GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טל לוטן: אנחנו בהתאחדות התעשיינים כבר למעלה מעשר שנים בהובלה של שרגא ברוש נשיא ההתאחדות נאבקים על כך שכל התלמידים, 12 אלף תלמידים היום, תלמידים שלומדים תחת משרד הכלכלה, יהיו תחת מערכת אחת במשרד החינוך.
<טל לוטן: אנחנו סבורים שצריכה להיות מערכת אחת טובה של החינוך הטכנולוגי מקצועי בכל הרמות ללא תקרת זכוכית, ללא תיוג, לא צריכים להיות תלמידים נושרים כדי שילמדו במערכת של חינוך מקצועי.
<טל לוטן: אנחנו צריכים את האנשים ואת הבוגרים של המערכת בחינוך הטכנולוגי מקצועי הגבוה ביותר.
<טל לוטן: בלעדיהם אין זכות קיום והתעשייה לא יכולה להתפתח.
<טל לוטן: אנחנו צריכים את זה למען התפוקה, למען התעשייה, למען עתיד התעשייה וקודם כל למען עתיד ילדינו.
<טל לוטן: אנחנו חושבים שהיום המערכת הזאת מיתגה את התלמידים, פגעה בחינוך הטכנולוגי במיתוג שלו, פגעה גם אחר כך בתעשייה.
<טל לוטן: כל התלמידים שנשרו, לכו ללמוד פחחות וכל מיני אמירות שהן נוראיות.
<טל לוטן: זכות קיום לכל התלמידים.
<טל לוטן: אנחנו חושבים שצריכה להיות מערכת אחת טובה בה מכשירים, בה יש גאווה למקצוע, להסמכה המקצועית.
<טל לוטן: בואו נאמר שלא נגיע לרמת המייסטרים בגרמניה – אולי כן נצליח - אבל צריכה להיות גאווה למקצוע.
<טל לוטן: אנחנו רואים מערכת אחת שבה תלמידים לומדים, מתנסים, לוקחים את הצדדים הטובים שיש היום במשרד הכלכלה שזה חיבור טוב והתנסות רבה בעולם העבודה, מערכת ההסמכות, הטיפול בפרט.
<טל לוטן: צריך לקחת את הצד הזה בצד היכולת בלי תקרת זכוכית אלא עם יכולת לעשות בגרות.
<טל לוטן: מי שלומד מחשבים, אלקטרוניקה, ריתוך, מסגרות, כולם שווי ערך כחלק מהמערכת, אחד ירכוש מקצוע, אחד ימשיך ל-14 יחידות לימוד להנדסאים ואחד ימשיך עם תעודת בגרות.
<טל לוטן: כולם שווי ערך ללא חסמים וללא הגבלות.
<טל לוטן: כך אנחנו רואים את זה.
<טל לוטן: לכן אני חושבת שהייתה כאן הזדמנות היסטורית להעביר את המערכת למשרד החינוך וזה יהיה בכי לדורות אם המערכת הזאת לא רק שלא תעבור למשרד החינוך ותהיה מערכת אחת עם הכפילויות שיש היום אותן אנחנו רואים שתלמידים של משרד החינוך לא יכולים לקבל הסמכות מקצועיות תחת משרד הכלכלה וכל המתחים האלה בין המשרדים.
<טל לוטן: זה יהיה נורא אם המערכת הזאת תעבור למשרד הרווחה ותלמידים יהיו מתויגים תחת רווחה.
<טל לוטן: היה עוול, הייתה טעות לפני הרבה שנים אבל יש כאן הזדמנות לתקן וצריך לתקן.
אלי אלאלוף: יש לי כמה דקות.
אלי אלאלוף: יהודה, בבקשה, ואחר כך נשיאת ויצ"ו העולמית.
<יהודה ברוניצקי: תודה רבה.
<יהודה ברוניצקי: אדוני היושב ראש, אין שום ספק – ואנחנו פעלנו בכיוון הזה הרבה שנים במסגרת הזמן שהיה לנו – שכל הילדים צריכים להיות באותה מערכת.
<יהודה ברוניצקי: אין לנו שום ספק שזה צריך להיות כך.
<יהודה ברוניצקי: הדבר הראשון שעשיתי עת יצאתי לפנסיה, נסעתי לשוויץ ללמוד איך הם עושים את החינוך הדואלי.
<יהודה ברוניצקי: עקבתי אחרי הגרמנים והשוויצרים עושים את זה הרבה יותר טוב מה גם שגודל המדינה יותר קרוב לגודל שלנו.
<יהודה ברוניצקי: אני מתחבר למה שאמר נציג איגוד המוסכים.
<יהודה ברוניצקי: זה באמת שונה.
<יהודה ברוניצקי: חשבתי על החינוך הדואלי ושם הבנתי שאין לנו שום סיכוי לעשות את זה בארץ כי כמו שאמר לי פרופסור טרכטנברג, בארץ הבעיה היא שבחינוך מקצועי יש שני דברים, טראומה של שנות ה-50, מוצדקת, אבל אנחנו כבר ב-2016, ובורות.
<יהודה ברוניצקי: לכן אמרנו שחייבים להוריד את תקרת הזכוכית בחינוך המקצועי ולהכניס חינוך מקצועי לבתי הספר התיכוניים.
<יהודה ברוניצקי: דיברנו על זה.
<יהודה ברוניצקי: אם יעבירו את זה לאן שיעבירו, הרי לנו כאנשים פרטיים בוודאי אין שום אפשרות להשפיע, לפחות שיעשו את זה טוב.
<יהודה ברוניצקי: אם זה יהיה במשרד החינוך, שמשרד החינוך יכתוב ויגיד את זה, שהוא לא מתכוון לנתק את הקשר עם המשק.
<יהודה ברוניצקי: אני רוצה לומר כמה דברים על החיבור עם המשק.
<יהודה ברוניצקי: מה יותר טוב לצעיר כזה שברגע שהוא יוצא מבית הספר הוא קיבל במפעל דוגמאות שהוא יכול להעתיק ולא לחקות את הבריון של הרחוב אלא את מנהל העבודה.
<יהודה ברוניצקי: אל תנתקו את הקשר הזה ולא משנה היכן זה יהיה.
<יהודה ברוניצקי: המערכת צריכה להיות אותה מערכת.
<יהודה ברוניצקי: דבר שני הוא לא לנתק את הקשר עם התעשייה ולא מספיק להזמין את התעשיינים מפעם לפעם כדי שיוציאו את הקיטור אלא להכניס אותם למערכת, כמו שקורה בשוויץ.
<יהודה ברוניצקי: מי שקובע שם, זאת לא הממשלה שקובעת אלא התכניות עושות את הגילדות כאשר בארץ אין לנו גילדות אבל בארץ יש מפעלים כאלה ואחרים.
<יהודה ברוניצקי: שמענו בדרך לכאן שלימודי הליבה לא נכנסים ולכן אני אומר שהתפנה תקציב.
מנואל טרכטנברג: מצאת מקור תקציבי.
<רבקה לזובסקי: שלום לכם.
<רבקה לזובסקי: אני יושבת ראש ויצ"ו עולמית, פרופסור לחינוך.
<רבקה לזובסקי: נכנסתי לדיון הזה לפני הדיון שיתקיים אחריו אליו אני מוזמנת.
אלי אלאלוף: בטעות.
<רבקה לזובסקי: לא בטעות כי זה בנפשי.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה לדבר כיועצת חינוכית שעבדה 13 שנים בגימנסיה הרצליה בתל אביב ועסקה בחינוך בתיכון.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה לדבר על דניאל באופן פיגורטיבי ועל ילדים כמו דניאל.
<רבקה לזובסקי: הרי יועצים חינוכיים מכוונים את התלמידים למסגרות התיכוניות וכיוונתי הרבה מאוד תלמידים מתוך בחירה אל בתי הספר המקצועיים הטכנולוגיים ולא בגלל שהם לא יכלו להיות בעיוני אלא הם אהבו את מקצוע הטכנולוגיה.
<רבקה לזובסקי: הם הגיעו למשרות ולתפקידים נהדרים ונפלאים והם ממנהיגי המשק.
<רבקה לזובסקי: שנים אנחנו אומרים שמוכרחים להעניק יוקרה וכוח לתחום הזה של הכשרה מקצועית טכנולוגית בצורה משולבת.
<רבקה לזובסקי: לשלב את מערכת הלימוד העיונית עם מערכת הלימוד הטכנולוגית מקצועית.
<רבקה לזובסקי: אני מוכרחה להגיד לכם שהכשרת המורים חייבת להיות.
<רבקה לזובסקי: הענקת הצטיינות, גאוות יחידה לכל התלמידים שצריכים לקבל הכשרה מקצועית כמו בגימנסיה הרצליה בתל אביב ובכוונה אני נותנת את הדוגמה הזאת.
<רבקה לזובסקי: מילה אחרונה אני אומר לכם.
<רבקה לזובסקי: לפני כמה חודשים הייתי בשליחות ויצ"ו בשוויץ.
<רבקה לזובסקי: אמר לי שגריר ישראל שלמחרת תגיע משלחת מישראל לגבי הכשרה למקצועות טכנולוגיים ומקצועיים בגילי תיכון.
<רבקה לזובסקי: יש שם הכשרה מעולה.
<רבקה לזובסקי: גם בגרמניה כמובן והיא דומה ואפילו יותר טובה.
<רבקה לזובסקי: יש את הגאווה של המשפחות ושל הבוגרים.
<רבקה לזובסקי: לכן אני חושבת שהנושא שאנחנו דנים ועוסקים בו כל כך הרבה שנים ושמציל נפשות ומביא אותם לגדולות, וגם אצלנו ב-ויצ"ו, המערכת חייבת להיות משולבת וזאת החלטה שבאמת קובעת גורלות.
<רבקה לזובסקי: תודה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון והסיכום יהיה חלקי.
אלי אלאלוף: קודם כל אני רוצה לומר שהממשלה לא דנה היום, ואני יכול להרשות לעצמי לומר בעקבות לחץ של הרבה גורמים, כולל שלי, עם המשקל הלא קטן שלי.
אלי אלאלוף: אנחנו מחויבים קודם כל לילדים, ושנית, לחינוך הטכנולוגי שנדרש כפי שגם הגדרת את זה מאוד יפה שזה מפני שהילדים רוצים את זה, מפני שהילדים מרגישים את זה ותרומתם היא אדירה.
אלי אלאלוף: גם שר האוצר שלנו היה בחינוך טכנולוגי.
אלי אלאלוף: אנחנו מחזקים את המערכת, אנחנו רוצים לחזק את מערכת החינוך הטכנולוגי.
אלי אלאלוף: אנחנו חושבים שהמערכת ההולמת לקליטתם, כולל של העובדים, כולל של כל המערכת בלי לפגוע באף אחד, זו המערכת של משרד החינוך.
אלי אלאלוף: אנחנו מביעים את דאגתנו למגמה להעביר את זה לרווחה.
אלי אלאלוף: כך בשם הוועדה, ברשותכם, אם תסכימו, אני אוציא עוד היום מכתב לראש הממשלה – גם כשר הכלכלה וגם כראש הממשלה – על מנת שהמהלכים שציינתי יהיו המהלכים הנדרשים בימים הקרובים כי נדמה לי שבפרוטוקול תוכלו לראות שהנימוקים של פרופסור טרכטנברג ושאר החברים, כולל חברתי מירב בן ארי, ובעיניים של יגאל שאנחנו עובדים הרבה ביחד, אני אומר לכם שזאת המגמה.
אלי אלאלוף: המגמה היא לחזק ולא לפגוע בילד ולא לפגוע במערכת הקיימת אלא להפך, רק לשדרג אותה.
אלי אלאלוף: אין מערכת שיכולה להרשות לעצמה להגיד שהיא טובה אופטימלית.
אלי אלאלוף: היא טובה, אבל לא מספיק.
אלי אלאלוף: כוועדת העבודה והתעסוקה, זה מה שמאפשר לי לסכם את הדברים בשילוב הזה.
אלי אלאלוף: אוי ואבוי למי שיגיד שאני לא אוהב את מערכת הרווחה.
אלי אלאלוף: אני בא ממשפחה ברוכת ילדים ושם למדתי, במשפחה שלי, שאפשר לאהוב את כל האחים ביחד, באותה רמה ובאותה גישה מיוחדת לכל אחד מאתנו.
טלי פלוסקוב: שלום חברים, צהריים טובים.
טלי פלוסקוב: אני פותחת את ישיבת ועדת המדינה, שם הוועדה בעקרון הוועדה למעמד הקשיש.
טלי פלוסקוב: זו ועדת משנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ואנחנו יודעים שהיום הכנסת מציינת את יום האזרחים הוותיקים, שזו כמובן יוזמה מבורכת של השדולה לאזרחים ותיקים בראשותו של חברי הכנסת נחמן שי ואיציק שמולי.
טלי פלוסקוב: הנושא שאנחנו נדון בוועדה כאן זה הנושא של הכרה בעבודה עם קשישים כעבודה מועדפת.
טלי פלוסקוב: אני כבר אומרת, לפני שאנחנו נתחיל לשמוע את כל הצדדים, מי שמעוניין לדבר, בבקשה להירשם אצל מזכירת הוועדה ואנחנו נדע להזמין את האנשים שרוצים להציג לנו את הצעתם.
טלי פלוסקוב: אני קראתי חומרים ששלחו לוועדה כהכנה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, יש פה הרבה יוזמות מבורכות ואנחנו יודעים שתחום של סיעוד הוא די בעייתי מכמה סיבות.
טלי פלוסקוב: אחת, אנחנו יודעים שאנחנו במחסור מתמיד של כוח אדם מצד אחד; מצד שני, כוח אדם שיש לנו ברובו זה עובדים זרים, שאנחנו שומעים על מקרים לא נעימים שקורים ואין לנו למי לפנות ולמי לבוא בטענות.
טלי פלוסקוב: ולכן הכי נכון זה בעצם לספק את החומר המקומי, שלנו, שגם מצד אחד יפתור את בעיית התעסוקה כעיקרון, מצד שני לכל האנשים האלה יהיה אחראי, ולנו כמחוקקים ולנו כמבצעי המדיניות – יהיה ממי לשאול ולבדוק למה לא טוב, או להגיד תודה כשזה טוב, כשאנחנו כולנו תקווה שזו תהיה המגמה.
טלי פלוסקוב: רוב היוזמות שקראתי כאן הן לא יוזמות שאנחנו כאן בוועדה נוכל להגיד – הנה, החלטנו, ממחר זה מתחיל.
טלי פלוסקוב: רוב היוזמות שראיתי היום הן יוזמות שיצטרכו חקיקה, אבל אחר כך אני אשמח כמובן להעביר את כל ההמלצות של הוועדה לחברי הכנסת, גם בשדולה וגם בוועדה שלי, כהמשך העבודה, בתקווה שאם נרגיש היום שזה מה שנכון לעשות, נחוקק את הדברים כך שנוכל גם ליישם את ההמלצות והנושאים שיעלו כאן לדיון.
טלי פלוסקוב: לכן נתחיל מהראשון שמבקש לדבר.
טלי פלוסקוב: יושב ראש עמותת חברות הסיעוד, ארנון אלחנני, בבקשה.
טלי פלוסקוב: כל אחד שמתחיל לדבר, לפני דבריו יאמר את שמו ותפקידו לפרוטוקול.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יושב ראש עמותת חברות הסיעוד.
<ארנון אלחנני: שלום.
<ארנון אלחנני: ארנון אלחנני, יו"ר עמותת חברות הסיעוד מטעם לשכת המסחר.
<ארנון אלחנני: אנחנו מתמודדים יום יום עם המחסור בעובדים לטובת עבודה בסיעוד ובסיעוד ביתי וככל שהמגמה מתרחבת יש חוסר בעובדים, המצב מחמיר ובסוף מי שנפגע מזה זה הקשישים.
<ארנון אלחנני: כשאנחנו לא מצליחים למצוא אנשים שמתאימים, בסוף תמיד הספים יורדים בצורה כזאת שזה לא בריא, ואנחנו בכל הזדמנות שרק אפשר מבקשים לבצע מהלכים שיאפשרו להכניס יותר אנשים בתחום הזה ואם זו עבודה מועדפת לצעירים, או אפילו גם למבוגרים, יכול להיות שנצטרך להגדיר את זה גם לגילאים אחרים, לאו דווקא ליוצאי צבא בשלב היותר מתקדם, אנחנו בעד.
<ארנון אלחנני: זה לא יפתור את כל הבעיות, גם תוספת של מספר בודדים אחוזים בודדים לאותו סל של מטפלים, זה מאד מאד חשוב.
<ארנון אלחנני: למיטב ידיעתי, יש חוק ראשוני שחוקק לפני כ-5 שנים על העניין הזה ועד היום לא תוקנו לו תקנות והוא גם מגביל ל-12 שעות עבודה, דבר שהוא רלבנטי לעובדים זרים.
<ארנון אלחנני: זה לא מחזיק מים וחבל על הזמן.
טלי פלוסקוב: יש לנו כאן נציג של הביטוח הלאומי?
טלי פלוסקוב: אז אנחנו נשמח לשמוע את ההתייחסות שלכם.
<ארנון אלחנני: ובהתאם צריך להגדיר משהו הגיוני, ככה שצעירים יוכלו להיכנס, לטפל בשני מטופלים, שלושה מטופלים, לתקופה מסוימת שתוכר להם כעבודה מועדפת וזה יעשה הרבה מאד ברכה והרבה מאד חשיבות.
<ארנון אלחנני: זה גם לחינוך לדורות הבאים להגיע ולהכיר בזה כמקצוע לעתיד, שזה בכלל משימה לאומית ויש פה מי שיספר לכם שהם עוסקים רק בזה - איך לייצר עוד עובדים מקצועיים ומוכשרים לתחום הזה, כי זה באמת סוג של עבודת קודש להגיע לקשישים האלה ולטפל בהם, לתת את המענה הנכון.
<ארנון אלחנני: זה לא כל אחד ואנחנו לא רוצים כל אחד, אבל כשיש חוסר, אז אנחנו מרגישים את זה וגם הקשישים בסוף נפגעים מזה.
<ארנון אלחנני: אז כל דבר שתצליחו לעשות ולקדם ולחוקק בעניין הזה, יקדם אותנו.
<ארנון אלחנני: צעד-צעד אנחנו נגיע לפתרון.
טלי פלוסקוב: מנכ"ל חברת מטב, בבקשה.
<ליאור שטרסברג: ליאור שטרסברג, מנכ"ל עמותת מטב.
<ליאור שטרסברג: א' אני מאד מברך על הדיון.
<ליאור שטרסברג: אני אגיד שני משפטים על עמותת מטב.
<ליאור שטרסברג: עמותת מטב כבר מסוף שנות ה-50 יש לה זכות לעסוק בתחום הזקנה, גם בנושא של הסיעוד הביתי וגם בעוד שורה רחבה של פעילויות, מרכזי יום ואחרים.
<ליאור שטרסברג: אני רוצה להתחיל דווקא עם חוק הסיעוד שנחקק בשנת 1986, הסיעוד הביתי, שהוא חוק שהיה בהחלט גם אז ייחודי וחדשני, ואני חושב כשאנחנו מסתכלים היום אחורה, החוק הזה בהחלט – גם מבחינת הנתונים – משיג את מטרתו.
<ליאור שטרסברג: 95% מהאזרחים הוותיקים מזדקנים בקהילה ובבית, רק 5% עוברים למוסדות, ולכן אני חושב שמדובר בחוק מאד מאד משמעותי.
<ליאור שטרסברג: יחד עם זאת אנחנו נמצאים - ומטב היא עמותה שנמצאת ב-50 יישובים בארץ, היא הגוף הגדול בתחום – ומתמודדים עם מצוקה מאד מאד קשה.
<ליאור שטרסברג: לא מצוקה עתידית, אלא מצוקה שאנחנו מרגישים אותה יום-יום, שעה-שעה.
<ליאור שטרסברג: יש הרבה מאד אזרחים במדינת ישראל שכל חייהם שילמו, וכשהם מגיעים להזדקן בכבוד, לצערי היום, בטח במקרים היותר קשים, פשוט אין מי שיטפל בהם.
<ליאור שטרסברג: הרבה מאד אנשים שידם משגת יכולים לאפשר לעצמם לקחת עובד זר, שכאמור עולה הרבה מאד כסף, ואותם שלא יכולים לעשות את זה, בעיקר בפריפריה, נפגעים מאד מאד קשה ואני מדבר על העבודות השוטפות.
<ליאור שטרסברג: על להגיע הביתה בבוקר ולקלח ולהחליף חיתולים למי שצריך ולהאכיל ולתת תרופות והרבה מאד דברים.
<ליאור שטרסברג: ולכן אני חושב שהמצוקה הזאת והנושא הזה הוא נושא שחייב להיות בצורה מאד משמעותית על סדר היום הציבורי, כי הוא נושא ערכי ומוסרי והוא כבר היום קיים.
<ליאור שטרסברג: זאת אומרת אנשים שמתמודדים איתו – בני משפחה וככה – מרגישים אותו גם היום.
<ליאור שטרסברג: תיכף אני אתייחס להצעת החוק הזאת.
<ליאור שטרסברג: אני חושב שיש הרבה מאד דברים, כלי מדיניות שמדינת ישראל, כנסת ישראל, ממשלת ישראל, יכולה לעשות לכדי לייצר שינוי בתפיסה.
<ליאור שטרסברג: קודם כל שמטפל סיעודי זה מקצוע.
<ליאור שטרסברג: קודם כל זה מקצוע.
<ליאור שטרסברג: היום זה לא מקצוע.
<ליאור שטרסברג: זו צריכה להיות פרופסיה ולפרופסיה יש מאפיינים של הכשרה, של הדרכה, של קידום מקצועי, של שכר, של תגמול, של ההערכה.
<ליאור שטרסברג: כך שהדבר הזה הוא דבר שמחייב שינוי תפיסה לחלוטין, של כל הגורמים.
<ליאור שטרסברג: לגבי הצעת החוק הזאת, שהיא כשלעצמה מדברת על הנושא של עבודה - - -
טלי פלוסקוב: סליחה אדוני, על איזו הצעת חוק אנחנו מדברים?
<ליאור שטרסברג: עבודה מועדפת, מה שאנחנו כרגע מדברים.
טלי פלוסקוב: אוקיי, של נחמן שי?
<ליאור שטרסברג: של נחמן שי.
<ליאור שטרסברג: אז כפי שהיא מנוסחת כרגע, היא בעצם מוגבלת אך ורק לאנשים שזכאים לטיפול מעל 12 שעות, קרי רק לעובדים זרים.
<ליאור שטרסברג: בחור צעיר שזכאי לדבר הזה לא יכול היום בעצם לתת שירות למי שהוא לא זכאי לעובד זר 12 שעות ומעלה, וזה בהחלט דבר שהוא מאד מאד בעייתי.
<ליאור שטרסברג: זה דבר אחד שאני חושב שהוא מאד מאד חשוב וצריך לתקן, כדי שגם אנשים שמקבלים שעות ולא זכאים לעובד זר, יוכלו בעצם להיעזר באותה עבודה מועדפת.
<ליאור שטרסברג: אבל אני אומר עוד פעם, בשורה התחתונה זה כי אחד בשורה ארוכה של כלים, כדי להתמודד עם מצוקה שהיא לא מחר והיא לא מחרתיים.
<ליאור שטרסברג: היא נמצאת פה ואנחנו מרגישים אותה ורואים.
<ליאור שטרסברג: אנחנו בעמותת מטב עושים הרבה מאד מהלכים, כי החשיבה על ציבור המטפלות היא לא רק חשיבה על ציבור של עובדים, אלא על קבוצה של אנשים שחשוב מאד להעצים ולפתח.
<ליאור שטרסברג: יש הרבה מאד כלים לעשות את זה ואנחנו עושים את זה, ועדיין הקושי הוא מאד מאד גדול ונדרשת פה מחשבה ותכנון מדיניות כדי לשנות את התפיסה.
<ליאור שטרסברג: אני מסכים עם מה שאמרת בהתחלה, שמה שקורה כרגע בשנים האחרונות, שאין שום שינוי בתחום, שיותר ויותר עובדים זרים, מהגרי עבודה, נכנסים לתוך העניין הזה ובעצם תופסים את המקום ופחות ופחות – היום נדמה לי שיש בסביבות 76,000 עובדים ישראלים בתחום הזה, וככל שהמדרון החלקלק הזה הולך ומתפתח, אז עוד פעם – מי שידו משגת הולך לעובד זר שעולה אלפי שקלים בחודש, ומי שאינו, לצערנו נשאר בהרבה מאד מקרים בלי טיפול.
<ליאור שטרסברג: יש הרבה מאד מהלכים שנעשים, גם על ידי המוסד לביטוח לאומי, גם על ידי משרד הרווחה, אבל זה מחייב שינוי תפיסה לחלוטין, של תפקיד ומעמד המטפלת, מטפלת סיעודית במדינת ישראל, כמו שנעשה לגבי מקצועות אחרים.
<ליאור שטרסברג: זאת אומרת קודם כל צריך להבין שזה מקצוע לכל דבר.
<ליאור שטרסברג: תודה.
טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו בינתיים חבר הכנסת מאיר כהן, שבטח מכירים אותו.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להבהיר פה כמה דברים.
טלי פלוסקוב: אמרת שהיום יש 76,000 עובדים סיעודיים במדינת ישראל?
<ליאור שטרסברג: אני מדבר על עובדים שהם ישראלים.
טלי פלוסקוב: כן, כן, אני מדברת על ישראלים.
<ליאור שטרסברג: מטפלות ומטפלים.
טלי פלוסקוב: וכמה צריך?
טלי פלוסקוב: כעיקרון, כמה אתם מרגישים שהמצב של היום צורך אנשים במקצוע?
<ליאור שטרסברג: אני יודע לדבר בשם לא רק עמותת מטב אלא הרבה מאד חברות ועמותות שנמצאות בתחום.
טלי פלוסקוב: לכן אני שואלת אותך.
<ליאור שטרסברג: זה מחייב עוד עשרות אלפים, בטח כשאנחנו מדברים כרגע על עלייה בתוחלת החיים והרבה מאד רפורמות מבורכות.
<ליאור שטרסברג: כשמדברים עכשיו על רפורמת ליצמן וכך הלאה, ועל ההוצאה הציבורית בתחום.
<ליאור שטרסברג: כך שאפשר לדבר ומדברים הרבה על הוצאה ציבורית, אבל צריך לזכור שגם אם נגדיל את השעות ולא יהיה מי שיבצע את השעות האלה, לא עשינו כלום.
<ליאור שטרסברג: אגב, לפי סקירה של המועצה הלאומית לכלכלה, היא דיברה על כך שעד שנת 2030 יהיה צורך בכ-130,000 מטפלות נוספות, מעבר ל-75,000.
<ליאור שטרסברג: זה לא אני אומר, אלא אומרת המועצה הכלכלית, בסקירה שלה.
מאיר כהן: ואלה הנתונים.
<ליאור שטרסברג: אלה הנתונים.
טלי פלוסקוב: זה פחות או יותר.
טלי פלוסקוב: אנחנו קוראים לאחרונה שתוחלת החיים עולה ושאנשים חיים יותר שנים ושיהיו בריאים, מה שנקרא עד 120, כמו שכולנו אומרים, אבל כן, גם אנחנו צריכים כמובן לקחת חלק בכך שהם יחיו בכבוד.
טלי פלוסקוב: נוגה בצלאלי.
<נוגה בצלאלי: שמי נוגה בצלאלי ואני באה מ - - - מודל חינוך.
<נוגה בצלאלי: אנחנו פיתחנו הכשרה שמטרתה להכשיר צעירים בעיקר, אבל לא רק, לתחום של טיפול בזקנים.
<נוגה בצלאלי: זו פרופסיה חדשה.
<נוגה בצלאלי: אנחנו פונים לחיילים משוחררים ובוגרי שירות לאומי ובעצם מכשירים אותם לטיפול וסיעוד בזקנים.
מאיר כהן: תגדירי בבקשה טיפול.
<נוגה בצלאלי: טיפול קהילתי.
<נוגה בצלאלי: זה כולל - - -
מאיר כהן: זה הדבר החשוב ביותר.
מאיר כהן: מה ההגדרה?
<נוגה בצלאלי: זה כולל גם את התחום הפיזי, אבל אנחנו רואים בתפקיד שהוא לא רק צריך להיות פיזי, אלא גם לתת מענה חברתי, נפשי.
מאיר כהן: זאת אומרת המרכיב הפיזי נמצא שם.
<נוגה בצלאלי: כן, בהחלט.
טלי פלוסקוב: גם.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת אתם עושים גם וגם?
<נוגה בצלאלי: כן.
<נוגה בצלאלי: כמו שאתם יודעים זה תחום שהוא לא פשוט להיכנס אליו, גם מבחינת שכר, מעמד, המיתוג שלו וכיום אנחנו בעצם בעיקר יכולים להכניס את הצעירים האלה לתחום של בתי אבות, כי שם יש את מענק העבודה הנדרשת.
<נוגה בצלאלי: אבל 96% מהזקנים נמצאים בבתים ולשם אנחנו צריכים באמת את הסיוע ואת ההגנה הלאומית, שצריך גם שם לתת את המענק הזה, על מנת לעודד צעירים שיראו בתחום הזה מקצוע מכובד, מקצוע אפילו באמת בקשר בין הדורות.
<נוגה בצלאלי: אז אנחנו מאד מאד - - -
טלי פלוסקוב: יש איזה שהוא תחום של הכשרה מקצועית לפני שמתחילים לעבוד בתחום?
<נוגה בצלאלי: אז ההכשרה שפיתחנו עם משרד הכלכלה, זו ההכשרה הזאת.
<נוגה בצלאלי: זו הכשרה של 760 שעות.
טלי פלוסקוב: הם עוברים אותה?
<נוגה בצלאלי: כן, שכוללת גם עבודה מעשית וגם עבודה עיונית, יחד עם הג'וינט וביטוח לאומי, ולכן זה תחום שההכשרה שאנחנו בעצם בונים היא כל כך רחבה וכל כך מעמיקה, אבל בסופו של דבר כשהם מגיעים לתחום, אז התחום הוא לא - - -
טלי פלוסקוב: עולות פה כמה סוגיות מאד חשובות, גם שכר, גם תדמית, גם עבודה קשה.
<נוגה בצלאלי: בתור התחלה, המימד של עבודה נדרשת, אין ספק שהוא נותן את התמריץ הראשוני לכל מי שייכנס לתחום.
מאיר כהן: כמה יגיעו לשם, להערכתך?
<נוגה בצלאלי: כמה יגיעו?
מאיר כהן: אני כשהייתי שר רווחה ניסינו לשנות את זה.
מאיר כהן: אגב, לרגע אל תבנו על זה, כי מעט מאד בסקרים שאנחנו עשינו, מעט מאד חברה צעירים - - -
<נוגה בצלאלי: אבל אם נשנה את המעמד - - -
מאיר כהן: מעט מאד.
מאיר כהן: אנחנו הצענו מענק מאד גבוה, מאד מאד גבוה.
טלי פלוסקוב: ולא באו.
מאיר כהן: זה קשה מאד.
מאיר כהן: לא מצאנו פתרון.
מאיר כהן: אני באתי לשמוע.
מאיר כהן: לכן אמרתי לה שעדיף לשמוע אתכם, כי בשביל לבנות את הפרופיל המתאים זה מעגלים רבים שצריכים להיות שותפים.
<נוגה בצלאלי: נכון.
מאיר כהן: האוצר, שצריך להבין שהאנשים האלה צריכים לקבל כסף, הרבה יותר - - -
טלי פלוסקוב: והרבה כסף.
מאיר כהן: אני מצטער שאני מדבר על כסף, כי יכולים לבוא האנשים הטובים ביותר עם הנשמה היתרה, אבל זאת עבודה שהיא מאד קשה ומאד מורכבת, ובעיני – ויסלחו לי המורים – אני מורה והעובדים שאני נאבק בשבילם – אבל זה הרבה יותר מורכב מהעבודות האלה, כי להיות עם אדם סיעודי ולתת לו גם מענה נפשי, גם מענה קהילתי וגם מענה פיזי, זה דבר שאני מלא הערכה לכל העובדים הסיעודיים שאני פוגש אותם ואני רואה את השכר השעתי שלהם ואני רואה את ההתאגדות שלהם, ואני רואה שבעצם גם אין להם יעדים וגם כאלה שחיים מהיד לפה, לצערי הגדול.
מאיר כהן: לכן זאת שאלה הרבה יותר מורכבת מאשר עבודה מועדפת.
מאיר כהן: אני חושב שאם אנחנו ניקח את זה למקום של העבודה המועדפת, זה ממש לא קטיף של עגבניות.
מאיר כהן: זה ממש גם לא בניין, זה הרבה יותר מורכב.
מאיר כהן: במדינות ה-OECD מטפלים סיעודיים זה דבר שיש לו משמעות, הם אנשים שהולכים להכשרות, הם אנשים מאוגדים, הם אנשים שהמדינה משלמת להם פי שניים מהממוצע שמשלמים כאן בארץ.
מאיר כהן: פי שניים.
מאיר כהן: ולכן חברה צעירים, אם אתה שואל אותם מה אתה רוצה להיות שתהיה גדול, אז הוא אומר לך כן, אני רוצה להיות אדם סיעודי.
מאיר כהן: אני לא מכיר הרבה אנשים כאלה במדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: אני אפילו אחד לא מכירה.
טלי פלוסקוב: כן, אמרת דברים מאד נכונים.
טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים שאנחנו מעלים סוגיה שהיא לא פשוטה מהמון סיבות במדינת ישראל, ולכן באמת, כמו שאמרת, צריך למצוא תמריצים מיוחדים שכן יגרמו להם לקבל החלטות ללכת על זה.
מאיר כהן: אני מאד מקווה שברפורמת הסיעוד שכן - אני שמעתי אתמול את ליצמן שמדבר על כך - הלוואי, מבחינת כולנו זה אוטופיה, כי בתוך הרפורמה הזאת אולי יתחילו סוף סוף להתייחס למעמד המטפלים הסיעודיים בהרבה יותר פוקוס.
<ארנון אלחנני: אם אפשר רק להרחיב בעניין הזה שאמרת שהתמונה יותר רחבה, זה לא סוד שהמטפלים היום ברובם מגיעים מהשכבות היותר נמוכות, וככאלה יש להם עניינים של הבטחת הכנסה, שהם רוצים לעבוד, באים לעבוד יותר מ-9-10 שעות בשבוע, אומרים פוס.
<ארנון אלחנני: לוקחים לנו יותר כסף ממה שנכנס.
<ליאור שטרסברג: הדיס ריגארד.
טלי פלוסקוב: מכירים את זה.
<ארנון אלחנני: ובהתאם, זה דברים שאנחנו כבר שנים מבקשים לפתור אותם.
<ארנון אלחנני: ראיתי כותרת בעיתון היום לגבי ההורדה לאימהות חד הוריות, שמורידים את זה מ-60% ל-25% שזו ברכה, אבל אנחנו לא סתם אומרים שהמקצוע המועדף לסיעוד בכלל הוא כזה שאנחנו רוצים לכל מי שמקבל את הבטחת הכנסה – שמה לעשות, הם אלה היום שנמצאים שם ואלה התעריפים של ביטוח לאומי, שמחזיק את רוב המשק.
<ארנון אלחנני: בעניין הזה, אם נייצר מצב שכעבודה מועדפת כולם מקבלים את ההורדה הזאת מ-60% ל-25% והלוואי גם לאפס אחוז, הם יוכלו להמשיך לקבל הבטחת הכנסה, יוכלו לצאת לעבוד ויוכלו לתת מענה מאד רחב, כי זו תופעה שהיא יותר חמורה מכל - - -
טלי פלוסקוב: זה יהיה, כי מדובר על מזונות שביטוח לאומי משלם.
טלי פלוסקוב: אבל בסדר, אני חושבת שהסוגיה היא נכונה וברורה לכולם.
טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים מה זה דיס ריגארד ואנחנו - - -
מאיר כהן: תקרא יותר מעיתון אחד אז תבין על הרפורמה.
טלי פלוסקוב: גם נציג מטב רוצה להשלים משהו?
<ליאור שטרסברג: אני רק אומר, כפי שאמר ארנון ואמר גם חבר הכנסת מאיר כהן, שמדובר בסוגיה מאד מאד מרכזית, והיא בוודאי לא רק כלכלית, היא קודם כל ערכית ומוסרית של החברה הישראלית.
<ליאור שטרסברג: ואני אומר עוד פעם, כל התייחסות לרפורמה כזאת או אחרת או תכניות חומש בתחום הזה, שלא יעסקו ויפתרו את הבעיה הזאת, כי אפשר יהיה אפשר להרחיב תקציבים ולא יהיה – גם היום אני אומר – באזורים רבים בארץ יש אנשים קשישים שמחכים בבית שעות ולא מגיע אף אחד, או שמגיע לכמה שעות וזו מצוקה מאד קשה.
<ליאור שטרסברג: גם רפורמת ליצמן, שהיא מאד מאד מבורכת ועד כמה שאני יודע היום לא עוסקת בכלל, זאת אומרת אין התייחסות למי ייתן את השעות, כי מדובר על הרחבת השעות והרחבת הכיסוי הציבורי, בטח במקרים שהם יותר, כמו במחלות אלצהיימר ובמקרים היותר קשים, כדי שבן אדם יוכל להמשיך להיות בקהילה ולא להגיע למוסד שגם הוא יקר, אבל אין שום התייחסות לאותו ציבור יקר שאמור לעשות את זה.
מאיר כהן: איך אתה יודע?
מאיר כהן: אתה קראת את הרפורמה?
<ליאור שטרסברג: קראתי את הרפורמה.
<ליאור שטרסברג: למיטב ידיעתי - - -
מאיר כהן: זה עדיין לא נכתב.
<ליאור שטרסברג: עוד פעם, הלוואי ואני טועה.
מאיר כהן: אני מ-יש עתיד, אני לא מגנו של ליצמן, אבל אתה טועה.
<ליאור שטרסברג: אוקיי, אני אשמח מאד.
מאיר כהן: כי אני חושב שיש באמת מחשבה הוליסטית של טיפול הוליסטי, כולל הסוגיות שעולות.
<ליאור שטרסברג: טוב.
<ליאור שטרסברג: הלוואי.
טלי פלוסקוב: נחכה ונראה, מה שנקרא.
טלי פלוסקוב: טוב, אנחנו נמשיך בדיון.
טלי פלוסקוב: האגודה להתנדבות.
טלי פלוסקוב: מנהל ארגון הבוגרים, מי זה?
<איתמר שוורץ: אני, איתמר שוורץ.
<איתמר שוורץ: אז חשוב לי להגיד וגם להשלים.
מאיר כהן: איך אתם נקראים?
<איתמר שוורץ: האגודה להתנדבות.
<איתמר שוורץ: חשוב לי להשלים גם למה שנוגה אמרה, גם דרור בתי חינוך וגם מטב שותפים שלנו בתכניות שונות בתוך השירות הלאומי.
<איתמר שוורץ: אנחנו, האגודה להתנדבות, בעצם אחד הגופים החברתיים הכי גדולים בארץ שעוסק בהתנדבות.
<איתמר שוורץ: המסלול העיקרי הוא שירות אזרחי לאומי.
<איתמר שוורץ: 6,000 מתנדבים בשנה.
<איתמר שוורץ: הם האנשים שבסוף זכאים למענק העבודה הנדרשת ובעצם אנחנו עסוקים מעבר לנושא של המדינה, במקום של מה הם מקבלים בסוף - איך אנחנו בונים להם את העתיד.
<איתמר שוורץ: אני, כמנהל ארגון הבוגרים, מנסה לראות איך אנחנו נותנים לאותם מתנדבים, שרובם באים מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית והם מאוכלוסיות שזו משימה לאומית ממדרגה ראשונה לשלב אותם בתעסוקה, כמו נשים ערביות, ובעצם איך אנחנו נותנים להן את הכרטיס הזה, את התעודה, את אותו משהו שייתן להם איזה שהוא יתרון, איזו שהיא דרך להיכנס לשוק שהן מודרות ממנו.
<איתמר שוורץ: בעצם זה אחד המסלולים שמצאנו.
<איתמר שוורץ: יש לנו שותפות מאד יפה עם דרור בתי חינוך, ומצליחים להביא צעירים, שזה נראה אולי חלום, אבל זה קורה.
<איתמר שוורץ: ואנחנו בעצם חושבים, כמענה לתגובה שלך, שזה חלק ממערך רחב.
<איתמר שוורץ: המערך הזה מקבל מענה מכל הכיוונים, גם מהכיוון של מטב ומהכיוון של להגדיר את זה כפרופסיה.
<איתמר שוורץ: גם מהכיוון של לקחת צעירים שעדיין תוהים לאן הם ייקחו את הקריירה המקצועית שלהם, אם בכלל תהיה להם כזאת, ולהביא אותם למקום שבעצם המדינה צריכה ולפתור את הבעיות.
<איתמר שוורץ: אנחנו באים מהמקום של השינוי החברתי, של למצוא את המים במדבר ובאמת יש וזה קורה.
<איתמר שוורץ: כלומר, אפשר גם להרחיב את זה.
<איתמר שוורץ: אני חושב שעבודה מועדפת זה כן, עוד אבן דרך בתוך סל שלם של הטבות שהרפורמה אני מניח תיתן מענה לרובן, אבל צריך לעשות את זה.
<איתמר שוורץ: ואני חושב שהמקום – ואני רואה שם גם עבודות אחרות – כן באים אליהן באחוזים יותר גבוהים.
<איתמר שוורץ: אני בטוח שמצאתם את זה גם בסקר, ואני לא בטוח כמה הצורך הלאומי-החברתי באמת שקול לאותו צורך שיש פה, שאנחנו שומעים מכל הנציגים.