GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: ולכן אולי התמונה שנראית ורודה בנצרת היא מאד מבורכת, אבל היא כנראה רחוקה מלשקף את המצב באופן כללי, וזו באמת משימה שתהיה לנו גם במסגרת הוועדה הזאת, לקדם את הנושאים הללו.
יוסף ג'בארין: חברים, טפסים בביטוח הלאומי – וחברת הכנסת רוזין שאלה – בטפסים לפעמים בקושי אפשר להבין מה כתוב בעברית, גם יהודים, אז על אחת כמה וכמה כשאנשים מתקשים בשפה.
יוסף ג'בארין: לגבי סוגית העובדים הערבים, זו סוגיה מאד מרכזית.
יוסף ג'בארין: לא יתכן שבביטוח הלאומי יש רק 6%.
יוסף ג'בארין: זה מתחת לממוצע של שירות המדינה.
יוסף ג'בארין: זה מתחת לממוצע.
יעל גרמן: מה הממוצע של שירות המדינה?
יוסף ג'בארין: כ-9%, 9.5%.
יעל גרמן: כמה במשרד הבריאות?
יעל גרמן: 13? 14%?
יוסף ג'בארין: במשרד הבריאות זה יותר, כן.
יעל גרמן: הכי הרבה.
אלי אלאלוף: וזה הולך וגובר.
יוסף ג'בארין: כן, בבריאות.
יעל גרמן: כן, כן, מפני שיותר ויותר לומדים.
יעל גרמן: גם אחיות וגם רופאים.
יוסף ג'בארין: לומדים, כן.
יוסף ג'בארין: וגם רופאים במשרדים הממשלתיים.
יוסף ג'בארין: אז לכן דווקא הביטוח הלאומי, אנחנו מאד צריכים את ההנגשה של השפה הזו בשפה העברית.
יוסף ג'בארין: אם ניקח את הדוגמא של העיר אולי השנייה בגודלה, שזה אום אל פאחם למשל וגם התושבים מאום אל פאחם.
יוסף ג'בארין: לא יתכן מצב שבעיר שמונה יותר מ-50,000, אין סניף של הביטוח הלאומי.
יוסף ג'בארין: אנשים צריכים לנסוע בעיקר לחדרה או לעפולה, ושם כמעט ואין הנגשה.
יוסף ג'בארין: כמעט ואין פקידים שדוברים את השפה.
יוסף ג'בארין: ועדות רפואיות בדרך כלל זה בעברית וכדומה.
יוסף ג'בארין: כשאני שומע את הסיפורים של האנשים, אז יש כל מיני סיפורים מזעזעים על היחס שהאנשים הללו זוכים לו.
יוסף ג'בארין: אז יכול להיות שמה שקורה היום בנצרת זה המודל שצריך להיות גם באום אל פאחם ואולי גם באזור של טייבה וטירה.
יוסף ג'בארין: שלא לדבר גם על הערים המעורבות היהודיות-הערביות.
יוסף ג'בארין: ולכן סוגית פרישת הסניפים ומתן השירות, היא סוגיה מאד מרכזית, שאני מקווה שהוועדה גם תוכל להתייחס אליה בנושא.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם לסיום, אני מזהה - ואולי אפשר להגיד אפילו להפתעתי - גישה חיובית בדיונים של היום לשפה הערבית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שהאתגר שלנו היום הוא לנסות לתרגם את זה לשפת המעשה.
יוסף ג'בארין: שבאמת הרוח החיובית שעולה – אני רוצה להגיד לכם שאפילו חברי כנסת מהימין התבטאו בזכות חשיבות השפה הערבית והצורך שתהיה נוכחת.
יוסף ג'בארין: זו אולי הזדמנות לקחת את זה, אבל לתרגם את זה לשפת המעשה.
יוסף ג'בארין: ראינו את זה בוועדות אחרות, אני מקווה שנשכיל לעשות את זה גם בשירותי הרפואה שדיברנו עליהם כיום ובמוסד לביטוח הלאומי.
יוסף ג'בארין: אלה שירותים מאד נחוצים לאוכלוסייה, ודווקא האוכלוסיות המוחלשות, שצריכות את השירות הזה, הן אלה שזקוקות להנגשה בשפה הערבית.
יוסף ג'בארין: אז אני מודה לכל אלה שעושים במלאכה ונמשיך כמובן לעבוד כדי לקדם יותר ויותר את הנושאים הללו.
אלי אלאלוף: עדית, בבקשה.
<עדית סרגוסטי: עדית סרגוסטי, אני מארגון בזכות, עוסקת בתחום של בריאות נפש.
<עדית סרגוסטי: אז קודם כל נתחיל מהחיובי.
<עדית סרגוסטי: הציגו כאן הנציגים של קופות החולים את העשייה שלהם בתחום של בריאות הנפש, מאד שנכנסה הרפורמה לתוקף, ובאמת מאז אנחנו רואים שיפור מאד משמעותי במה שנוגע לשירותי בריאות הנפש לאוכלוסייה הערבית.
<עדית סרגוסטי: אבל - ופה יש אבל גדול - הפערים עדיין עצומים, בין הצורך ובין החסרים המאד מאד גדולים שקיימים, ותיכף אני אתן כמה דוגמאות, לבין המצב הקיים היום.
<עדית סרגוסטי: דוגמא אחת פה ממרחק של קילומטרים בודדים מאיתנו – ירושלים המזרחית.
<עדית סרגוסטי: 300,000 תושבים.
<עדית סרגוסטי: יש מרפאה אחת קטנה, שגם היא מתפקדת באופן מאד חלקי של עמותה בשם תפארת בית חם ויש מרפאה קטנה - - -
<ריחאן גבארין: והיא אמורה להיסגר.
<עדית סרגוסטי: ועתידה לא ברור, ומרפאה קטנה של קופת חולים כללית בעיר העתיקה, שתורי ההמתנה שם - לאחרונה ששמעתי - עמדו על שנה.
<עדית סרגוסטי: אין אף שירות, כמעט ואין אף שירות לילדים ונוער בירושלים המזרחית.
<עדית סרגוסטי: יש מרפאה קטנה של משרד הבריאות, שיושבת בכלל בכפר שאול, בקרוואן די עלוב, בחצר של בית החולים הפסיכיאטרי בכפר שאול, וזהו.
<עדית סרגוסטי: אלה השירותים שניתנים ל-300,000 תושבים בירושלים המזרחית, שירותי בריאות הנפש.
<עדית סרגוסטי: החסר שם עדיין מאד מאד גדול.
<עדית סרגוסטי: כך הדבר גם לגבי הנגב.
<עדית סרגוסטי: אמנם הוקמה מרפאה ברהט, אבל שירותים לילדים ונוער ביישובים ערבים בנגב לא קיימים.
<עדית סרגוסטי: אפשר לעבור לגליל ולדבר על החסרים הגדולים, הפערים עדיין מאד מאד גדולים והציפייה שלנו שבין היתר אתם, כחברי כנסת, תעמדו על המשמר ותדאגו לזה שהשינוי המאד מבורך שהתחיל, ימשיך ושהפערים האלה שנצברו לאורך כמה עשרות שנים, ילכו ויצטמצמו.
<עדית סרגוסטי: עלה כאן הנושא של מחסור בכוח אדם וזה עלה בדיון בוועדה.
<עדית סרגוסטי: אני חושבת שאי אפשר לתאר את זה אלא כמחדל אדיר של מדינת ישראל לאורך שנים.
<עדית סרגוסטי: הזנחה פושעת של התחום הזה.
<עדית סרגוסטי: נחשפנו לא מזמן ובעקבות הדיון שהתקיים כאן נערכו שולחנות עגולים במשרד הבריאות ונחשפנו שם לנתונים.
<עדית סרגוסטי: אז שוב, רק כדי לסבר את האוזן, יש כ-4,000 פסיכולוגים קליניים רשומים בפנקס הפסיכולוגים של משרד הבריאות – 55 מהם בלבד הם ערבים.
<עדית סרגוסטי: כלומר 1.5% מבין הפסיכולוגים הקליניים הרשומים בארץ הם ערבים.
<עדית סרגוסטי: מספר הפסיכיאטרים לילדים ונוער שהם ערבים, אני חושבת שאפשר למנות אותם על כף יד אחת, ועוד אפשר לעבור מקצוע אחר מקצוע ולהצביע על הפערים ובתחום הזה נדרשת תכנית ארוכת טווח לכמה שנים כדי לצמצם את הפערים האלה, ואני מקווה שכשחברת הכנסת חנין זועבי תחזור לוועדה, נקיים עוד במושב הזה דיון המשך לדיון שהתקיים בעבר, כולל תכנית שאנחנו מצפים שמשרד הבריאות יגיש יחד עם המל"ג, איך מצמצמים את הפערים בכל המקצועות הרלבנטיים בתחום של בריאות הנפש.
<עדית סרגוסטי: נשאלה כאן שאלה לגבי אנשים שמוכרים בביטוח הלאומי כנכות כללית על רקע נפשי.
<עדית סרגוסטי: אז במקרה יצא לי לפני כמה שנים לבדוק את זה גם לגבי יישובים בנגב וגם לגבי ירושלים המזרחית, גם שם הפערים מאד מאד גדולים.
<עדית סרגוסטי: אנחנו מדברים על בערך רבע יחסית לאוכלוסייה היהודית.
<עדית סרגוסטי: אנשים שיש להם 40% נכות על רקע נפשי מוכרים בביטוח הלאומי.
<עדית סרגוסטי: זה משליך על הזכאות שלהם הלאה בשירותי שיקום.
<עדית סרגוסטי: זה אנשים שלא יכולים לקבל שירותי שיקום ולא יכולים להנות משאר השירותים שאנשים שכן מוכרים זכאים להם.
<עדית סרגוסטי: כך שעדיין יש הרבה מאד תחומים שבהם יש הרבה הרבה מה לעשות.
<עדית סרגוסטי: אני מצטערת שאני מקלקלת קצת את האווירה החגיגית.
<עדית סרגוסטי: דובר כאן על סטיגמה וזה משהו שאני חושבת - - -
אלי אלאלוף: חגיגה זה רק כשאומרים אמת.
אלי אלאלוף: תמשיכי להגיד.
יעל גרמן: אפשר לשאול משהו?
<עדית סרגוסטי: שנייה.
<עדית סרגוסטי: לגבי הסטיגמה, וזאת טענה שאנחנו שומעים לאורך שנים, שבאיזה שהוא מקום נותנת לגיטימציה לא לפתח שירותים, טענה שיש סטיגמה בקרב אוכלוסייה ערבית, שפחות יגיעו לקבל שירותים.
<עדית סרגוסטי: אנחנו רואים פעם אחר פעם, ואני חושבת שהמרפאה ברהט היא דוגמא מצוינת לכך.
<עדית סרגוסטי: ברגע שנפתחים שירותים אנשים מגיעים לשירותים, אנשים צמאים לשירות הזה והסיפור הזה של סטיגמה הולך ונעלם, כמו שאנחנו רואים באוכלוסייה החרדית.
<עדית סרגוסטי: הוא הולך ונעלם גם מהאוכלוסייה הערבית ומתן השירותים והשימוש בשירותים זו הדרך גם להפחית את הסטיגמה קדימה.
<עדית סרגוסטי: כך שהאמירה – אין צורך לפתח שירותים, אנשים ממילא לא יבואו – היא אמירה שאפשר להוריד אותה מהפרק בשלב הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו הבטחנו לפחות דבר אחד - - -
<עדית סרגוסטי: יעל רצתה לשאול משהו.
אלי אלאלוף: בזכות אורי אני יכול להגיד לכם, היום זה ה-17 בשעבן, 1437.
יוסף ג'בארין: זה לוח השנה המוסלמי.
אלי אלאלוף: אמרתי שלפחות היום נכניס את זה לפתיחת הפרוטוקול.
יעל גרמן: יפה מאד.
יעל גרמן: אני יכולה לשאול?
יוסף ג'בארין: אגב, שעבן זה החודש שלפני הרמדאן, אז עוד שבועיים יהיה הרמדאן.
אלי אלאלוף: לכן אמרתי.
אלי אלאלוף: המשפחה שלי באה ממרוקו בדרך כלל ברמדאן, אז אני יודע.
יעל גרמן: לגבי הנתון שאת אמרת לגבי האחוז הכל כך נמוך של ערבים שבוחרים בפסיכיאטריה, היה איזה שהוא מחקר שניתח מדוע?
<עדית סרגוסטי: ככל הידוע לי – לא.
<עדית סרגוסטי: יש מחקר שכרגע על הפרק, אבל - - -
יעל גרמן: אין לנו בעיה.
יעל גרמן: אחוז הרפואי הוא יפה.
<עדית סרגוסטי: נכון.
יעל גרמן: וכמו שאמר יושב הראש, הוא הולך וגדל, אז זה לא שיש לנו בעיה עם רופאים ערבים.
יעל גרמן: הבעיה היא מדוע הם לא בוחרים בפסיכיאטריה.
<עדית סרגוסטי: לי לא ידוע על מחקר כזה.
יעל גרמן: כל אחד בוחר בהתמחות שלו, זה לא שמדינת ישראל מכוונת להתמחויות.
<עדית סרגוסטי: לא, אבל אפשר לעשות כל מיני פעולות, ואת יודעת היטב, כדי לתמרץ וכדי לעודד.
יעל גרמן: תמריצים, מקצוע בחסר.
<עדית סרגוסטי: להכריז על זה כמקצוע בחסר.
<עדית סרגוסטי: יש כל מיני דרכים.
<עדית סרגוסטי: מה שעוד אפשר - - -
אלי אלאלוף: לא גברת, בואי נאפשר עוד דברים.
<מוחמד חיאדרי: אז אנחנו לפני 12 לפי שעון החורף, מותר לי להגיד סבאח אל חיר.
אלי אלאלוף: רק מה השם והתפקיד?
<מוחמד חיאדרי: מוחמד חיאדרי, יושב ראש ועדת המעקב לענייני החינוך הערבי, דווקא לחינוך.
<מוחמד חיאדרי: אז סבאח אל חיר.
יוסף ג'בארין: סבח אל נור.
<מוחמד חיאדרי: סאלם ועליכום.
<מוחמד חיאדרי: אז עד שנות ה-50 היה שלוש שפות רשמיות – ערבית, עברית ואנגלית.
<מוחמד חיאדרי: בשנות ה-50 הורידו את האנגלית.
אלי אלאלוף: לא, אדוני, זה עוד לא ירד.
אלי אלאלוף: זה בחוק המדינה ובחוק היסוד.
אלי אלאלוף: שתי השפות - - -
יעל גרמן: לא, הוא אומר שאת האנגלית הורידו.
<מוחמד חיאדרי: השפה הערבית זאת שפה רשמית שנייה בחוק.
<מוחמד חיאדרי: בחוק נכון, אבל בפועל, החוק הזה לא תקף.
<מוחמד חיאדרי: האנשים לא מבצעים אותו.
<מוחמד חיאדרי: זו שפה רשמית וזה לא שפה של מעמד מיוחד.
<מוחמד חיאדרי: לא.
<מוחמד חיאדרי: זו שפה רשמית.
<מוחמד חיאדרי: אז אנחנו מבקשים.
<מוחמד חיאדרי: עכשיו, ידוע לנו שאחוז האבטלה גבוה יותר מ-5.6% הארצי.
<מוחמד חיאדרי: ידוע לנו שיש הרבה זקנים.
<מוחמד חיאדרי: משרד הרווחה – אם יש הרבה בסקטור הערבי, כמחצית מהמשפחות הערביות מתחת לקו העוני.
<מוחמד חיאדרי: לא נדון על זה, אבל אם הקליינטים כמעט גבוהים - - - אז לכן אם אני מתייחס לדבר, קודם כל אני מברך שמנהל סניף, חבר שלנו – חוסאם אבו בכר, הוא הראשון בנצרת.
<מוחמד חיאדרי: ויש לי כבוד מאד גדול לנצרת.
<מוחמד חיאדרי: אני בוגר בית ספר תיכון בנצרת, לפני שהיה ב - - -.
<מוחמד חיאדרי: בשנת 1961 עשיתי את הבגרות.
<מוחמד חיאדרי: אני אגיד לאדוני, מתוך ניסיון, בהתכתבויות שלכם, נכון שיש טפסים, אבל לא כל האנשים יודעים.
<מוחמד חיאדרי: יש זקנים.
<מוחמד חיאדרי: ואני אגיד לכם מתוך הניסיון.
<מוחמד חיאדרי: לפני כמה ימים בא מישהו ואמר לי – תקרא לי את המכתב הזה בעברית.
<מוחמד חיאדרי: אני קורא שמגיע לו 182 שקלים דמי חימום.
<מוחמד חיאדרי: מאיפה המכתב?
<מוחמד חיאדרי: המכתב אצלו מחודש מאי.
<מוחמד חיאדרי: אז ההתכתבות בעברית.
<מוחמד חיאדרי: הטפסים שאתם שולחים הם בערבית או בעברית?
<מוחמד חיאדרי: זו זכות שלי שאני למדתי ויש הרבה אנשים שכל שנה כמעט אומרים יש שינוי והם מקבלים התוויה.
<מוחמד חיאדרי: כל הטפסים האלה שמגיעים, שמביאים, שאני צריך למלא ולשבת שלושה-ארבעה עמודים, אז כדאי, אם אתה אומר שההתכתבויות והתביעות הם בעברית, אז?
<מוחמד חיאדרי: זה בעברית או בערבית?
<חוסאם אבו בכר: אני ציינתי את זה שבעניין של המכתבים – המכתבים יוצאים בשפה העברית, אבל לגבי הטפסים, אני גם הראיתי לכבוד יושב הראש – עכשיו שלחו לי תמונה של הטפסים והטפסים קיימים בשפה הערבית.
<חוסאם אבו בכר: על זה אני הערתי.
<מוחמד חיאדרי: כן, אז לכן יש בעיה אצלנו של חוסר מודעות.
<מוחמד חיאדרי: יש אנשים שמגיע להם הרבה והם לא יודעים.
<מוחמד חיאדרי: הם זקנים, הן זקנות.
אלי אלאלוף: טוב, אבל בואו נתמקד בדיון.
אלי אלאלוף: היום זה דיון על קידום השפה ולא על השירות של הביטוח הלאומי, ברשותכם.
<מוחמד חיאדרי: לגבי קידום השפה, צריך לראות בעתיד שלא רק בביטוח הלאומי, גם במשרד החינוך יש לנו טענות.
<מוחמד חיאדרי: בתעודת הבגרות אין מילה אחת בערבית.
אלי אלאלוף: כן, אבל יש לי בקשה - - -
<מוחמד חיאדרי: אז אנחנו מברכים על היום הזה, על היוזמים ומקווים שהעתיד יהיה יותר טוב לשפה הערבית.
<מוחמד חיאדרי: ואני אומר, מי שלא מכבד את השפה שלו, קשה לו לכבד שפות אחרות.
<מוחמד חיאדרי: ואני אגיד לכם, הנביא מוחמד אמר – אם אתה לומד שפת אחרים, לא עברית ולא אנגלית ולא גרמנית, שפת - - - אתה בטוח מהערמומים שלהם.
<מוחמד חיאדרי: גם בין חברים.
<מוחמד חיאדרי: יהודים-ערבים לא מדברים ערבית, אבל כשאתה זורק איזו מילה, אז יש.
<מוחמד חיאדרי: אז אני אומר שכשאחד מכבד את השפה העברית, את השפה הערבית, גם כל השפות האלה ואשריו שמישהו יודע ומבין שפות אחרות.
אלי אלאלוף: עוד הערה או שתיים.
<ארי לאודן: הערה קצרצרה, רק לתקן דברים שאמרתי.
<ארי לאודן: גם לקופת חולים לאומית יש אתר מלא בערבית, כולל מידע על בריאות הנפש.
<ארי לאודן: תיקנו אותי.
אלי אלאלוף: הצעירות, בבקשה.
<ויויאן עמורי: חשוב לי להביא תמונה מהשטח.
<ויויאן עמורי: שמי ויויאן עמורי, מנהלת מקצועית בתפארת בית חם, בעיקר במזרח ירושלים.
<ויויאן עמורי: נאמרו פה דברים מאד יפים וחיוביים, אבל בצורה מאד תיאורטית.
<ויויאן עמורי: חשוב לי להביא משהו מהשטח, באמת בתור אשת מקצוע וגם בתור בן אדם שנמצא במזרח ירושלים ומתמודד עם כל מיני סוגיות שעולות כאן.
<ויויאן עמורי: עם כל הכבוד לכל השירותים שניתנים - ויש ממש שירותים בכמויות - אבל הבעיה היא שזה לא מונגש לאנשים בצורה משמעותית באמת, גם לא מבחינת שפת וגם לא מבחינת מקומות.
<ויויאן עמורי: נכון שהיום הכללית חתמה הסכם עם תפארת בית חם בעקבות הרפורמה.
<ויויאן עמורי: המרפאות בתפארת, אם זה היה במזרח ירושלים, באום אל פאחם, בשפרעם, עומדות להיסגר, כי הקופות לא שולחות אנשים.
<ויויאן עמורי: הקופות מעדיפות להעביר את הקליינטים שלהם למרפאה ששייכת לכללית, מן הסתם וזה מאד לגיטימי ואני מבינה.
<ויויאן עמורי: הבעיה היא איפה ממוקמת המרפאה של הכללית.
<ויויאן עמורי: בתוך העיר העתיקה.
<ויויאן עמורי: כי זה מקום שקצת קשה לבקר בו.
<ויויאן עמורי: זה לא נגיש לנכים, אגב.
<ויויאן עמורי: יש מדרגות.
<ויויאן עמורי: אני הייתי שם פעם ואני בחיים לא אחזור לשם.
<ויויאן עמורי: זה לא נגיש לנכים.
אלי אלאלוף: תיזהרי, יש כאלה שלא יאהבו את מה שאת אומרת.
<ויויאן עמורי: אני מבינה לגמרי ואני מוכנה להסביר את עצמי עד הסוף.
<ויויאן עמורי: מצד שני, גם כשאנחנו מגיעים לשם, עם כל המצב הביטחוני, ואני מבינה לגמרי.
<ויויאן עמורי: כשאני נכנסת לשם, למען ביטחוני ולמען ביטחון כל המדינה אני חשופה לכל מיני חיפושים והזדהות בתור אשת מקצוע או בתור בן אדם שנכנס מכל השערים, אבל מה עם בן אדם שמתמודד עם מחלה פסיכיאטרית, מתמודד עם חרדות בסכיזופרניה פרנואידית והוא ממש מפוחד לעבור את כל השערים האלה ואת כל הבדיקות הביטחוניות האלה?
<ויויאן עמורי: בן אדם מן הסתם, ממש, בא ואומר לי אני לא רוצה את השירות הזה בכלל.
<ויויאן עמורי: אני רוצה להביא דוגמא מהשטח.
<ויויאן עמורי: יש לי בן אדם שאני נמצאת בדיון איתו – העובד הסוציאלי שלו נמצא איתי כאן – הוא הפסיק את הטיפול התרופתי כי הוא לא רוצה להגיע לגבעת שאול ולקבל טיפול מפסיכיאטר שלא דובר ערבית.
<ויויאן עמורי: הוא רוצה למשל לבקר באיזו שהיא מרפאה שיש בה רופא פסיכיאטר דובר ערבית.
<ויויאן עמורי: הכללית לא נתנה לו אישור – יש לך מכסה לרופא הזה, אתה חייב להשלים לעוד שלוש שנים, אתה חייב לבקר אצל הרופא הזה.
<ויויאן עמורי: עם כל הכבוד, זה לא נגיש בכלל, לא מבחינת שפה, לא מבחינת - - -
אלי אלאלוף: מה עוד, בבקשה?
<ויויאן עמורי: חשוב לי מאד להגיד שאנחנו בתור מרפאות וגם בתור מרכז ייעוץ למשפחות במזרח ירושלים, מגישים אנשים לוועדות סל שיקום.
<ויויאן עמורי: מה זה סל שיקום?
<ויויאן עמורי: סל שיקום זה שירותי שיקום לאנשים שמתמודדים עם מחלות פסיכיאטריות, זכאי קצבאות נכות ומגיע להם לנהל תכנית שיקומית דרך משרד הבריאות, שצוות שיקומי ילווה אותם בבית או שהם יועברו להוסטלים או לכל מיני שירותים אחרים.
<ויויאן עמורי: האנשים האלה, כשהם באים ונפגשים עם טופס סל שיקום, שהוא כולו בערבית וגם מתייחס לעמדת עובד סוציאלי ומטפל אישי וגם לעמדת המשתקם עצמו - - -
אלי אלאלוף: אל תרדו ליותר מדי פרטים, אנחנו עוד מעט צריכים לסיים.
<ויויאן עמורי: אוקיי.
<ויויאן עמורי: בן האדם בא ומתמודד עם טופס של כ-30 עמודים והוא חייב להתייחס ולהביא את עמדתו והטופס הוא בעברית.
<ויויאן עמורי: אין לו גישה לזה.
<ויויאן עמורי: אז אנשים נרתעים ולא משתמשים בשירות הזה, מכיוון שזה לא נגיש להם.
יעל גרמן: ומפסידים את סל השיקום.
<ויויאן עמורי: מפסידים את סל השיקום וזה עולה ממש יקר למדינה.
<ויויאן עמורי: שירותי סל שיקום הם יותר זולים מאשר חודש של אשפוז באחד מבתי החולים הפסיכיאטרים.
<ויויאן עמורי: אז לדעתי זה נושא לדיון ונושא מאד חשוב כדי להביא אותו.
אלי אלאלוף: מי מטפל בסל השיקום, הביטוח הלאומי?
<עדית סרגוסטי: משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: זה רעיון שנרשם.
אלי אלאלוף: עוד מישהו שרוצה להעיר?
אלי אלאלוף: יש לנו עוד דקה או שתיים, אנחנו חייבים לסיים.
<אריג' יחיא: אני אריג', מעמותת אנוש באום אל פאחם.
<אריג' יחיא: אני מנהלת הסניף.
אלי אלאלוף: תסבירי למי שלא יודעת מה זה אנוש.
<אריג' יחיא: עמותת אנוש היא אחת העמותות שנותנת שירותי סל שיקום בתחום תעסוקה, חברה ותעסוקה נתמכת, שילוב בשוק החופשי.
<אריג' יחיא: אני התחלתי כמתאמת שיקום, זאת אומרת שעבדתי עם אנשים, אני פוגשת איתם.
<אריג' יחיא: יש לנו 50 מתמודד באום אל פאחם והסיבה מתוך 2,000 מתמודד לפי המספרים.
<אריג' יחיא: 50 מתוך 2,000 ואנחנו לא מצליחים להגיע אליהם בגלל הסטיגמה ובגלל המורכבות הזאת וההתמודדות.
יעל גרמן: 2,000 שזקוקים לטיפול ורק 50 שמקבלים.
<אריג' יחיא: כן.
<אריג' יחיא: הם זכאים.
אלי אלאלוף: יש לכם מועדון שם?
<אריג' יחיא: יש לנו סניף שכרגע יש בו 50.
אלי אלאלוף: כולל מועדון, לא סניף טיפולי בלבד.
<אריג' יחיא: נכון.
<אריג' יחיא: אז אני שומעת וכאילו אני מרגישה שאני בעצמי עכשיו מתחילה לקבל התקף פסיכוטי – מצד אחד אני שמחה ומצד שני אני רועדת.
<אריג' יחיא: יש פה כמה דברים.
<אריג' יחיא: אנחנו לא מדברים על האוכלוסייה הערבית, אנחנו מדברים ספציפית על חולי הנפש.
<אריג' יחיא: בפרופיל של האוכלוסייה הערבית בתחום בריאות הנפש יש משהו מאד ידוע – השכלה מאוד נמוכה, רובם לא יודעים לקרוא ולכתוב – לא ערבית ולא עברית.
<אריג' יחיא: רמה קוגניטיבית נמוכה.
<אריג' יחיא: המצב של התרבות הוא מאד חשוב.
<אריג' יחיא: נגיד נשים מאום אל פאחם לא מצליחות להגיע, כי מי שצריך להסיע אותן זה רק קרוב משפחה וכל המורכבות הזאת, כמו שצריך להפריד בין גברים ונשים ועוד כמה וכמה מורכבויות.
אלי אלאלוף: אבל כל השירות שניתן להם ניתן בערבית?
<אריג' יחיא: בערבית.
<אריג' יחיא: אני רוצה להגיד משהו בקשר לשפה.
<אריג' יחיא: אני מרגישה שאנחנו מציעים פתרון, אוקיי, מצוין, לתרגם באתר האינטרנט ולשים מידע בערבית, כמו שאמר חוסאם שכאילו אוקיי, שמים על המדף, אבל אנשים לא משתמשים בזה.
<אריג' יחיא: אם אני מדברת על אנשים שיש לנו במסגרת ה-50 איש, אף אחד לא מצליח לפתוח דף אינטרנט.
<אריג' יחיא: זה ברמה הזאת.
<אריג' יחיא: הם לא יודעים מה זה אינטרנט.
<אריג' יחיא: בטלפון בקושי מצלצלים.
<אריג' יחיא: מי שרוצה לקבוע תור במרפאה - - -
אלי אלאלוף: הם לא יודעים.
<אריג' יחיא: 15 שנים הם הולכים למרפאה ומבקשים תתקשרי, תקבעי לי תור, כי הם לא יודעים להגיד את המספרים אפילו בעברית.
<אריג' יחיא: בתוך המרפאות המעקבים עלובים לגמרי.
<אריג' יחיא: מטופל שצריך להגיע לשם ל-10 דקות יושב שם שתי דקות והרופא שואל אותו – לקחת כדורים – כן לא, תצא, נמשיך את המעקב ופה זה מסתיים.
אלי אלאלוף: כן, אבל בואו נתמקד, ברשותך.
<אריג' יחיא: אז אני חושבת של השפה, זאת אומרת אוקיי, אנחנו מתרגמים אתרים, אנחנו מתרגמים דפים, אנחנו רוצים להכניס אנשי מקצוע, אבל לדעתי זה משהו שצריך להיות הרבה יותר עמוק.
<אריג' יחיא: לרדת לזה.
אלי אלאלוף: אז ברשותכם אני מתנצל שאני מתחיל לסכם.
אלי אלאלוף: א' אני רוצה להודות.
אלי אלאלוף: אני מצטער שחלק מחברי הכנסת, חברי, לא השתתפו, כי בעיני זה דיון מאד חשוב.
אלי אלאלוף: אני באמת מאד מודה ליוסף ג'בארין על כך שיזם את היום הזה ואני מקווה שזה יהיה שיטתי כל שנה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד ואני לא במקרה שאלתי אם הרפורמה של בריאות הנפש לא הביאה חיזוק לצורך להתמודדות עם השפה הערבית.
אלי אלאלוף: וזה נכון, זה כן קורה.
אלי אלאלוף: ולכן אני מודה על כך שאתם מודעים לנושא ויותר ויותר במשרדים - גם אם עוד לא בקצב הנדרש - יש אפשרות ומתחילים להיות מודעים לצורך ואני אתקן ברשותכם – בשתי השפות.
אלי אלאלוף: חלק מהבעיה שלנו – ואמרתי את זה ואני חוזר – עד גיל היסודי היהודים בוודאי לא לומדים ערבית, אבל גם הערבים לא לומדים עברית והם יוצרים לעצמם פער.
אלי אלאלוף: אין פה תחרות בין שתי השפות.
אלי אלאלוף: מי שאמר מה שאמר הנביא מוחמד, אז זה טוב לכולם ללמוד שפות.
אלי אלאלוף: אני נהנה מהשפה המרוקאית שלי, אבל בינתיים היא טובה רק לבדיחות, להערות ולחמימות משפחתית, אבל הלוואי שהייתי יודע עוד שפה, אבל זה לא חשבון שום שפה אחרת.
אלי אלאלוף: שיהיה ברור, אין צורך פה לנסות לעשות תחרות בין שפות.
אלי אלאלוף: אז אני מודה למשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו נעזור בקרב הות"ת, כפי שביקשתם, רק תעביר לנו בבקשה את הפרטים.
אלי אלאלוף: החברה שלי יבקשו וינסו לעזור.
אלי אלאלוף: אני חושב שמשרד הבריאות חייב להשקיע עוד בנושא של פרסום והתמודדות במקומות שהוא עוד לא הגיע.
אלי אלאלוף: יש הרבה מקומות ואת יעל התחלת משהו, אבל צריך להמשיך בו.
אלי אלאלוף: צריך גם תכנית רב שנתית.
אלי אלאלוף: אי אפשר להשאיר את זה למקריות, כולל בהכשרת כוח אדם.
אלי אלאלוף: צריך לעשות את זה.
אלי אלאלוף: אני נתתי דוגמא כשלא היית פה, יחד עם פרופסור טיאנו הכשרנו צוותים לפסיכיאטרית ילדים.
יעל גרמן: כן, שמעתי.
אלי אלאלוף: ולמה לא מכשירים צוותים לערבים?
אלי אלאלוף: אפשר לעשות את זה.
אלי אלאלוף: בזה גם יש צורך לדעתי בשיתוף פעולה בין הקופות.
אלי אלאלוף: לא כל הקופות יהיו בכל המקומות הנדרשים.
אלי אלאלוף: איפה שקופה אחת נמצאת, שתעזור לקופה השנייה.