי אותו ציבור שבשמו יצאנו למאבק הזה, מקבל רופא עייף, רופא מתוסכל, ורופא שלא מסוגל לתת לחולים שלו שירותי בריאות הולמים.
<אראל בוצ'ינסקי: והמצב הזה מבחינתנו הוא בלתי נסבל.
<אראל בוצ'ינסקי: כשאנחנו מדברים על עייפות וכשאנחנו מדברים על שחיקה, אנחנו מדברים על חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: ואנחנו מדברים על חיי אדם של החברים שלנו, של ההורים שלנו ושל הילדים שלנו.
<אראל בוצ'ינסקי: בזה אנחנו עוסקים.
<אראל בוצ'ינסקי: זה המאבק שלנו.
<אראל בוצ'ינסקי: זה לא תנאי המדינה.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו יצאנו למאבק הזה כי הגענו למסקנה שאנחנו צריכים לשים לזה סוף.
<אראל בוצ'ינסקי: הגיעו מים עד נפש וכלו כל הקיצין.
<אראל בוצ'ינסקי: המצב הזה לא יכול להימשך.
<אראל בוצ'ינסקי: השבועות האחרונים מראים לנו שהציבור תומך בנו, הציבור מאחורינו, הציבור מבין שהמאבק הזה הוא המאבק של הציבור עצמו ולא של הרופא המתמחה.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו רק יצאנו לשליחות ציבורית.
<אראל בוצ'ינסקי: ואני מאד מאד שמח לראות את ההתכנסות הזאת פה, ואני מאד שמח לראות - - - בבית הנבחרים של מדינת ישראל מבין שמדובר במצב חירום לאומי.
<אראל בוצ'ינסקי: כולי תקווה שבסוף היום הזה אנחנו נצא ביחד למתווה ארוך טווח, שבו נוכל לגבש פתרון לכל הנוגעים בדבר, במיוחד לציבור בישראל, כשהמתמחים יהיו חלק מאותו פתרון.
<אראל בוצ'ינסקי: אני צריך רגע להסביר לכם אולי מה זה המתמחים.
<אראל בוצ'ינסקי: המתמחים זה הלב, זה הדופק, זה השלד של מערכת הבריאות הציבורית.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו רואים את כל עם ישראל אצלנו במיון.
<אראל בוצ'ינסקי: אם זה עולים חדשים, אם זה צברים, אם זה עולים ותיקים, משפחות מרובות ילדים, אמהות חד הוריות – אנחנו מרגישים ורואים את כל מדינת ישראל אצלנו במיון.
<אראל בוצ'ינסקי: יושבים פה בחדר הרבה מאד גורמים מקצועיים, אני מכבד את כולם, אני בטוח שטובת המערכת וטובת החולים עומדת לנגד עיניהם, ואני לא אומר את זה סתם.
אלי אלאלוף: רק ביחד יכול להיות תהליך ומתווה.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו בעד תהליך ביחד ואנחנו בעד שיתוף פעולה.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו רק רוצים שיתחשבו במה שאנחנו מביאים לסדר היום.
מירב בן ארי: אני רק חייבת לשאול אותך אם עד עכשיו הייתה איזו שהיא הידברות, אחרי שאספתם את כל העדויות האלה בעיתונים וזה, הייתה הידברות אתכם?
<אראל בוצ'ינסקי: לצערי הרב לא.
<אראל בוצ'ינסקי: השתיקה היא מאד רועמת וכרגע לא מדברים איתנו.
<אראל בוצ'ינסקי: לא.
<אראל בוצ'ינסקי: לי זה חבל.
<אראל בוצ'ינסקי: לי זה כואב לשמוע, או יותר נכון לשמוע שלא מדברים איתנו.
אלי אלאלוף: חברה, יש לי בקשה.
אלי אלאלוף: בואו נאפשר לו, זה הנאום הראשון שלו, בואו נכבד אותו כמו שמכבדים אותנו.
מירב בן ארי: כן, הוא התכונן.
מיקי רוזנטל: בבקשה, בבקשה.
<אראל בוצ'ינסקי: תודה.
מיקי רוזנטל: רק הייתה לי שאלה.
אלי אלאלוף: תנו לו שנייה לסיים.
אלי אלאלוף: תסיים בבקשה, בהתחשב שהזמן קצר.
<אראל בוצ'ינסקי: זה לא ייקח עוד הרבה זמן, באמת עוד שתיים-שלוש דקות.
<אראל בוצ'ינסקי: יושבים פה בחדר, כמו שאמרתי, הרבה גורמים מקצועיים והרבה אנשים שטובת המערכת והחולים לנגד עיניהם, בזה אין ספק.
<אראל בוצ'ינסקי: אבל אנחנו שומעים דיבורים על הסכמים קיבוציים – כמו שאמרה חברת הכנסת בן ארי – על היתרים של משרד הכלכלה, על פסקי דין כאלה ואחרים, על פיילוטים שרוצים לעשות ואני שואל אתכם, חברי המכובדים, האם זה צריך לעניין את הציבור?
<אראל בוצ'ינסקי: האם את הציבור מעניין היתר כזה או אחר של משרד הכלכלה?
<אראל בוצ'ינסקי: האם אותה אמא שבאה עם ילד משתעל ועם קוצר נשימה בשלוש וחצי, בארבע בבוקר למיון, מעניין אותה מה כתוב בהיתר, מעניין אותה מה כתוב הסכם.
<אראל בוצ'ינסקי: זה לא מעניין אותה ובצדק.
<אראל בוצ'ינסקי: אני חושב שגם אתכם, חברי המכובדים, זה לא צריך לעניין.
<אראל בוצ'ינסקי: מה שמעניין אותנו זה חיי אדם ובריאות החולים שלנו.
<אראל בוצ'ינסקי: זה הדבר היחידי שצריך לעמוד לנגד עינינו.
<אראל בוצ'ינסקי: יש פה לצערי הרבה, אם יורשה לי, מצב שהוא בלתי יעלה על הדעת, שבו האנשים שהכי אחראים על חיי אדם במדינת ישראל, עובדים את השעות הכי ארוכות.
<אראל בוצ'ינסקי: לנהגי משאיות אסור לנהוג יותר מ-12 שעות.
<אראל בוצ'ינסקי: לטייסים אסור להטיס מטוסים אחרי שהם לא ישנו מספיק טוב.
<אראל בוצ'ינסקי: חיילים בצה"ל – יש פקודות שאומרות שהם חייבים לישון שש שעות ובצדק.
<אראל בוצ'ינסקי: איך יכול להיות שלבן אדם שמנתח חולים באמצע הלילה, אין 26 שעות.
<אראל בוצ'ינסקי: זה דבר שהוא בלתי יעלה על הדעת והוא בלתי נתפס.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו יוצאים למאבק הזה, כמו שאמרתי, עכשיו, חמש שנים אחרי אותו הסכם, כי אנחנו מרגישים שכלו כל הקיצין.
<אראל בוצ'ינסקי: האוכלוסייה בישראל ב-40 השנה האחרונות שילשה את עצמה.
<אראל בוצ'ינסקי: האוכלוסייה הזדקנה, הרפואה הפכה להיות רפואה הרבה יותר מורכבת, הטכנולוגיות השתנו, הדרישות מאיתנו, המתמחים, הן הרבה הרבה יותר - - -
אלי אלאלוף: יש לך איזו דוגמא מחוץ לארץ, איך זה מתנהל?
מיכל רוזין: בדיוק מה שרציתי לשאול, השוואה מה קורה בחו"ל.
אלי אלאלוף: אז חסכתי לך.
אלי אלאלוף: זה מוריד לך מרשות הדיבור.
מיכל רוזין: הצטרפתי ליוזמה - - -
אלי אלאלוף: אתה יכול להשוות את זה לחוץ לארץ בבקשה, אראל?
<אראל בוצ'ינסקי: אני יכול לענות בקצרה, כי זה נושא מורכב.
<אראל בוצ'ינסקי: היום בעשור האחרון בעולם יורדים משיטת התורניות של 26 שעות.
<אראל בוצ'ינסקי: יש עדיין מקומות, אבל רוב המדיניות המערביות עברו לתורניות של 12 עד 16 שעות ויש לנו אין ספור דוגמאות.
<אראל בוצ'ינסקי: ואני מדבר כמובן על העולם המערבי.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו צריכים להצטרף לקבוצה הזאת.
<אראל בוצ'ינסקי: חשוב לי לציין, כמו שאמרת בצדק גמור, שמדובר בשיתוף פעולה של כולם ומדובר בפתרון ארוך טווח.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו לא מצפים לזבנג וגמרנו.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו לא מצפים שמחר יפתרו כל הבעיות שלנו.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו רוצים להיות חלק מתהליך, חלק מפתרון רב שנתי, מפתרון כולל ורב מערכתי.
<אראל בוצ'ינסקי: ברשותכם, עוד שתי נקודות אחרונות ובזאת סיימתי.
<אראל בוצ'ינסקי: אני מודה לכם על הקשב.
<אראל בוצ'ינסקי: אני רוצה לחדד רק שתי נקודות אחרונות.
<אראל בוצ'ינסקי: דבר ראשון, אנחנו מדברים על קיצור תורניות של 26 שעות, מדברים על כוח אדם, מדברים על תקנים.
<אראל בוצ'ינסקי: התקינה בישראל מתבססת, כמו שאמרה חברת הכנסת בן ארי, על תקינת גולדברג וכל מיני תלאים על תלאים על תלאים, שלא עונים על הצרכים של האוכלוסייה.
מירב בן ארי: הם לא רלבנטיים.
<אראל בוצ'ינסקי: הם לא רלבנטיים.
<אראל בוצ'ינסקי: זה נקבע בשנת 76 ופסיקת הבורר גולדברג הייתה בתחילת שנות ה-80.
<אראל בוצ'ינסקי: זה לא רלבנטי לישראל של שנת 2016.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו חייבים לפתור את הבעיה הזאת.
<אראל בוצ'ינסקי: כשאנחנו מדברים על מתמחים שעובדים 26 שעות, זה בגלל אותה תקינת גולדברג.
<אראל בוצ'ינסקי: זה בגלל שאין לי חברים שיבואו יעזרו לי - - -
מיכל רוזין: מה האידיאל מבחינתכם?
<אראל בוצ'ינסקי: 12 עד 16 שעות תורנות ואנחנו לא מוכנים ליותר מזה.
<אראל בוצ'ינסקי: זה די והותר לנתח בשעה ה-15 שלך.
<אראל בוצ'ינסקי: אז דבר ראשון כוח אדם.
אלי אלאלוף: כולם מנתחים?
אלי אלאלוף: למה מנתחים?
<אראל בוצ'ינסקי: החייאה במיון זה חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: מינונים של תרופות זה חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: אבחנה בטיפול זה חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: לא רק ניתוחים זה חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: הכל זה חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: כל החלטה, כל צומת שאני לוקח בו החלטה, בצד השני שלה עומדים חיי אדם.
<אראל בוצ'ינסקי: זה מה שאנחנו עושים.
<אראל בוצ'ינסקי: אז כוח אדם זה הדבר שיפתור את מצוקת המתמחים, חד משמעית.
<אראל בוצ'ינסקי: והדבר השני ובזאת אני אסיים, אנחנו חייבים, כמו שנאמר פה, להיות חלק מתהליך של מעקב, אכיפה ובקרה.
<אראל בוצ'ינסקי: אנחנו שבעי ניסיון מר לצערנו הרב, מהסכמים והיתרים שלא נאכפים, והגיע הזמן שהמתמחים יהיו חלק מתהליך קבלת ההחלטות.
<אראל בוצ'ינסקי: הציבור סומך עלינו והמתמחים סומכים עלינו.
<אראל בוצ'ינסקי: תודה רבה שהקשבתם.
אלי אלאלוף: תודה אראל על הצורה שהצגת את זה.
אלי אלאלוף: מאד מכבד ומכובד.
אלי אלאלוף: אני רוצה לברך את שני החברים, חברי הכנסת רויטל סויד וחיים ילין שהצטרפו אלינו.
אלי אלאלוף: פרופסור אפק, בבקשה.
אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה, כל היום בלחץ זמן.
אלי אלאלוף: זה דיון מאד מאד ראשוני וברור שזה יחייב עוד דיונים, לכן - - -
אחמד טיבי: סליחה שהגעתי באיחור.
אחמד טיבי: יוזמי הדיון דיברו?
אלי אלאלוף: אחרי משרד הבריאות, בסדר?
<ארנון אפק: אז קודם כל תודה רבה על ההזדמנות באמת לבוא ולומר את הדברים שלנו ולהציג אותם ואני אקשיב אחר כך ובסוף, אם תיתן לי כמובן, נענה גם על שאלות.
<ארנון אפק: אני רוצה לפתוח דווקא בהערכה למתמחים.
<ארנון אפק: אני חושב שקודם כל המתמחים זה דור העתיד של כולנו, זה האנשים שיטפלו גם בנו ולכן גם לנו מאד מאד חשוב לוודא שמערכת הבריאות הציבורית, שמתבססת באמת על כלל הרופאים המתמחים, - - - תהיה טובה ואני רוצה להתייחס באמת לדברים שנאמרו כאן.
אלי אלאלוף: עוד חבר כנסת שהגיע, יגאל גואטה.
<ארנון אפק: הסכם הרופאים היווה מהפכה בנושא הזה.
<ארנון אפק: ביחד עם האוצר, משרד הבריאות והר"י נעשו שינויים משמעותיים בתחום הזה.
<ארנון אפק: בראש ובראשונה חיזוק הפריפריה ומתן תקנים לפריפריה, מענקים שנמשכים אגב עד היום.
<ארנון אפק: השקענו בירידה במספר התורניות של המתמחים.
<ארנון אפק: רבותי, השקענו בזה 600 תקנים שנוספו למערכת.
<ארנון אפק: זה כמובן משרת את המטופלים ונותן טיפול רפואי יותר טוב, אבל זה גם איפשר ירידה במספר התורניות.
<ארנון אפק: בשיבא ירדנו מ-6 ל-4-7, בברזילי מ-7, בממוצע אני מדבר, ל-6-1, כך שזה כבר היה אלמנט גדול מאד של הקלה.
<ארנון אפק: דבר נוסף שנוסף, זה מומחים שנמצאים בשעות התורנות.
<ארנון אפק: היום, כשאתה בודק, ואני בדקתי לקראת הדיון את מערך בתי החולים הממשלתיים כדוגמא ויש גם את נציגי כללית שיוכלו להגיד מה קורה אצלם, יש היום כ-11% בממוצע מכלל התורניות בבתי החולים, מומחים שעושים תורניות חצי ותורניות שליש.
<ארנון אפק: זה בשעות של התורניות והם מחזקים את המענה קודם כל למטופלים, אבל ללא ספק גם מסייעים למתמחים במילוי עבודתם החשובה מאד.
<ארנון אפק: ניתנו גם דברים אחרים שבאים לקראת המתמחים, כמו חופש בחינות, נושא שעות העבודה, שכבר נאמר.
<ארנון אפק: נפתחו מחלקות חדשות.
<ארנון אפק: רבותי, כשנפתחת מחלקה – כמו מחלקה בסורוקה, שקודם נסגרה ונפתחה בגלל שנתנו עוד תקנים ותועדפה הפריפריה, הגיעו מתמחים לפנימית והמחלקות נפתחו ועוזרות ומסייעות.
<ארנון אפק: והרב ליצמן, שר הבריאות גם דאג והקפיד ושלח מכתב תזכורת נוסף לבתי החולים להקפיד על אותן 26 שעות.
<ארנון אפק: אגב, 26 שעות מורכבות מ-24 שעות תורנות, העברת משמרת לפני ואחרי.
<ארנון אפק: אנחנו גם שינינו יחד את עולם הרפואה, וצריך להבין שהוא לא מה שהיה פעם.
<ארנון אפק: קודם כל הסדרנו את הסטודנטים לרפואה.
<ארנון אפק: היום סטודנטים לרפואה בצורה מסודרת, יכולים לבוא ולעבוד עם המתמחים בבית החולים.
<ארנון אפק: הוספנו מתנדבים של שירות לאומי אזרחי, שבדקנו מה יכול להקל עליהם וראינו שמתנדבים של שירות לאומי אזרחי, שעובדים במחלקות, יכולים לעשות דברים ולהקל על המתמחים.
<ארנון אפק: ד"ר מרזוק, ד"ר טיבי יודעים.
<ארנון אפק: למשל לקחת דמים אנחנו מלמדים אותם היום.
<ארנון אפק: אנחנו מלמדים אותם לעשות א.ק.ג, והדברים האלה עוזרים גם כמובן למתמחים, מוכוונים למתמחים.
<ארנון אפק: בקורס הראשון שהתחלנו היו 30, היום כבר הקורס הנוכחי מונה 120 איש וזה גם כן מסייע בתוך המערכת.
אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
<ארנון אפק: ועוזר רופא.
<ארנון אפק: רבותי, עוזר רופא – התחיל הקורס הראשון כרגע בשיבא.
<ארנון אפק: 30 אנשים ראשונים.
<ארנון אפק: אנחנו לוקחים פרמדיקים, מכשירים אותם לעבוד, שכם בצד המתמחים, בתוך המערכת, עם הרופאים המומחים וזה גם יקל על העבודה וידאג שהמתמחים יוכלו לעסוק ברפואה.
<ארנון אפק: וכל מה שקשור להחייאה ולהובלת חולים בתוך בית החולים, יוכלו לעשות את זה עוזרי הרופא, וזה גם שינוי מאד מהותי.
<ארנון אפק: אחיות מומחיות, שיש היום במערכת.
<ארנון אפק: עכשיו נגמר הקורס הראשון של אחיות מומחיות בניאונטולוגיה, בפגיות, שגם - - -
מירב בן ארי: מה זה עוזרי רופא?
מירב בן ארי: אלה פרמדיקים?
<ארנון אפק: פרמדיקים שעוברים הכשרה - - -
מירב בן ארי: אבל בוא תדבר על עניין המתמחים.
<ארנון אפק: רגע, אבל הם עובדים, חברת הכנסת, הם עובדים בצד המתמחים.
<ארנון אפק: הם מקלים עליהם.
<ארנון אפק: הם יכולים לקחת חלק מהמשימות שהמתמחים עובדים ואומרים בצדק, אנחנו עובדים מאד קשה.
<ארנון אפק: להקל עליהם, לעשות דברים של המומחיות שלהם – החייאה, ואז הם מקלים מאד על המתמחים.
<ארנון אפק: שמעת כמה ההחייאה קשה ובצדק.
אלי אלאלוף: אוקיי, הדיון הוא לא על עוזרי הרופא.
<קריאה: תגיד גם את המנקות, בטח.
<ארנון אפק: המשפט הזה איננו משפט ראוי.
אלי אלאלוף: אני מציע שלא - - -
מירב בן ארי: יש פה דיון על שירות לאומי אחרי זה, אם - - -
אלי אלאלוף: הערות מהקהל מקובלות, אבל לא בשלב זה, אני מבקש, גברת.
<ארנון אפק: כן, וזה גם לא היה הוגן.
<ארנון אפק: המנקות במערכת הבריאות מאד ראויות.
<ארנון אפק: אני דוחה כל פגיעה במי שמנקה במערכת.
<ארנון אפק: כבוד להם.
עבדאללה אבו מערוף: תחלקו ביניכם, שיהיה כפול.
<ארנון אפק: ואנחנו עכשיו משנים את נושא המלר"דים.
<ארנון אפק: המשרד יתמקד בשנה הקרובה, משה בר סימן טוב המנכ"ל מוביל את שינוי עולם המלר"דים עם תוספת תקנים, עוזרי רופא, אחיות טריאז', בינוי והרבה כסף שמושקע.
<ארנון אפק: אפליקציות שיאפשרו לאזרחים - - -
אלי אלאלוף: פרופסור אפק, אני מבקש, תתמקד בנושא.
<ארנון אפק: כן, כן, אני מראה את - - -
אלי אלאלוף: יש לי בעיית זמן.
אלי אלאלוף: אני יודע, זה תענוג לשמוע אותך ואת כל הידע שלך, אבל היום - - -
חיים ילין: יש להם זמן לדבר - - -
אלי אלאלוף: חיים, ברשותך, אל תעזור לי.
חיים ילין: השאלה היא כמה - - - 26 שעות.
חיים ילין: למה - - -
אלי אלאלוף: חברים, חברים.
אלי אלאלוף: חיים, אתה מפריע.
<ארנון אפק: אז אני אסביר.
חיים ילין: יפה מאד מה המשמעות של זה.
אלי אלאלוף: חיים, תלמד מהחברים הקודמים שהגיעו לפניך ויש להם הרבה שאלות.
<ארנון אפק: אני אקצר, ברשותכם.
<ארנון אפק: הנושא הזה נידון אצל השופט ספיבק, וצר לי.
<ארנון אפק: אני קראתי שוב את המסמך הזה – 74 עמודים שכבוד השופט דן בנושא הספציפי של משך התורנות.
<ארנון אפק: הוא סקר את העולם, הוא סקר מה קורה בישראל, הוא בחן את הנושא הזה.
<ארנון אפק: אגב, חלק מהדברים, גם מבחינת משרד הבריאות, לא קל לקרוא אותם.