GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רועי וינשטיין: למה?
<רועי וינשטיין: כי אני עושה מה שאני רוצה.
<רועי וינשטיין: כי כל עוד המנוף הזה עובד, אף אחד לא מעניין אותו מה קורה שם.
<רועי וינשטיין: אני לא אתחיל עכשיו בהאשמות.
<רועי וינשטיין: מאוד אהבתי את מה שחבר הכנסת איל בן ראובן אמר, אנחנו לא מתעסקים בעבר, חברות כוח אדם לא משלמות, מי המעסיק, חוק חדש.
<רועי וינשטיין: אין לי זמן לבכות על הדברים האלה.
<רועי וינשטיין: יש לי מזונות, יש לי ילדים.
<רועי וינשטיין: אין זמן לדברים האלה.
<רועי וינשטיין: אבל אני פוחד.
<רועי וינשטיין: בסדר?
<רועי וינשטיין: אני פוחד כי אני יושב על משא ומתן עם איגוד הקבלנים ובינתיים זה לא מגיע לשום מקום.
<רועי וינשטיין: בינתיים אנחנו מפוטרים, סליחה, מוחלפים, בקצב של בין 15 ל-20 מנופאים.
<רועי וינשטיין: זה לא שיש אקסטרה מנופאים, פשוט יש יותר זיופים.
<רועי וינשטיין: אני פוחד כי החורף מגיע.
<רועי וינשטיין: החורף מגיע, ולפי החוק אסור לי לעבוד מעל רוח של 45 קמ"ש בגובה 260 מטר.
<רועי וינשטיין: גם לא בגובה 30, ששם הרוחות הרבה יותר קשות כי הן מגיעות דרך הבניינים שם.
<רועי וינשטיין: אבל לאף אחד אין את הידע הטכני הזה ולכן 90% מהמנופים בארץ הם בלי שבשבות רוח.
<רועי וינשטיין: אתם מדברים על ועדות חקירה, על דברים גדולים.
<רועי וינשטיין: אני מדבר על זה שאני לא יודע אם החבר שלי בשרונה, שבמקרה היה ברזלן, אם הוא יחזור בכלל הביתה.
<רועי וינשטיין: איזה ועדות?
<רועי וינשטיין: מה חקירה?
<רועי וינשטיין: איזה ממלכתי?
<רועי וינשטיין: בואו נתחיל מהעולם שלי: אני יכול לקבל בבקשה את השבשבת רוח?
<רועי וינשטיין: כשחברת "דניה סיבוס" מעבידה אותי 320 שעות, עם מי אני מדבר?
<רועי וינשטיין: עם יאן?
<רועי וינשטיין: אני מתקשר ואומר שהזכויות לי נפגעות.
<רועי וינשטיין: אז הוא הוא אמר: חובת ההוכחה היא עליך?
<רועי וינשטיין: למה עלי?
<רועי וינשטיין: למה אני, שאני צריך לעבוד 240, 250, 300 שעות בחודש, למה חובת ההוכחה עלי?
<רועי וינשטיין: למה אני צריך להשיג לאיציק הוכחות על זה שדורכים עלי?
<רועי וינשטיין: למה אני צריך להשיג מ"דניה סיבוס" הוכחות ששומרים על הבטיחות שלי?
<רועי וינשטיין: תשיגו לי אתם.
<רועי וינשטיין: שחברות הקבלן יעמדו מול הרשויות המוניציפליות עם התרי הבנייה שלהן כי מתי שהן זזות ככה מהמדרכה ואיזה מישהו בשרונה ששתה קפה ואמר: נגעו לי במדרכה.
<רועי וינשטיין: ישר אתה שומע משהו.
<רועי וינשטיין: אבל כשאני יושב שם במנוף והאתת למטה שלפי חוק אמור לדבר עברית אבל הוא לא מדבר עברית ואני מקבל בבוקר מולדובני, אחר כך טורקי ואני כבר דובר, הטורקית שלי יפה: אינדיר, קאלדר, אנחנו מדברים - - - יופי, למה שאני אלמד עברית?
<רועי וינשטיין: הרי יש פועלים זרים.
<רועי וינשטיין: אז הוא, שלא מדבר עברית וגורם למנוף שלי לזוז 2 מטר קדימה או אחורה, זה בסדר, כי אני הפועל השקוף.
<רועי וינשטיין: אני לא שקוף, אני ישראלי.
<רועי וינשטיין: אני לא מסכים כל כך עם מה שאומרים פה חברי הכנסת האחרים, למרות שאני מבין את המקום, אוכלוסייה מוחלשת.
<רועי וינשטיין: אני ישראלי, נולדתי בארץ, גדלתי בארץ, למדתי פה.
<רועי וינשטיין: הפשע היחיד שלי הוא שהמקצוע שאני נורא אוהב הוא בידיים של אנשים שלא אכפת להם מהחיים שלי.
<רועי וינשטיין: לא אכפת להם.
<רועי וינשטיין: לחברות הקבלן לא אכפת מהחיים.
<רועי וינשטיין: כל מה שמעניין אותן זו עבודה.
<רועי וינשטיין: אני לא בא להאשים אף אחד.
<רועי וינשטיין: אני לא בא להאשים פה וסליחה על השפה שלי, אבל כלב מלקק את ה - - - כי הוא יכול.
<רועי וינשטיין: הוא יכול.
<רועי וינשטיין: כי אם אני מתקשר עכשיו למפקחת עבודה אזורית, גברת מירה, ואומר לה: יש פה רוחות, המנוף שלי זז, אני לא שומע צעקות אבל אני זז, אני לא מרגיש בטוח להפעיל את המנוף.
<רועי וינשטיין: אז היא אומרת לי: דבר עם הממונה בטיחות.
<רועי וינשטיין: אני מתקשר לממונה בטיחות.
<רועי וינשטיין: עונה: אני במשרד שלי לא מרגיש רוח.
<רועי וינשטיין: מתקשר למנהל העבודה, אומר לי: אדוני, אתה לא רוצה לעבוד על המנוף?
<רועי וינשטיין: רד מהמנוף, תוך שעתיים אני מביא אחר.
<רועי וינשטיין: "דניה סיבוס" היקרים, המנוף שלכם בבת ים היה בלי היתר של משרד הכלכלה.
<רועי וינשטיין: הוא היה גם בלי היתר בתוך היתר בנייה של עיריית בת ים.
<רועי וינשטיין: המנופאי שהתריע על זה שאין תסקיר, שהתסקיר מחייב משהו מידי, הוא הוחלף.
<רועי וינשטיין: מבחינת
<רועי וינשטיין: כם אין לכם שום נגיעה.
<רועי וינשטיין: אני אגיד לך אפילו יותר מזה, אתם לא החברה היחידה שמתנהלת ככה.
<רועי וינשטיין: אתם לא החברה היחידה.
<רועי וינשטיין: אני יכול להאשים אותך?
<רועי וינשטיין: אתה נמצא שם?
<רועי וינשטיין: אבל אני אומר לך שהמנופאים שלך מועבדים בפרך ויושב-ראש העובדים שלך לא עושה שם כלום.
<רועי וינשטיין: כשאני מתקשר למישהו או מהמינהל או מהמוסד, הדבר היחיד שאני מקבל זה: אתה יודע מה?
<רועי וינשטיין: אנחנו עובדים בין 09:00 ל-17:00, בוא נשב, בוא נדבר על זה.
<רועי וינשטיין: אם אני מפספס יום עבודה, אף אחד לא משלם לי על זה.
<רועי וינשטיין: אני יכול להראות לכם חודשים שהתלושים שלי הם 3,000 שקל.
<רועי וינשטיין: כי אני נלחם בשביל האיגוד, בשביל הארגון.
<רועי וינשטיין: אני רוצה לדבר בפתרונות.
<רועי וינשטיין: אתם רוצים לעשות חוקים, אתם רוצים לעזור.
<רועי וינשטיין: אין, אנחנו לא נחזיר את המתים.
<רועי וינשטיין: הגג הזה קרס ואני מבטיח לכם שהשנה יהיו עוד הרבה-הרבה-הרבה תאונות.
<רועי וינשטיין: לא רק שיהיו הרבה תאונות, אחד מהם יהיה חבר שלי, כי המנופאים זה עולם מאוד-מאוד קטן.
<רועי וינשטיין: חלקם לא מדברים כל-כך עברית ולא כל-כך ערבית.
<רועי וינשטיין: הנקודה הסופית היא שיושבת שם אגודה שלמה של חברות כוח אדם עם הגבלת מחיר מסוימת ואתה המוצר הכי זו.
<רועי וינשטיין: אתה פחות ממספר, אתה פחות ממספר.
<רועי וינשטיין: היום, בתור אזרח ישראלי, פעם מנופאי היה משהו חזק, היום אני יושב, הסיני מתחת שיודע 8 מילים אומר לי: אתה לא עבודה צ'אק צ'אק אני מנהל עבודה אתה הביתה לך.
<רועי וינשטיין: תודה רבה, נגמרה לי הקריירה.
<רועי וינשטיין: אתם קולטים מה אני מדבר אתכם?
<רועי וינשטיין: אני הייתי מנופאי על אסדות קידוח נפט בים הצפוני, אני הייתי בנורבגיה, בהולנד, בסקוטלנד, המנהל של אסדת הקידוח, לפני שהיה מעביר תכנית בטיחות עם המנופאי הוא לא היה מזיז, הוא לא היה קורא לאוניות להיכנס לשטח המים מסביבם.
<רועי וינשטיין: הגעתי פה לארץ מסיבות אישיות שלי.
<רועי וינשטיין: אמרתי: יאללה, אני מגיע, אני מנופאי, בכבוד לי.
<רועי וינשטיין: בניית הארץ היא מצווה, לא? לבנות את הארץ זה מצווה.
<רועי וינשטיין: מי שומר עלי?
<רועי וינשטיין: החוקים.
<רועי וינשטיין: אתם באים אלי כל הזמן, משרד הכלכלה, משטרה, באים אלי ואומרים: שמרת על החוקים?
<רועי וינשטיין: נסעת ברוח?
<רועי וינשטיין: לא נסעת?
<רועי וינשטיין: זזת?
<רועי וינשטיין: ראית את התסקיר שלך?
<רועי וינשטיין: ראית את הדברים שלך?
<רועי וינשטיין: דבר ראשון שהם שואלים: ראית את התסקיר?
<רועי וינשטיין: הסתכלת על המנוף?
<רועי וינשטיין: ראיתי, הסתכלתי, אבל אני חייב להאכיל את האנשים שלי.
<רועי וינשטיין: יש לי שלושה ילדים.
<רועי וינשטיין: מה את רוצה?
<רועי וינשטיין: שאני ארד עכשיו מהמנוף עוד פעם?
<רועי וינשטיין: שאני אהיה כמו קטי דובוק?
<רועי וינשטיין: שנתיים וחצי אחפש עבודה עד שהמשפט הזה יגיע לאן שהוא?
<רועי וינשטיין: אני קורא בבקשה לדיון הזה: אל תחשבו בגדול.
<רועי וינשטיין: לא חוקים מטורפים, שום דבר, לא צריך אפילו ועדה.
<רועי וינשטיין: אתם יכולים להכניס לי שבשבת רוח?
<רועי וינשטיין: אתם יכולים להכניס לי גובל עומס כדי שאני אוכל במנוף של 30 מטר מעל גן ילדים לדעת מה קורה שם?
<רועי וינשטיין: אני יכול לבקש מכם צו שעה שיגן עלי ועל החברים שלי שאנחנו מפוטרים?
<רועי וינשטיין: אני יכול בבקשה להתחנן על הברכיים, תעזרו לנו?
<רועי וינשטיין: אנחנו תעודת הזהות הישראלית האחרונה שנשארה שם ודורכים עלינו בדיוק כמו פועל.
<רועי וינשטיין: כמו כל פועל.
<רועי וינשטיין: יש לנו 4 פועלים עכשיו, 3 מנופאים ואתת, שלא קיבלו את השכר שלהם אחרי תאונת עבודה כי החברה אומרת: רגע, אנחנו לא המעסיקים.
<רועי וינשטיין: חברת כוח האדם אומרת: לא קיבלנו כסף מחברת הקבלן, אז תשכחו מזה.
<רועי וינשטיין: אני מתחנן, תעזרו לנו.
<רועי וינשטיין: החיים שלנו בסכנה, זה לא בדיחה.
<רועי וינשטיין: לקח כמעט שעה וחצי להודיע אחרי הקריסה של החניון אם היה או לא היה שם מנוף.
<רועי וינשטיין: אם היה או לא היה שם מנוף, אתם מדברים על כמות של אנשים?
<רועי וינשטיין: מישהו יודע מה יש שם?
<רועי וינשטיין: יש דברים מאוד ספציפיים שאפשר.
<רועי וינשטיין: אם אני רוצה להיכנס למשטרה, דברת, אני ישר צריך לרשום תעודת זהות, נכון?
<רועי וינשטיין: למה לאתר בנייה, איפה שמתים על ימין ועל שמאל, אתה יכול פשוט להיכנס?
<רועי וינשטיין: איפה הביומטריה?
<רועי וינשטיין: הרישיונות המגנטיים שאנחנו מבקשים מ-2003?
<רועי וינשטיין: למה אני צריך להגיע עם הרישיון שלי ככה רועד למנהל העבודה כי יש לו פרצוף של נחש בן נחש ואני לא יודע אם מחר אני הולך למצוא – עכשיו קיבלנו הודעה ממנופאי מחריש.
<רועי וינשטיין: עכשיו הודעה מחריש שהוא מצלצל למשרד הכלכלה ומדבר שם עם בחור מאוד נחמד, אני לא אזכיר את השם שלו עכשיו, ואומר לו: מישהו עובד בשם שלי.
<רועי וינשטיין: תפנה למשטרה, אדוני.
<רועי וינשטיין: בשביל מה?
<רועי וינשטיין: בשביל לקבל חובר עניין לציבור?
<רועי וינשטיין: עדיף לי ללכת ולראות.
<רועי וינשטיין: אני מבין.
<רועי וינשטיין: הוועדה הזאת לקחה הרבה זמן ואני מבין שזה משעמם להרבה אנשים ואני מבין שהרבה כתבים זה גם משעמם אותם.
<רועי וינשטיין: כל אחד שומע וכולם מכירים את המספרים.
<רועי וינשטיין: אבל יש עובדה.
<רועי וינשטיין: יש היום 5 אנשים בישראל שהתפקיד שלהם זה לבדוק את ה-1,200 או 1,400 או 1,500 המנופים.
<רועי וינשטיין: הגיל הממוצע של כל החמישה זה ביחד בערך 427, בסדר?
<רועי וינשטיין: הסיכוי שהם בודקים מנופים מעל 30 שנה, כשצריך לבדוק כל חצי שנה, הוא אפסי.
<רועי וינשטיין: אתם רוצים עוד פעם שיקרה כמו בראשון שמנוף ייפול על אישה בהיריון?
<רועי וינשטיין: ומה קיבל הבחור הזה?
<רועי וינשטיין: 3 חודשים על תנאי?
<קריאה: תגיד כמה בודקי מנופים מאושרים יש במדינה.
<קריאה: בכל מדינת ישראל, כמה בודקים מאושרים יש?
שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר חמישה.
<רועי וינשטיין: חמישה.
אלי אלאלוף: רועי, ברשותך.
<רועי וינשטיין: סליחה, כבוד היושב-ראש, אני מתנצל.
<רועי וינשטיין: אני פשוט מדבר בשם של כל כך הרבה אנשים שאנחנו קוראים להם בנעימות על דפי העיתון "שקופים".
<רועי וינשטיין: הם לא שקופים.
<רועי וינשטיין: יונס לא שקוף וטולגה לא שקוף, ורועי לא שקוף, ולב מלמד לא שקוף, ודן ורשבסקי לא שקוף.
<רועי וינשטיין: אנחנו לא שקופים.
<רועי וינשטיין: מעבר לכל זה, כל הזמן שאנחנו באים בטענות, אנחנו באים בשאלות – אנחנו מקבלים תשובות מוזרות לחלוטין.
<רועי וינשטיין: אנחנו שואלים את עצמנו, כל הזמן אנחנו מקבלים ממשרד הכלכלה: אין תקציב, אין כוח אנושי.
<רועי וינשטיין: אני אומר לעצמי: רגע, מיליארדים אנחנו מפסידים.
<רועי וינשטיין: אנחנו כבר יודעים כמה אנחנו נאבד מביטוח לאומי.
<רועי וינשטיין: למה אין כוח פעולה?
<רועי וינשטיין: אם אין את האנשים שישמרו על הבטיחות, לא יודע, אני אהבתי את החוק הזה תמיד באירופה: אם זה לא בטוח, לא עושים בכלל.
<רועי וינשטיין: פה, אם זה לא בטוח: תעשה מהר לפני שמישהו מגיע.
<רועי וינשטיין: בבקשה, אני מתחנן.
אלי אלאלוף: תודה, רועי.
<רועי וינשטיין: אני אסיים בשורה אחרונה.
<רועי וינשטיין: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.
<רועי וינשטיין: בשורה אחרונה: אני מתחנן בכל לשון של בקשה מכל אחד ואחד, אתם שעושים את הרעש כל הזמן, הטוב הזה, הנעים הזה, לפני שהנושא הבא, לפני שעוד פעם אני אשמע בחדשות על הטילים המסוכנים, אני מתחנן: יש לכם פה אזרחים של מדינת ישראל, שבונים את ישראל.
<רועי וינשטיין: לא באנו לתקוף אף אחד.
<רועי וינשטיין: אנחנו, ארגון מפעילי העגורן צריח בישראל, מוכן לצאת בשיתוף פעולה עם כל גוף וחבר כנסת בארץ ישראל, גם אתכם, "דניה סיבוס" עם כל מה שצריך בשביל למצוא פתרון.
<רועי וינשטיין: לא יעזור לי להאשים אותך.
<רועי וינשטיין: אני יכול לכוון אליך 10 אצבעות, אותך ואת "אשטרום" ואת "סולל בונה" בתביעות השתקה.
<רועי וינשטיין: אני יכול.
<רועי וינשטיין: עד היום זה לא עזר לי.
<רועי וינשטיין: בוא נעשה תכנית של פתרון.
<רועי וינשטיין: בוא נגמור את זה.
<רועי וינשטיין: בוא נגמור את ההסכם הקיבוצי, בוא נגמור את הדברים האלה, כי די, כואב לי.
<רועי וינשטיין: כואב לי לראות את הטכנאים של "סקייליין" נופלים.
<רועי וינשטיין: כואב לי לראות את כל הדם הזה מסביב, כואב לי שכל פעם אני צריך להפסיד יום עבודה כדי שיגידו לי: טוב, היום הפגישה לא התקיימה.
<רועי וינשטיין: אז מה אני עושה היום?
<רועי וינשטיין: הולך אל לב מלמד, אומר: אח שלי, תעזור לי ב-500 שקל?
<רועי וינשטיין: אני לא אתם.
<רועי וינשטיין: אני הפועל השקוף.
<רועי וינשטיין: אתם רוצים שאני לא אהיה שקוף?
<רועי וינשטיין: תהיו הגוף שלי.
<רועי וינשטיין: תחשבו איך אתם שומרים עלי.
<רועי וינשטיין: אני העיניים שלכם בתוך אתר הבנייה, בתוך ענף הבניין.
<רועי וינשטיין: זה לא הפועל הטורקי שהוא העיניים שלכם.
<רועי וינשטיין: המנופאים בארץ ישראל, מנופאי הצריח שעובדים באתרים הכי גדולים, הם העיניים שלכם.
<רועי וינשטיין: ממשלת ישראל, מדינת ישראל, תתנו לנו את הגיבוי להיות העיניים שלכם.
<רועי וינשטיין: תתנו לנו בבקשה את הגיבוי לשמור על החיים שלנו ושל החברים שלנו.
<רועי וינשטיין: תודה רבה לכם.
אלי אלאלוף: תודה, רועי, תודה.
אלי אלאלוף: מאוד מרגש, מאוד אוטנטי, מאוד נכון.
<רועי וינשטיין: תודה לך.
אלי אלאלוף: נשארו שלושה אנשים שביקשו רשות דיבור מבין חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אני חייב לציין שזה מאוד מרשים שכל חברי הכנסת הגיעו בפגרה ולוקחים חלק בישיבה ארוכה ובאחריות מלאה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל שאני פוגע בכמה שלא מדברים בזמן ולא לפי הרצונות שלכם.
אלי אלאלוף: אני גם מתנצל בפני כל האורחים המדהימים שהגיעו לפה כי באמת הנושא הזה נוגע לכולנו והוא זועק לשמים.
אלי אלאלוף: זה באמת מצב חירום מטורף.
אלי אלאלוף: ברשתכם, אני אמשיך בפינג פונג ותהיו קצרים.
אלי אלאלוף: אני אתן לכמה אנשים לדבר, אני באופן אישי מוכן להישאר כמה שצריך.
אלי אלאלוף: אני לא אסגור את הישיבה לפני שנגיע לסיכום טוב.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת שולי מועלם, אחר כך – יוסף ג'בארין.
אלי אלאלוף: בבקשה, שולי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאת כל מה שהיה בעבר, אחרי הדברים הקשים מאוד-מאוד של רועי, כבר לא צריך לדבר עליהם.
שולי מועלם-רפאלי: הניסיונות להתמקד במקום, אתר, חברה או חברת משנה או חברה קבלנית או מקצועות מסוימים, רועי אמר מפורשות: חברים, זה כולנו, זה נוגע לכולנו, אנחנו פה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה ללכת אלינו, אל הבית הזה, אל המחויבות שלנו כחברי כנסת וממשלה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שגם חברת "דניה סיבוס" ורשימת החברות הנוספות שרועי מנה יהיו חייבות תשובות לציבור, למשפחות של ההרוגים, לפצועים ובעיקר לעצמן פנימה כי בסוף הן צריכות לקום בבוקר ולשאול את עצמן איך יכו להיות שפעם אחר פעם נהרגים אנשים, נפצעים אנשים?
שולי מועלם-רפאלי: מה החלק שלהן בזה?
שולי מועלם-רפאלי: ואני אשאל מה החלק שלנו בזה.
שולי מועלם-רפאלי: שני המשפטים שהכי זעזעו אותי בדיון הארוך מאוד הזה ובדיונים שאתה מקיים בכנסת הזאת והתקיימו גם בכנסת הקודמת שהייתי חברה בה ונכחנו ברבה מאוד ותמיד עם אותם אנשים, זה משפט אחד שאמר המנכ"ל של "דניה סיבוס" שכשיש תאונות מסוימות אין לו למי לדווח כי הוא לא חייב לדווח עליהן.
שולי מועלם-רפאלי: שאלתי את עצמי, האם רק כשמישהו נהרג צריך לדווח או כשזה כמעט מוות?
שולי מועלם-רפאלי: איך יכול להיות שלא עוצרים עבודות - - -
אלי אלאלוף: מי יעצור?
שולי מועלם-רפאלי: תכף נדבר - - -
אלי אלאלוף: עם מי נדבר?
אלי אלאלוף: אין אחריות.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר השני שזעזע אותי וכמה שהשתדלתי, לא יכולתי לעצור את עצמי, זה שיח פנימי של ורדה עם יושב-ראש התאחדות הבונים שהוא התנגד למשהו שהיא רצתה - - -
אלי אלאלוף: בערבית מרוקאית שלי: הפכה לקיר הנמוך – חית אל קציר – כולם מטפסים עליו כי היא בעצם היחידה - - -
שולי מועלם-רפאלי: היחידה שמעיזה ובאה לכל הדיונים.
אלי אלאלוף: אנחנו לא רואים, בלי לפגוע ברשם הקבלנים, הוא לא מייצג את משרד השיכון.
שולי מועלם-רפאלי: לכן אני מחזירה את זה אלינו.
אלי אלאלוף: איפה משרד השיכון?
אלי אלאלוף: מי נותן רישיון סופי ולוקח בחשבון את כל ההיבטים שהעליתם?
אלי אלאלוף: יש חוסר אחריות ממלכתית.
שולי מועלם-רפאלי: לכן, בכל החלקים, בכל השלבים, אני מחזירה את זה אלינו.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שקיימת אובר-רגולציה: החברים הבונים, והקבלנים, והמהנדסים, וכל אחד בתפקידים שלו.
שולי מועלם-רפאלי: ואולי האובר-רגולציה מסתירה את התיקונים שצריכים לעשות.
שולי מועלם-רפאלי: זה באחריותנו.
שולי מועלם-רפאלי: זה שאין מספיק מפקחי בטיחות אומר שצריך לעצור את העבודה.
שולי מועלם-רפאלי: אז לא יהיו בתים במדינת ישראל?
שולי מועלם-רפאלי: אז המחירים יאמירו עוד יותר?
שולי מועלם-רפאלי: אבל נדע שכל פעם שנבנה פה בניין הוא נבנה מתוך בטיחות, גם בתהליך הבנייה שלו וגם אחר כך.
שולי מועלם-רפאלי: ביקשתי כחברת ועדת חוץ וביטחון דיון אחרי רעידת האדמה באיטליה שיהיה עוד אחד בסדרת הדיונים של ועדת המשנה למוכנות העורף לרעידת אדמה שתהיה פה עכשיו.
שולי מועלם-רפאלי: לדעת כל אנשי המקצוע רעידת אדמה תהיה פה, זו רק שאלה של זמן.
שולי מועלם-רפאלי: אותו דבר אני שואל על הבניינים שבונים פה.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שמישהו חוסך כסף או לא חוסך כסף שמישהו מקבל אישורים או לא מקבל אישורים, ובעוד 5 שנים או שנתיים או חודשיים יקרסו פה כל כך הרבה בניינים שהאירוע והאסון הנורא הזה יהיה כאין וכאפס.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהקריאה הראשונה שלנו היא לתוך הממשלה, היא בתפקיד המרכזי של הכנסת שהוא ביקורת על עבודת הממשלה: על משרד הכלכלה, ועל משרד העבודה, ועל משרד השיכון, ועל הרשויות המקומיות.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא חושבת שמישהו פה רוחץ יד של מישהו אחר.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק יודעת פעם אחרי פעם, גם אני, מקבלת את הדיווחים על עובדי בנייה שנהרגים, על תאונות באתרי בנייה וזה לא נגמר.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא נגמר.
שולי מועלם-רפאלי: מאז שחזרתי לכנסת ואני כבר שנה בכנסת, זה לא נגמר.
שולי מועלם-רפאלי: נכנסתי ללופ הזה של האנשים שמקבלים את הדיווחים.
שולי מועלם-רפאלי: זה מזעזע.
שולי מועלם-רפאלי: אני לגמרי מסכימה עם רועי.
שולי מועלם-רפאלי: מדובר על שקופים.
שולי מועלם-רפאלי: אם היה קורה פה מחר אסון שבו היו נהרגים 27 בני אדם, לא משנה במה, בתאונת אוטובוס, בפיגוע טרור, בבניין שהיה קורס, היה מוכרז פה יום אבל לאומי.
שולי מועלם-רפאלי: אבל 27 על פני שנה שלמה, בכאב גדול אני אגיד שלמרות שמה שרועי אמר, רובם עובדים זרים ופועלי בניין ערבים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לי אלא לעמוד נכוחה מול המציאות הקשה הזאת שכאילו זה עובר.
שולי מועלם-רפאלי: הקריאה המרכזית שלנו צריכה להיות אל תוך משרדי הממשלה.
שולי מועלם-רפאלי: אולי אפילו לבקש לעצור את הבנייה בכל האתרים עד שתיבדק הבטיחות שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: לעצור את הבנייה באתרים גדולים וקטנים.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו אומרים את זה הרבה פעמים בוועדה, גם אמרנו את זה בדיון על הסלמונלה: אין לנו שום צרות ענין ברצון האמתי של חברות בנייה להרוויח.
שולי מועלם-רפאלי: אדרבה ואדרבה, יש פה מנועי צמיחה, אנחנו לא רוצים לפגוע לאף אחד בעבודתו.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רק שמים סימני שאלה על האיזונים.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, האיזונים הופרו לא בחברה כזאת או אחרת ולא באסון כזה או אחר.
שולי מועלם-רפאלי: האיזונים הופרו כשאין יכולת לאייש 22 תקנים שקיימים למדינה כי המשכורת שמשולמת להם היא כל כך עלובה שאנשים בורחים להגיד: תודה, אבל לא תודה, בעבודה הזאת אני לא רוצה להיות, אני לא רוצה להיות במקום שאומרים לי להיות אחראי על 700 אתרי בנייה, כי אם אני בן אדם הגון וצריך להסתכל בבוקר על עצמי במראה, אני מבין שבטיחות לא תהיה ב-700 אתרים שאני אחראי עליהם.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר שהכי כאב בדברים שלך רועי זו הידיעה שאפשר לנהל את זה אחרת.
<רועי וינשטיין: בקלות.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שבקלות, יכול להיות שגם בקושי.
שולי מועלם-רפאלי: צריך לנהל את זה אחרת.
שולי מועלם-רפאלי: אני אגיד פה משהו אישי שבדרך כלל אני לא נוהגת לעשות כאן.
שולי מועלם-רפאלי: אחרי אסון המסוקים הופקו כל-כך הרבה לקחים בחיל האוויר ונאמרו כל-כך הרבה אמירות של זעזוע.