GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קרן גינת: אז - - - היחיד הוא לא שלי, הוא עניין משפטי של הסודיות של ספר הפרופילים, לאן הוא עובר, איך הוא עובר - - -
נורית קורן: אה, אוקיי.
<קרן גינת: אבל לי אין התנגדות.
נורית קורן: זה דיווח.
נורית קורן: היועצת המשפטית תמצא איזו קונסטלציה אנחנו כן נוכל, הוועדה תוכל לדעת, לפחות שאנחנו נאמר את הדברים האלה, כי זה מאד חשוב.
נורית קורן: מה שאתה אומר פה זה מאד מאד חשוב, שאתה אומר שצריך לעדכן בעקבות הרפורמה את הספר של כל הדברים האלה והתקנות האלה, ואת זה צריך לעשות.
נורית קורן: אני מבקשת שהצבא יעשה את זה כמה שיותר מהר, על מנת שלא לפגוע בכל אלה שרוצים להתגייס וזה יפגע בהם.
נורית קורן: דבר נוסף שאני לומדת מהדברים שלך וגם מה שכאן עולה תמיד, כל הזמן, שמי שיש לו כסף – ילך לטיפול פרטי, וזה לא - - -
<גדי לובין: זה הדבר השני שרציתי לומר.
נורית קורן: וזה לא יגיע בכלל לצבא וזאת בעיה קשה.
<גדי לובין: היו לי שני דברים להגיד, וזה הדבר השני שאני רוצה להגיד.
<גדי לובין: שלדעתי האישית, נכון לבטל את חובת הדיווח לצבא, בכל מה שקשור לטיפולים פסיכולוגיים.
<גדי לובין: האיזונים והרווח וההפסד של מה שציינתי קודם, הפכו להיות אחרים.
<גדי לובין: לא בגלל שאני לא סומך על אנשי המקצוע בצבא.
<גדי לובין: אני מאד סומך.
<גדי לובין: הם יעשו את הדברים הנכונים עם המידע שיינתן להם.
<גדי לובין: אלא בדיוק בגלל הדבר שקורה, מגמה אחת לפני כן.
<גדי לובין: סוגיית ההימנעות מפנייה לקבלת סיוע.
נורית קורן: נכון, נכון.
<גדי לובין: אחד.
<גדי לובין: ושניים, בסופו של דבר המערכת הצבאית, יש לה קופת חולים מצוינת.
<גדי לובין: יש לה הרבה יותר קציני בריאות נפש מאשר היו בעבר.
<גדי לובין: אם נקלעים למצוקה – יודעים לאתר אותה.
<גדי לובין: וכאן אנחנו מתעסקים בנבואה.
<גדי לובין: הרי בשלב לשכת הגיוס – ובזה אני מנסה להתמקד, כי זו באמת אולי התחנה היותר רגישה מבין כל התחנות שעלו וקרן דיברה עליהן – זה סוג של נבואה.
<גדי לובין: בנבואה יש רמת טעות מאד גבוהה, בוודאי בתחום שלנו.
<גדי לובין: אז בואו נלך למבחן החיים עצמם.
<גדי לובין: יש היום מערכת רצינית ביותר בצה"ל, ואם היה אדם שנזקק לסיוע נפשי, פסיכולוגי בעברו, תדע המערכת לזהות את זה, בין אם בשלב לשכת הגיוס, בגלל סוג של קושי שהוא מבטא שם, בבדיקה, ובין אם תוך כדי השירות.
<גדי לובין: לא אסון.
<גדי לובין: לא שולחים אף אחד לסיביר בצה"ל.
<גדי לובין: עדיין לא.
מיכל רוזין: לפי נותנים שלכם בצבא, באחוזים לא במספרים, כמה פונים לקב"ן מיוזמתם וכמה פונים מיזמת המפקדים, כשהמפקדים מזהים בעיה ויוזמים פנייה לקב"ן, וכמה מתוך החיילים.
נורית קורן: כן, בבקשה, קרן.
נורית קורן: נשארו 10 דקות, תשתדלי.
<קרן גינת: כן, אז יש פה 12 שאלות – זה דקה לשאלה.
מיכל רוזין: אנחנו סומכים עליך.
מיכל רוזין: סומכות.
<קרן גינת: יורים עלייך, תתחילי.
<קרן גינת: אחד, נתחיל מהקצרים.
<קרן גינת: לגבי עדכון ספר הפרופילים, כאמור זה נורא משמח שממליצים לך על משימה שכבר התחלת.
נורית קורן: זה רק נותן לך דרייב.
<קרן גינת: כן, כן.
<קרן גינת: אני מודה שזה באמת קודם קודמי בתפקיד חשב על זה, הרים טלפון לפני חודשיים, ובאמת התחלנו לעבוד על זה.
<קרן גינת: צודק.
<קרן גינת: מקבלת לגמרי.
<קרן גינת: מבחינת האפליה, תראו, חשוב לי להגיד כן איזה שהוא משפט רקע.
<קרן גינת: במובן של הדיפרנציאציה בין עשירים לעניים, אין למדינת ישראל מערכת יותר טובה ממערכת בריאות הנפש בצה"ל.
<קרן גינת: אנחנו נותנים טיפול לפי שלושה יותר חיילים מאשר לפני עשור.
<קרן גינת: אנחנו מודדים את הקבנ"ים על הטיפוליות.
<קרן גינת: מה זה אומר?
<קרן גינת: כמה פעמים - - -
מיכל רוזין: אנחנו לא דיברנו על השירות הצבאי עצמו.
<קרן גינת: רגע, שנייה, תיכף אני מגיעה לזה.
<קרן גינת: הכל רשום.
<קרן גינת: אנחנו מודדים את הקב"נים על הטיפוליות.
<קרן גינת: מה זאת אומרת?
<קרן גינת: זאת אומרת שיש רבבות של אנשים שזוכים לטיפול על ידי אנשי מקצוע רציניים, תחת פיקוח, בחינם, לאורך כל שירותם, מבלי לפגוע במקצוע שלהם.
<קרן גינת: זאת אומרת אני יודעת להגיד, ואסור לי לדבר על מספרים, אבל זה ארבע ספרתי, מספר הלוחמים בצה"ל בטיפול פסיכותרפויתי.
<קרן גינת: זאת אומרת יכול להיות טייס קרב ולהיות בפסיכו-תרפיה פעם בשבוע.
<גדי לובין: גם אלוף.
<קרן גינת: אני יכולה להיות מג"ד, ואתה יכול להגיד לי אסור, כי אנחנו כבר מצמצמים יותר ויותר, אבל אפשר להיות בדרגות מאד בכירות, בתפקידים מאד משמעותיים, ולהיפך, זה עושה איזו שהיא הסדרה - - -
<גדי לובין: רצוי אפילו להיות.
<גדי לובין: לא רק שאפשר, רצוי.
<קרן גינת: שגם לנו יהיה מעניין.
<קרן גינת: אבל זה עושה איזו שהיא הסדרה בשוויון.
<קרן גינת: ואגב, באמת באמת הקב"נים שמטפלים בצבא הם לא פחות טובים מאלה באזרחות או ממקום אחר, כך שאין אפילו את הדיפרנציאציה, שאם יש לך כסף תלך למטפל טוב, ואם אין לך.
<קרן גינת: זה אנשים מצוינים.
<קרן גינת: מבחינת עם מה מביאים את המכתב, תראו, אנחנו נהיים קופת החולים של האזרח הזה.
<קרן גינת: אנחנו עכשיו הרופא המטפל, ומי שמקבל את המכתב הזה של הטיפולים הקודמים זה איש בריאות הנפש.
<קרן גינת: ובאמת באמת צריך לשבת ולהתלבט – האם זה יועיל יותר לאדם, או יועיל פחות.
<קרן גינת: אני מסכימה עם קודמי בתפקיד, עם גדי, שבא ואומר – הצבא יודע להתמודד עם היעדר הידע.
<קרן גינת: השאלה – האם אנחנו לא נפספס סיוע לאדם.
<קרן גינת: ולמה הכוונה?
<קרן גינת: בתקופתו של גדי בנו כלי שנקרא קה"ס.
<קרן גינת: קה"ס מטרתו בדיוק לא לתייג ולא לשים אבחנות.
<קריאה: מה ראשי התיבות?
<קרן גינת: קשיי הסתגלות.
<קרן גינת: זה אומר שאין לי שום הפרעה פסיכיאטרית.
<קרן גינת: זה קצת הזים.
<קרן גינת: זאת אומרת אין לי F, אין לי שום דבר, אבל כיוון שהיה לי קשה בצווים, אנחנו יכולים לטפל.
<קרן גינת: אנחנו מטפלים גם באנשי החובה וגם באנשי הקבע, כיוון שהם נכנסים לדלת ואומרים אני רוצה טיפול.
<קרן גינת: זה מספיק.
נורית קורן: זה מספיק שניגש חייל ואומר – אני רוצה טיפול?
נורית קורן: אוקיי, זה חשוב.
<קרן גינת: הוא לא צריך אבחנה, הוא לא צריך תועלת, הוא לא צריך שום דבר.
נורית קורן: שום דבר.
נורית קורן: מצוין.
<קרן גינת: כלום.
<קרן גינת: נהפוך הוא, אני מודדת את הקב"נים על איזה אחוז מהזמן שלהם הם מטפלים באנשים ולא רק ממיינים, או נותנים פטור או מחליטים לגייס או לא.
<קרן גינת: אנחנו מעודדים כמה שיותר לטפל ולעזור לאנשים ולהיות.
<קרן גינת: אנחנו גם השתתפנו בהמון המון פרויקטים של לשים אנשים במקום המיטבי להם.
<קרן גינת: למשל מישהו שהיה בטיפול פסיכותרפויתי, ואין לו שום מחלה, אין לו שום בעיה.
<קרן גינת: כלי הניבוי של הקה"ס אומר – בצופים הייתה לו קצת בעיה, בכיתה הוא היה טיפה יותר מסוגר ופחות זה.
<קרן גינת: אני מנבא שייתכן ויהיו לו קשיי הסתגלות בעתיד והיו בעבר.
<קרן גינת: זאת לא מחלה.
<קרן גינת: אני יכולה להגיד, לאור הדבר הזה, שישתבץ לא להיות לוחם, אלא להיות בסייבר, כי לא הורדתי לו פרופיל.
<קרן גינת: לא פגעתי בשיבוציות שלו, אלא בייעוד ולאן הוא ילך אם הוא יהיה בקו ראשון.
נורית קורן: הנקודה הזאת שאתם תמיד שוקלים ולוקחים בחשבון ממש כדי לא לפגוע באנשים, זה נלקח בחשבון בצורה הכי הכי למעלה?
<קרן גינת: לא, בסדר גמור.
נורית קורן: כל דבר הכי קטן?
נורית קורן: אם זה דבר מאד קטן, אתם לא פוגעים.
<קרן גינת: יותר מזה.
<קרן גינת: אני יודעת להגיד שהשנה העלינו 25% את כמות המתנדבים לצה"ל על רקע נפשי.
<קרן גינת: זאת אומרת בין שיש לו אבחנה סופר מז'ורית - - -
נורית קורן: בעייתית.
<קרן גינת: באמת בעייתית, ובכל זאת רוצה לעשות שירות, אנחנו תופרים לו חליפה מוגנת, כשהתנאי היחידי הוא כבר לא אבחנה כזאת או אחרת, הוא מידת המסוכנות או לאדם או למסגרת.
מיכל רוזין: כמה מקבלים טיפול תרופתי?
<קרן גינת: כמה מקבלים טיפול תרופתי?
<קרן גינת: אחוזים מאד גדולים.
<קרן גינת: לא פחות מהאחוזים לפני ואחרי שחרורם.
<קרן גינת: כולל אנשים שמוציאים מבית המרחקת.
<קרן גינת: זאת אומרת, לא רק הרופא רשם אלא כמה לוקחים.
נורית קורן: לוקחים את התרופות בפועל.
<קרן גינת: לרבות טייסים למשל.
<קרן גינת: אפשר לטוס עם - - -
מיכל רוזין: בחלוקה בין סדיר לקבע?
<קרן גינת: אין לי, אני לא יודעת לחלק את זה.
<קרן גינת: אני מניחה, מניחה, שהמספרים די דומים.
<קרן גינת: אני לא יודעת להגיד את זה במדויק.
<קרן גינת: אני יכולה לחזור עם תשובה.
<קריאה: באחוזים.
<קרן גינת: באחוזים?
נורית קורן: שנייה, היא תסיים ואני אתן לך.
<קרן גינת: אובדנות עם הירידה ועם הנשק.
<קרן גינת: באותה תקופה של התכנית למניעת אובדנות – ואת זה הזכרתי קצת כשהתחלתי לדבר על זה - היו מספר רב של מרכיבים.
<קרן גינת: הוסיפו הרבה מאד קב"נים לצבא.
<קרן גינת: שינינו את התפיסה מקב"ן ממיין לקב"ן מטפל.
<קרן גינת: שמנו את הקב"נים יותר קרובים לשטח.
<קרן גינת: היום בכל חטיבה יש קב"ן.
<קרן גינת: זאת אומרת שהוא יושב וכל יום נוסע לגדוד אחר, כדי להנגיש את הטיפול.
<קרן גינת: וגם הוקמו ועדת בראשות תת אלוף ואלוף.
<קרן גינת: כולם התעסקו בזה.
<קרן גינת: ועצם העיסוק הוא גם חלק.
<קרן גינת: אין ספק, וגם באוסטרליה, זאת אומרת אין ספק בכל העולם שהזמינות לנשק מהווה סיכון לגניבה, לתאונות, לאובדנות של הבן אדם עצמו, או של בן משפחה.
<קרן גינת: זאת אומרת זה שוכב שם.
<קרן גינת: אנחנו כן התרענו.
<קרן גינת: כן כל מי שמקבל נשק יוצא אם אזהרות ועם מה שנקרא הערת אזהרה בטאבו.
מיכל רוזין: התרעתם, את אומרת בתקופה האחרונה סביב העניין?
<קרן גינת: יחד עם זאת - ופה אני לא יכולה לייצג את כל הצבא - לוקחים החלטות מול אלטרנטיבה.
<קרן גינת: אבל כן דאגנו שכל מי שמקבל נשק יעבור תדרוך מסוים, וכן דאגנו שהקב"נים יוכלו לתת פטור מנשק, מה שבדרך כלל אסור.
<קרן גינת: כיוון שאם מישהו כבר צריך לקבל פטור מנשק מסיבה נפשית, אולי לא נכון שיהיה בסביבה כל כך רווית נשק.
<קרן גינת: אבל כן עשינו איזו שהיא החמרה בתקופה הזו.
<קרן גינת: לגבי נתוני האשפוז הפסיכיאטרי, שלא נדע, עם מקרים מאד מורכבים.
<קרן גינת: תראו, יש את המצב של מה אמור להיות בחלוק ויש את המצב בפועל.
<קרן גינת: בחוק – יש כמה שערים שדרכם אנחנו אמורים לדעת על זה, גם מנתוני האשפוז, גם בדיווח על כלי הירייה, גם בדיווח על כלי נהיגה.
<קרן גינת: זאת אומרת אם אני מקבלת דיווח על מישהו שהוא לא יכול לשאת נשק מסיבה פסיכיאטרית, אני אשחרר אותו ופחות איכפת לי למה.
<קרן גינת: זאת אומרת זה לא משנה לי אם הוא אושפז בגלל זה או זה.
<יוסי בר-אל: מה שאמרת קודם, שאת המידע אתם מקבלים מרופא המשפחה – יהיה מצב שרופא המשפחה לא יוכל לדווח לכם על - - - גיוס.
<קרן גינת: אבל אני אומרת שני דברים.
<קרן גינת: זה יהיה כשל של כמה מקומות וזה סביר מאד שזה יכול לקרות וזה מסוכן מאד מאד מאד.
<קרן גינת: אני יכולה לתאר ארבעה מקרי אובדנות של אנשים שהסתירו פסיכו-פתולוגיה מז'ורית, וכך התגלגל הסיפור.
<קרן גינת: אמורים להיות מספר שערים.
<קרן גינת: להגיד שהם נעולים – זה לא נכון.
<קרן גינת: זה הערה נכונה וזה אחד החששות שלנו.
<קרן גינת: מה שגדי אמר הוא נכון, שאנחנו עוקבים אחרי אנשים, ואם צריך מביאים.
<קרן גינת: זה בהנחה שלבן אדם יש איזו שהיא התדרדרות מתמשכת, הדרגתית, שאפשר לשים אליה לב.
<קרן גינת: זה באמת באמת נורא מסוכן.
<כרמית פולק-כהן: מצד שני, הרציונל, ואני רק רוצה לציין בהקשר הזה, שבהקשר של האשפוז היה רציונל - - -
<כרמית פולק-כהן: כרמית, מהמועצה לשלום הילד.
<כרמית פולק-כהן: היה רציונל לקביעה הזאת, שלא כל אשפוז של קטין יתועד במסמכים - - -
<קריאה: זה היה בעיני טעות.
<קרן גינת: זה שהיה רציונל לא אומר שאני חייבת להסכים איתו.
<קרן גינת: אני לא מסכימה עם הרציונל הזה.
נורית קורן: אני רק רוצה שתתקדמי, כי אני רוצה לסגור את הישיבה.
נורית קורן: אני חייבת לסגור אותה.
נורית קורן: אז אני רק מבקשת אם את יכולה לסיים את השאלות.
<קרן גינת: כן, אני רק אגיד לגבי תכנית שיבוץ ספציפיות, יש לנו הרבה מאד פרויקטים, גם לאנשים עם יכולות קוגניטיביות מאד מאד גבוהות להתאמה מקצועית, וגם לגיוס של אנשים בעלי פיגור שכלי בעבודות שמותאמות להם ולכל הרצף שביניהם.
<קרן גינת: פה אני רוצה לסיים.
<קרן גינת: הגורם המנחה שלנו, זה קודם כל אנחנו מערך בתוך הצבא שהוקם בשביל המטופלים, לא בשביל אף אחד אחר.
<קרן גינת: פעם אחת.
<קרן גינת: ופעם שנייה, זה Win-Win, כשבן אדם מגיע גם לשיבוץ, גם לטיפול וגם לליווי, הכי טובים ומיטביים עבורו.
<קרן גינת: זאת אומרת הפונה מרוויח, אבל גם הצבא.
<קרן גינת: אם יש לי עוד X אנשים בסייבר מצד אחד, או אורזים מנות מזון מצד שני, אני מרוויחה מזה.
נורית קורן: טוב, תודה.
נורית קורן: קופת חולים לאומית, ממש קצר.
<ארי לאודן: רק הערונת.
<ארי לאודן: זה אולי לא הצד שמקובל בצד של הקופות, אבל אני כן חושש ואני אשמח שאתם תבדקו את עצמכם בעניין – האם כשבן אדם מגיע בשלב של המנילה ובשלב האפשרויות שנפתחות בפניו, עם איזה הוא עבר של מפגש עם איש מקצוע בתחום בריאות הנפש, אם זה לא מפריע לו ולא מוריד אותו מה - - -
<קרן גינת: גורמי השיבוץ לא יודעים מזה בכלל, אם הקב"ן לא סימן קה"ס או פרופיל.
<ארי לאודן: המיעוט מגיעים לקב"ן ואלה שכן רופא המשפחה מילא מידע, אני שואל את עצמי אם זה לא מפריע - - -
<קרן גינת: הרופא ממלא מידע על פי פקודות הצבא, כשהוא היה בטיפול, מגיע לקב"ן.
<קרן גינת: אם הקב"ן לא מסמן כלום, הגורם המשבץ לא יודע.
<ארי לאודן: אם הוא ממתין לקב"ן הרבה זמן, הוא עלול לפספס הרבה קורסים שנפתחו ונסגרו לפני זה.
<ארי לאודן: וזאת בעיה גדולה.
נורית קורן: וזאת השאלה הגדולה.
<ארי לאודן: ועוד הערה.
<ארי לאודן: אני רוצה לציין את מה שגדי הציע.
<ארי לאודן: אני חושב שזו הצעה מעולה ואם זה יתקבל, גם להוריד את זה לרמת הרופאים, להבהיר להם שהם לא יכולים לדווח על פסיכותרפיה.
<ארי לאודן: זה יהיה איזון יפה מאד בין הצדדים.
נורית קורן: יופי.
נורית קורן: תודה על ההערה.
נורית קורן: אני חייבת לסגור את הישיבה.
<קרן גינת: ובתנאי שאל מול תקלות, אנשי קופת החולים יגיעו יחד איתי להורים, להסביר למה לא התייחסנו למשהו שהוא משמעותי.
<ארי לאודן: אני אדבר - - -
<קרן גינת: כשצריך לשבת מול ההורים.
נורית קורן: אני רוצה לסיים.
נורית קורן: אנחנו דנים באמת בבעיה.
נורית קורן: אני פשוט צריכה לצאת, אז אני רוצה לסיים את הדיון.
<עדית סרגוסטי: רק תשובה לשאלה.
נורית קורן: היא תיתן תיכף.
נורית קורן: אני פשוט רק רוצה לסגור את הדיון, כי אני חייבת ואז היא תיתן לך תשובה.
נורית קורן: אז ככה, אני קודם כל רוצה לבקש מצה"ל דיווח בכתב עד 20 במאי 2016, על התקדמות עדכון ספר הפרופיל של צה"ל.
נורית קורן: אנחנו נשמח לקבל אותו ואני מקווה שיש לך פה מספיק זמן.
נורית קורן: אנחנו רוצים לבקש ממשרד הבריאות לשקול אימוץ של קטגוריה טיפולית דומה לזו של קה"ס, כמו בצבא, גם - - - במסגרת קוד F, ולהודיע לוועדה על עמדתו.
נורית קורן: אני רוצה לסגור את הדיון ולומר שהחשוב ביותר ממה שעלה פה בדיון זה הנושא הזה, שהרבה אנשים, הורים שיש להם כסף לוקחים את הילד לטיפול במסגרות שלא מעבירות שום דיווח והילד מגיע ללא דיווח ויש כן הבחנה בין מי שיש לו כסף לבין מי שאין לו כסף ואנחנו רוצים למנוע את זה.
נורית קורן: חשוב שכן יקבלו טיפול ואני מאד מקווה שאנשים לא מקבלים איזה סוג של תיוג, כאשר קופת החולים מעבירה את כל החומרים של בריאות הנפש אל הצבא.
נורית קורן: אנחנו נמשיך ונעקוב גם כן אחרי כל העניין הזה של הצבא ואני מקווה שגם משרד הבריאות ייקח בחשבון איך אנחנו פוגעים הכי פחות, פגיעה שתהיה פחותה בנערים שרוצים להתגייס לצבא ואיך אנחנו עושים את זה, ואנחנו נמשיך עם זה.
נורית קורן: ואנחנו גם נדבר עם קופות החולים בהמשך הדיונים – מה אנחנו עושים ואיך אנחנו ממשיכים.
נורית קורן: זו בעצם ישיבה אחרונה של המושב הזה ואנחנו, חברי הכנסת, ניפגש ונסכם את הכל ואני מקווה שבמושב הבא יהיו לנו דברים אופרטיביים ואנחנו נשב עם קופות החולים כדי לראות לאן אנחנו מגיעים.
מירב בן ארי: אני חברת מירב בן ארי אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש הוועדה.
מירב בן ארי: הנושא: אלפי תושבים מרקע חלש מנוצלים במיזמי ההתחדשות העירונית, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי; אלפי תושבים מרקע חלש מנוצלים במיזמי ההתחדשות העירונית, של ח"כ יוסי יונה; נתוני משרד הרווחה על פגיעת מיזמי ההתחדשות העירונית באוכלוסיות חלשות, של ח"כ תמר זנדברג.
מירב בן ארי: אני מברכת גם את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי שהצטרפה אלינו.
מירב בן ארי: ראשית, אנחנו נתחיל עם חברי הכנסת המציעים.
מירב בן ארי: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
יוליה מלינובסקי: תודה רבה, כבוד היושבת ראש, חברים נכבדים, בזמן האחרון דובר הרבה על התחדשות עירונית - כמה זה חשוב למדינה.
יוליה מלינובסקי: כמה זה מנוע צמיחה גם כלכלי.
יוליה מלינובסקי: כמה זה מנוע צמיחה גם חברתי - ועד כה אני מסכימה עם כל מילה, כי אני באמת מחזיקה בדעה שבמיוחד בשכונות הישנות, בערים שונים בארץ, זה מה שדרוש, גם כדי להשפיע על אופי השכונות, גם כדי להשפיע על איכות חיים של תושבים.
יוליה מלינובסקי: כמובן אף אחד לא חסין במדינת ישראל לא מרעידת אדמה, ולא מהמלחמה הבאה, שזה רק עניין של זמן.
יוליה מלינובסקי: ההתחדשות העירונית נותנת לנו אפשרות גם כן לבנות ממ"דים בדירות חדשות, גם לטפל בתשתיות.
יוליה מלינובסקי: גם לטפל בכל מה שקשור לכלים סניטריים או דברים כאלה שזה מאוד חשוב, כי בשכונות ישנות סובלים הרבה מפחת טבעי שקורה שם במשך שנים רבות.
יוליה מלינובסקי: אבל, יחד עם זאת, צריך לפעול ולחשוב ביתר שאת איך לשמור על אותם אנשים, ועל הזכויות שלהם שגרים באותן שכונות ובאותם בתים ישנים, כי סביר להניח שהנכס היחיד שיש להם כנכס למשפחתי זו אותה דירה ישנה, שזה כל מה שיש, ואולי מזה הם הרוויחו עוד קצת משהו בשביל עצמם או בשביל הילדים שלהם, אבל אם לא זה, אז הם נשארים ממש בלי כלום.
יוליה מלינובסקי: איך אנחנו שומרים על זכויות של אותם אנשים?
יוליה מלינובסקי: איך אנחנו שומרים על המצב שלא ינצלו אותם?
יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה להגיע למסקנה שכל היזמים וכל הקבלנים, וזה לא נכון שהם לא בסדר, אבל לצערי הרב, תמיד כמו בכל תחום יש נוכלים - אז איך אנחנו שומרים מהנוכלים?
יוליה מלינובסקי: כדי שהרוב שהוא בסדר לא יקבלו תדמית רעה.
יוליה מלינובסקי: בעצם הדיון הזה נולד מדוח ששידר משרד הרווחה, זה דוח מדאיג מאוד, לכן ביקשתי להעלות את הנושא על הדיון, והחברים הצטרפו אליי.
יוליה מלינובסקי: תודה רבה לכם על ההיענות המהירה מאוד.
יוליה מלינובסקי: דוח משרד הרווחה קובע: העולים החדשים מנוצלים.
יוליה מלינובסקי: חשבו שתופעת הניצול זו תופעה חד-פעמית, מקרית, משהו צדדי, הגיעו למסקנה שזו תופעה כלל ארצית רחבה.
יוליה מלינובסקי: הרבה משפחות נזקקו לעזרה של עובדות סוציאליות ועובדות קהילתיות שנתנו מענה והגיעו למסקנה ש-66% מהתושבים חתמו ליותר מיזם אחד.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, פונים קבלנים, פונים יזמים, ואנשים חותמים בלי להבין שיש לזה השלכות.
יוליה מלינובסקי: אז הם חתמו ליותר מאחד.
יוליה מלינובסקי: 54% לא ידעו להגיד על מה הם חתמו בכלל.
יוליה מלינובסקי: 25%, כפי שאמרתי, זה עולים חדשים שיש להם קושי בשפה.
יוליה מלינובסקי: אני ישבתי הרבה שנים בוועדה לתכנון ובנייה, ועדת משנה, עד שהתחלתי להבין מה מדברים איתי לקח לי כמה שנים, וזה בקטע עוד שלמדתי שפה, למדתי את המושגים.
יוליה מלינובסקי: ישבתי עם אנשי מקצוע.
יוליה מלינובסקי: אז פה בכלל, כאשר מגיעים מסמכים האלו הכבדים והקשים מעורכי הדין, בדרך כלל זה מנוסח בשפה שהיא לא ברורה, ויחד עם השפה המקצועית של תכנון ובנייה, אז אין סיכוי שמישהו בכלל יבין על מה מדובר.
יוליה מלינובסקי: דרך אגב, אני חייבת להגיד שהדוח הזה מתייחס לכל היישובים בארץ – קריית ים, רחובות, ראשון לציון, תל-אביב, זאת אומרת, זו תופעה כלל ארצית, זה משהו שקורה בכל הארץ.
יוליה מלינובסקי: לאור זאת, אני פניתי לקיים דיון דחוף, ואני מקווה מאוד שהוועדה תצא בקריאה נחרצת לחבריי מהסיעה חבר הכנסת אלי כהן, שהיום מקדם בימים אלו חוק להתחדשות עירונית, שבעצם לא מגן מספיק על זכויות האנשים בשכבות החלשות.
יוליה מלינובסקי: לדעתי, אחד הדברים שחייבים להיות בחוק החדש הזה, ובזה אני מצפה שהוועדה תתמוך בי, זה שיהיה חוזה אחיד, ברור.
יוליה מלינובסקי: אחר כך יכולים להיות תוספות, יכולים להיות לפי מקרה פרטני דברים אחרים, אבל צריך להיות בסיס מובנה עם כל הזכויות של האנשים שיהיה חוזה אחיד.
מירב בן ארי: את משפטנית?
יוליה מלינובסקי: כן, אני עורכת-דין.
מירב בן ארי: כעורכת-דין לעורכת-דין, אני אומרת שחוזה אחיד זה דבר הכי גרוע שיכול להיות.
יוליה מלינובסקי: לא, אבל לא במצב הזה.
יוליה מלינובסקי: טוב, את חושבת כך, אני חושבת אחרת.
מירב בן ארי: החוזה אחיד במהותו הוא בעייתי.
מירב בן ארי: את רוצה כאן להציג בעיות ספציפיות של אנשים.
מירב בן ארי: חוזה אחיד הוא כלי הפחות מתאים, אבל הנקודה שלך ברורה.
יוליה מלינובסקי: סליחה מירב, אני רק רוצה לסיים דבר נוסף.
יוליה מלינובסקי: במסגרת החוק של התחדשות עירונית, יש נושא של המינהלות הקהילתיות בתוך העיר - מינהלת התחדשות עירונית בתוך הערים.
יוליה מלינובסקי: הנושא לא ברור שם מה המינהלת הזאת תעשה ומה הסמכויות שלה.
יוליה מלינובסקי: אחד הדברים שלדעתי ועדת הרווחה והעבודה צריכה לבוא בקריאה מאוד נחרצת שאותם הגופים העירונים יתנו סיוע ועזרה בשפות לפי אוכלוסייה שנמצאת באותן ערים, או שזה ברוסית, או שזה בצרפתית, כי אותה מינהלת, אחד התפקידים שלה זה לא רק לקדם התחדשות עירונית בעיר, אלא להנגיש מידע, ולעזור לאנשים להסתדר עם זה.
יוליה מלינובסקי: כי לא הכול מותר למען המטרה, המטרה זה התחדשות וכמות דירות אבל לא הכול מותר.
מירב בן ארי: הנקודה ברורה, את לא צריכה לכעוס, אנחנו אתך.
מירב בן ארי: אנחנו בעד הנושא הזה.
מירב בן ארי: אמרת כאן דברים מאוד חכמים ומאוד ראויים.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה.
מירב בן ארי: אני אבקש מכם שלוש דקות גג כדי שנוכל לשמוע את כל חברי הכנסת ואת המשרדים.
יוסי יונה: אני אקצר, כי אני גם רוצה שתהיה הזדמנות לנציגים ולארגונים החברתיים של התושבים עצמם.
יוסי יונה: דבר ראשון שאני רוצה לומר, שמן הראוי היה – אני לא מעלה את זה כקובלנה או טענה כלפי מישהו במחשבה שבדיעבד שדיון שכזה של ועדת רווחה היה צריך להיות משותף גם עם הוועדה להתחדשות עירונית, כי אלה הסוגיות שאנחנו חוזרים ומעלים אותן בוועדה שעוסקת בהתחדשות עירונית, ולעתים הדיון שם הוא נוטה להיות מופשט ואבסטרקטי, ואנחנו לא רואים את האנשים עצמם, ואנחנו גם עם כל התבונה שיש לנו כחברות וחברי כנסת למדים המון כשאנחנו נפגשים עם התושבים, ואנחנו אכן רואים את הבעיות האמתיות כפי שהן עולות מצדם של התושבים.
יוסי יונה: התחושה שלי ושל החברים שלי כאן, באנו בהרכב די מרשים לישיבה הזו, גברתי היושבת ראש, משום שבהמון תחומים אנחנו תמימי דעים לגבי שינויים שדרושים.
יגאל גואטה: עובדים על זה בימים אלו.
יוסי יונה: באמת, עובדים על זה אפילו היום.
יגאל גואטה: מה זה היום?
יגאל גואטה: כבר שבועיים אנחנו עמלים על הנושא הזה בדיוק על סעיפים שפוגעים באוכלוסייה החלשה.
יגאל גואטה: תמר זנדברג, יוסי יונה, חיים ילין ואנוכי - נציגות מהבית היהודי אין לנו, וגם את חברת הכנסת יוליה מלינובסקי צרפנו.
יוסי יונה: אני מודה לחברי על ההפרעה הקונסטרוקטיבית.
יוסי יונה: אתה משלים אותי, ואנחנו עובדים בהרמוניה מלאה, ואני שמח על כך.
יוסי יונה: אז באמת התחושה שאנחנו מקבלים המון פעמים כשאנחנו קוראים את הסעיפים של החוקים שעוסקים בהתחדשות עירונית שהחקיקה הזו - לפחות אני אדבר בזהירות - שהיא מוטה יותר כלפי היזמים, ופחות כלפי התושבים.
יוסי יונה: וחס וחלילה שיהיה מצב כזה שאתם יודעים מה, אני מסתכל על זה, וחבריי וחברותיי מסתכלים על זה בחיוב, זאת אומרת, אנחנו בעד התחדשות עירונית, בעד פינוי ובינוי.
יוסי יונה: אבל החשש הגדול שלנו שהאיזון יופר בין הזכויות של הדיירים, לבין הרצון של כולנו לתת, ולו מענה חלקי למצוקת הדיור ולתנאים גם שבהם חיים האנשים שהיום נמצאים או יימצאו במתחמים שמוגדרים כהתחדשות עירונית.
יוסי יונה: במיוחד אני רוצה להדגיש, הזכרתי את הדוח הזה של משרד העבודה והרווחה.
יוסי יונה: עד כה, בניסוחים השונים ובהסתייגויות השונות, לא בא לידי ביטוי מספיק העניין הזה של הרווחה.
יוסי יונה: לא בא לביטוי מספיק העניין הזה של החשיבות המאוד גדולה בין אם של עובדת או עובד קהילתי, ובין של עובד סוציאלי שאמור ללוות את הפרויקט הזה מתחילתו, ולא רק עד סופו, אלא סופו גם באיזושהי נקודת זמן עתידית.
יוסי יונה: פה אני גם מעלה בקשה, למרות שחברי הוועדה להתחדשות עירונית לא נמצאים כאן, בוודאי היושב ראש לא נמצא כאן.
יוסי יונה: עד כה התביעה שלנו שיהיה עובד קהילתי או עובד סוציאלי כחלק אינטגרלי מהתהליך הזה של התחדשות עירונית, עד כה התביעה הזאת לא נענתה, ואני מקווה שהדיון הזה יביא לכך שאכן יהיה שילוב אינטגרלי מלא של עובד קהילתי או עובדי רווחה בליווי הפרויקט.
יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת ראש.
תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת ראש, תראו, התחדשות עירונית הפך להיות צורך השעה, ואנחנו בעד.
תמר זנדברג: התחדשות עירונית זו דרך לייצר יחידות דיור במרכזי הערים, במרקם עירוני, במקום שאנשים זקוקים לו.
תמר זנדברג: אבל ההתחדשות העירונית הפכה גם להיות שם מכובס למתחמים של פינוי בינוי שבהם מפנים אוכלוסייה מבתיה שכבר בנויים, ושכבר נמצאים במרכזי הערים, ובונים במקומם דירות אחרות לאנשים אחרים.
תמר זנדברג: הדוח הזה של משרד הרווחה שבגינו יזמנו את הדיון הוא דוח מאוד חשוב ראשוני ותקדימי – למה?
תמר זנדברג: כי עד היום הייתה תפיסה, ואנחנו התקשינו מאוד לטעון אחרת שבאותם מיזמי התחדשות עירונית / פינוי בינוי, מיוצר מצב של win win win - היזם מרוויח, זה ברור.
תמר זנדברג: העיר מרוויחה והציבור תוספת של יחידות דיור, וזה חשוב לנו מאוד, אנחנו במשבר דיור, והדיירים מרוויחים כי הם מקבלים יחידת דיור משופרת, מחודשת, בתנאים טובים יותר, וחדשה במקום הישנה שהייתה להם.
תמר זנדברג: הדוח הזה של משרד הרווחה שם סימן שאלה מטריד, או אפילו אני אגיד את זה מבהיל, לא רק מטריד על הצלע השלישית של אותו דייר, של אותו תושב, של אותו אזרח ישראל שעד היום אנחנו ידענו שהזכות המקודשת ביותר שלו היא זכות הקניין, והדירה שלו, אולי הקטנה, אולי המוזנחת, אולי הישנה, אבל שלו, ובעצם הרכוש כמעט היחיד שיש לו להורשה לדורות הבאים, עומדת לא להשתפר, אלא להיפגע.
תמר זנדברג: הדוח הזה מראה במספרים - אני רוצה לשבח את אנשי משרד הרווחה, וספציפית את הגברת עירית בשן שיושבת כאן, שבכלל שמה לב לדבר הזה במסגרת העבודה הסוציאלית הקהילתית, וזה אולי מראה על החשיבות של אותה עבודה סוציאלית קהילתית.
תמר זנדברג: גברתי היושבת ראש, אני רק רוצה מספר אחד - מתוך כ-11,800 בתי-אב שקיבלו סיוע בשנת 2015 על ידי משרד הרווחה מפרויקטים של התחדשות עירונית שלא המשרד יזם.
תמר זנדברג: היו עובדים סוציאליים בשטח, והם נתקלו במצוקה כתוצאה מכניסת הפרויקטים למקום.
תמר זנדברג: משרד הרווחה לא המציא את העבודה הזו, הוא הגיב לצרכי הקהילה, כי זה מה שהעבודה הסוציאלית קהילתית טובה עושה.
תמר זנדברג: מתוך 11,800 בתי אב שקיבלו סיוע, למעלה מ-2,700 מהם שיעור מאוד משמעותי מהם, קיבלו סיוע בשל תופעות של ניצול ו/או החתמה פוגענית על מסמכים על-ידי מאכערים בשפה שלא מובנת להם, בחוזים שהם לא יודעים מה משמעותם, ושבסופו של דבר פוגעים בהם, מטרידים אותם, ובעצם הזכויות שלהם, השמירה על הזכויות והמיצוי של הזכויות של אותם דיירים לא היו הדבר המוביל באותה החתמה, אלא הרווח ליזמים, וזה סימן קריאה ונורת אזהרה מאוד מרכזית, במיוחד שאנחנו היום מתקדמים לעבר אישור מאסיבי של עשרות פרויקטים כאלה בכל הארץ, עם עשרות אלפי דיירים שהולכים להיכנס למעגל ההחתמה הפוגענית והניצול הזה ממש בקרוב.
תמר זנדברג: ולכן, המשפט האחרון שלי זה רק מה אנחנו מציעים.
תמר זנדברג: בגלל שבוועדה המקבילה לכאן, כמו שאמרו חבריי, מתקדם חוק.
תמר זנדברג: לכן שלושה דברים.
תמר זנדברג: הדבר הראשון - במסגרת החוק הזה יש לנו קרן דיי רציני על קרן ההתחדשות העירונית, על הכספים שיהיו בה, ולמה הם יוקדשו.
תמר זנדברג: נדמה לי שאין מטרה טובה יותר מאשר – אל"ף, להקים את הקרן, להזרים אליה כספים, ולהשתמש בהם לטובת, לצרכי הדיירים שזקוקים לכך הראשונים, זה קו ההגנה הראשון.
תמר זנדברג: הדבר השני, שאנחנו הצענו, ואני חושבת שבאמת הגיע הזמן ליישם אותו.
יגאל גואטה: תמר, כשאת אומרת שלושה דברים שהצענו, את מדברת על מה שאת הצעת, או מה שכולנו הצענו?
תמר זנדברג: לא, אני.
יגאל גואטה: זה לא שלושה, שני דברים.
תמר זנדברג: אני אציין.
מירב בן ארי: יש כאן פעילים, בבקשה, דקה אחרונה.
תמר זנדברג: אני אציין שלושה דברים שהצענו אותם, בעיניי הם חשובים ביותר.
תמר זנדברג: כמובן, אני רוצה להגיד שגם חבר הכנסת גואטה הוביל כאן קבוצה של חברי כנסת והם הסתייגו לחוק.
תמר זנדברג: אני חושבת שאלה הדברים החשובים: 1.
תמר זנדברג: הקרן.
תמר זנדברג: 2.