GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורד וינדמן: הם יוכלו לתת "אינפוט" משמעותי מאוד, חשוב וייחודי.
<ורד וינדמן: נעשתה עבודה רחבה מאוד בוועדת רוט-לוי, שהמועצה לשלום הילד הייתה שותפה לה.
<ורד וינדמן: כדאי להתבסס על חומרים טובים שיש במערכת.
<שלווה ליבוביץ: המאמר של תמר פלד אמיר היה תוצאה של העבודה הזאת.
<ורד וינדמן: נעשתה עבודה ספציפית שלא יכלה להיכנס, מטבע הדברים, לחוק.
<ורד וינדמן: אני תוהה, דיברנו כל הזמן בחוק על אדם אחד שיהיה ממונה, ואני מקווה שמדובר בתקן אחד ולא חצאי תקנים לנציב הקבילות.
<ורד וינדמן: וגם זה לא מספיק.
<ורד וינדמן: תצטרך להיעשות פה עבודת חשיבה משמעותית, איך אדם אחד יוכל להתמודד עם מערכת כזאת, שצריכה להיות גדולה ונגישה לילדים.
<ורד וינדמן: צריך יהיה לתת על כך את הדעת.
קארין אלהרר: זה נציב אחד שיש לו צוות.
קארין אלהרר: בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות כשהקימו נציבות ויש נציב, זה לא אומר שאין לו יועץ משפטי ושאין לו משלב בקהילה.
קארין אלהרר: לא צריך להקטין ראש עד הרמות האלה.
<ורד וינדמן: האם יש תקינה לדבר הזה?
<ורד וינדמן: לכן אני מעלה את זה.
קארין אלהרר: אין תקינה, לא כתוב במפורש שיהיה לו יועץ משפטי, אבל זה משתמע.
קארין אלהרר: אף אחד לא מעלה בדעתו שיהיה מישהו בודד.
קארין אלהרר: כך אף אחד לא ייקח על עצמו את התפקיד הזה, זה לא סביר.
<ורד וינדמן: אי אפשר יהיה לעשות אותו.
אלי אלאלוף: ברשותך, אולי אפשר להציע משהו.
אלי אלאלוף: מייד אחרי הפגרה, בחודש נובמבר, אני מוכן ביחד עם מנכ"ל המשרד לדון על התוכנית מה היא הנציבות הזאת: איך היא בנויה, איך היא מאורגנת, איך היא מתואמת עם הגופים.
אלי אלאלוף: אני עוד לא פוסל שום רעיון.
אלי אלאלוף: כל מה שהוצע על-ידכם ועל-ידי הנוכחים נראה שחייב להיות אינטגרלי, וזה צריך להיות אפקטיבי, לא רק לסמן "וי" על כך שדבר קיים.
אלי אלאלוף: לכן אני מציע, ברשותכם, שבחודש נובמבר נמצא את הזמן לקיים דיון ספציפי על נציבות תלונות הילדים ואז תציגו היערכות כוללת.
אלי אלאלוף: ואז גם נדע את הבעיות בצורה כמותית, של כסף, ונוכל לעזור לכם בעניין הזה.
<שלווה ליבוביץ: אם אפשר שהפרוטוקול של הישיבה יגיע אלינו.
אלי אלאלוף: בעוד 10 ימים הוא יופץ ואז תוכלו להשתמש בו.
אלי אלאלוף: אני חוזר שוב, הרבה יותר חשוב מהרבה דברים אחרים זה להתחשב בהרגשות הילדים שבכלל מגיעות לידי ביטוי על גבי נייר.
אלי אלאלוף: זה התפתחות בלתי רגילה של יכולת של ילד שמתלונן ובודק את זכויותיו, ולא תמיד אפילו מתלונן, אולי הוא יכתוב במכתב "תודה ואני שמח בחלקי".
אלי אלאלוף: אבל זה חשוב מאוד.
אלי אלאלוף: צריך לחשוב, גם אם מגיע מכתב של ילד שלא מכוון לשירות החוץ ביתי, הוא חייב להגיע למקום הנכון.
אלי אלאלוף: זו תחנה שיכולה היא בעצמה לתת שירות או היא יכולה להעביר למערכות אחרות כדי שיתייחסו.
אלי אלאלוף: אסור להזניח שום פנייה, גם כזו שתיראה הכי תמימה והכי אולי לא חכמה כדאי שתגיע לאנשים הנכונים כדי שתטופל ולפחות יקראו אותה כי זה חשוב מאוד.
אלי אלאלוף: הסיכום בנקודה הזאת הוא שאנחנו רוצים לקיים דיון בתחילת חודש נובמבר.
קארין אלהרר: אני מציעה שהמשרד לא ימתין עד תחילת חודש נובמבר כדי לקיים את זה.
אלי אלאלוף: זו ההערה השנייה שלי.
אלי אלאלוף: שלווה ליבוביץ, ברשותך, אני לא מאמין לשום דבר שמתחיל רק כשהאיש ינחת.
אלי אלאלוף: אם לא מכינים לו קרקע והגדרות ואיזו חשיבה ראשונית וכולי, אני לא מאמין שרק כשהוא יבוא הוא יקבע.
אלי אלאלוף: לא, חבר'ה, תתכוננו, תכינו לו את השטח.
אלי אלאלוף: כאשר יבחרו אותו הוא ייכנס לנעליים חלקיות, גם אם הן ללא שרוך בשלב הראשון, אבל אי אפשר לחכות בלי לעשות כלום עד שינחת המשיח.
<נועם פליק: יש גם הגדרת תפקיד, ובנוסף לכך בסעיף 56 לחוק יש חובה להתקין תקנות בכל הנוגע למנגנון התלונה, דרכי ערעור וכן הלאה.
אלי אלאלוף: אבל לא רק תקנות, צריך לדבר על היערכות, גם ארגונית וגם תכנית.
<נועם פליק: יש לי את נוסח התקנות ונשלח אותו לכל מי שנוגע לעניין להערות.
אלי אלאלוף: תקנות שאמורות לבוא לאישור הוועדה?
<נועם פליק: כן, אלה תקנות שצריכות את אישור הוועדה.
אלי אלאלוף: מה שתעשו אתם – אני מדבר פה גם בשם קארין אלהרר – אנחנו נרוץ לאשר.
<נעה בן שבת: מנגנון התלונה כפי שנקבע בסופו של דבר דיבר על מסגרות השמה חוץ ביתית אחרת, זה כולל גם את הפנימיות, אבל אנחנו מדברים על ילדים שבמסגרת השמה חוץ ביתית מדובר על החלטה כדין להשים אותם.
<נעה בן שבת: כלומר, אותם ילדים שהזכרת- - -
קארין אלהרר: או צו, או ועדת תכנון טיפול.
<נעה בן שבת: נכון, אבל צריך החלטה כדין.
<נעה בן שבת: אם ילד רווחה נמצא בפנימייה בלי החלטה כזאת, בלי ועדת תכנון טיפול, אז המנגנון לפי החוק לא מתייחס אליו.
<דליה לב שדה: זה הפרשנות שקיבלנו: או צו או ועדת תכנון טיפול.
קארין אלהרר: יש ילד שנמצא בפנימיית רווחה בלי צו או החלטה של ועדת תכנון טיפול?
<ורד וינדמן: ברווחה אין דבר כזה.
<ורד וינדמן: במשרד החינוך יש.
<ורד וינדמן: כפי שאמרת, בפנימיות יש ילדים שנמצאים מכוח החלטה של רווחה ויש ילדים שנמצאים שם ללא החלטה כזאת.
<ורד וינדמן: אבל כעמדה, חשוב לומר את זה, לא יכול להיות שבפנימייה אחת ילד אחד יוכל להתלונן וילד אחד לא יוכל להתלונן.
<דליה לב שדה: זאת הבעיה שהצפתי, יש פה קושי.
<שלווה ליבוביץ: אם רוצים להרחיב לכל הילדים אז צריך להרחיב את זה בחוק באיזו צורה.
אלי אלאלוף: אולי אנחנו צריכים לתקן את זה בחוק.
אלי אלאלוף: אנחנו לא נבהלים מתיקונים.
<שלווה ליבוביץ: אז המשמעויות עוד יותר גדולות.
<דליה לב שדה: המשמעות היא הכפלת מספר הילדים.
<דליה לב שדה: זה כולל את כל הישיבות.
<דליה לב שדה: זה מעגלים.
קארין אלהרר: הסיבה שבשלה העליתי את הנושא הזה, כי זה נשמע פשוט מאוד, מקום שיפנו אליו ילדים, אבל אם יש רצון שיפנו ילדים באמת זה צריך להיות סופר נגיש לילדים.
קארין אלהרר: לי זה נשמע כמו אתגר רציני, לגרום לכך שילד יוכל באיזשהו אמצעי לפנות ולהתלונן ולהגיד.
קארין אלהרר: זה לא פשוט.
קארין אלהרר: לכן צריך להתחיל לעשות חשיבה סופר ממוקדת על העניין הזה כדי שיהיה משהו לעבוד אתו בנובמבר, ובטח לקראת התקנות בדצמבר.
<קריאה: האפליקציה של מכון "חרוב" אפשר להעביר אותה לכל ילד.
<קריאה: אבל לא לכולם יש טלפונים.
<ורד וינדמן: צריך להיות יצירתיים ולחשוב על הדרכים איך להנגיש את זה, ושיהיה מישהו שיענה בזמן, ושזה יהיה מישהו קרוב ולא איזה גוף ערטילאי רחוק מן העין ורחוק מן הלב.
<לידיה רבינוביץ: יש לילדים הרבה מאוד חששות.
<ורד וינדמן: זה עניין ההנגשה.
<ורד וינדמן: אם לא נעשה הנגשה אז זה יישאר "אות מתה" בחוק.
<ורד וינדמן: על זה צריך לעשות עבודה, ואין שום סיבה לחכות שייבחר אדם לתפקיד הנציב.
<דליה לב שדה: הנציב לא יהיה כפוף אלינו, הוא יהיה כפוף למנכ"ל.
<דליה לב שדה: בחלק של התשתית אנחנו יכולים לפחות לנסות להקים איזשהו שולחן עגול לחשיבה כדי לסייע בפיתוח.
<דליה לב שדה: את זה אנחנו יכולים לעשות, ונעשה.
קארין אלהרר: אני חושבת שזה נכון.
אלי אלאלוף: מוטי רנד, אני מופתע שעוד לא דיברת.
<מוטי רנד: הכול היה בסדר.
<מוטי רנד: מנגנון התלונות הוא באמת אחת החוליות החשובות, וכרגע החלשות בחוק כי מחכה שם הרבה עבודה.
אלי אלאלוף: תודה לך על כל המאמץ שלך להגיע בכל פעם לישיבות.
אלי אלאלוף: כל הכבוד לך.
אלי אלאלוף: אפשר לסכם.
אלי אלאלוף: ראשית, אנחנו ניפגש לכל המאוחר בחודש נובמבר ונקבל דוח על התקדמות יישום החוק.
אלי אלאלוף: שנית, אנחנו נקבל דוח על נציבות תלונות הילדים.
אלי אלאלוף: דבר שלישי, במקביל ננהל דיון על האפשרות לבדוק את תקציבי האחזקה של הילדים באומנה ולשפר אותם.
אלי אלאלוף: בזה אני באופן אישי אהיה מעורב.
אלי אלאלוף: כל עזרה ונתונים שתספקו לנו בעניין הזה נשמח לקבל כדי להגיע לתוצאות טובות.
אלי אלאלוף: על סדר היום הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 47) (ילד הזכאי לגמלה מיוחדת), התשע"ו-2016, הצעת חוק בהובלה של חברת הכנסת מירב בן ארי וביחד עם חברי הכנסת אלי אלאלוף, יעקב מרגי, נורית קורן, אלי כהן, רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון, יוסי יונה, נחמן שי, טלי פלוסקוב וקארין אלהרר.
אלי אלאלוף: בבקשה, נקרא את הצעת החוק.
<ענת מימון: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 47), התשע"ו–2016 למעשה אנחנו משנים פה מונח.
<ענת מימון: היה מדובר על "ילד נטוש", שהוא ילד שהוריו נטשו אותו בישראל, ובלבד שאחד מהוריו הוא תושב ישראל, או ילד שהורהו תושב ישראל נטש אותו בישראל וההורה השני נפטר.
<ענת מימון: חברת הכנסת בן ארי הציגה בדיון הקודם שרבים מן הילדים שזכאים לגמלה הזאת טענו שהמונח הזה בטופס, "ילד נטוש", הוא מונח לא מתאים וביקשו לשנות אותו.
<ענת מימון: לכן ביקשו להחליף את זה ל"ילד הזכאי לגמלה מיוחדת".
<ענת מימון: זה נעשה בהסכמה של המוסד לביטוח הלאומי, משרד הרווחה והשירותים החברתיים ומשרד המשפטים.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת בן ארי, קראנו את הצעת החוק.
אלי אלאלוף: עכשיו בואו נצביע.
אלי אלאלוף: את רוצה להגיד משהו?
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך תודה, קודם כול, שלקחת את זה ברצינות ושינית.
מירב בן ארי: ביום ראשון הייתי בסיור ונפגשנו עם חסרי בית בחיפה.
מירב בן ארי: אחת הבנות אמרה לי שוב – אני לא יודעת איך בכלל הם יודעים את זה – "שמעתי שאתם מחליפים את השם של החוק".
מירב בן ארי: אז קיבלנו תמיכה גם מתוך השטח.
מירב בן ארי: אני מודה לך, אני מודה לצוות הוועדה כי אני די "חופרת" להם.
מירב בן ארי: זה לא לפרוטוקול.
מירב בן ארי: וכמובן אני מחכה לחוק החשוב שלנו, שהוא מאוד-מאוד חשוב, וזה השלב הבא, שנחליף גם את השם "המפגר", שיפסיקו להגיד את המונח "ילד מפגר".
יגאל גואטה: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, אני רואה שיש פה נציגים של הביטוח הלאומי.
יגאל גואטה: אני חושב שצריך נציגים מהאקדמיה ללשון...
אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור שנבע מהטיפול בנקודות הרגישות שלא הספקנו לפני כן לטפל בהן.
אלי אלאלוף: היום ה-18 ביולי 2016, י"ב בתמוז תשע"ו.
אלי אלאלוף: השעה 09:08 דקות.
אלי אלאלוף: יש פה הצעת חוק גיל פרישה (תיקון - הורה שכול), התשע"ו-2015.
אלי אלאלוף: יוזמה של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, איתן כבל, שולי מועלם-רפאלי, מכלוף מיקי זוהר, דב חנין, רחל עזריה, נורית קורן, יצחק וקנין, רוברט אילטוב, מירב בן ארי שגם פה, ברוכה הבאה.
אלי אלאלוף: יואב בן צור, נחמן שי, יעקב מרגי, יוסי יונה, יואל חסון, מיקי לוי, אורן אסף חזן, אראל מרגלית ומיכל רוזין.
אלי אלאלוף: הרשימה מאוד מכובדת מוכיחה כמה הנושא שאנחנו הולכים לדון בו הוא רגיש ולוקח בחשבון התייחסות מאוד רגישה למצב מאוד קשה שאותותיו לא נגמרים לעולם.
אלי אלאלוף: אנחנו ננסה לסכם את זה היום, ברשותכם.
<נירה לאמעי: לקריאה ראשונה.
אלי אלאלוף: לקריאה ראשונה, כדי שזה יעבור אחר כך בקריאה שנייה ושלישית ועם כמה שפחות תיקונים בין הראשונה לקריאות הנוספות.
אלי אלאלוף: כם אני רוצה לציין במיוחד את נוכחותם של ההורים, משפחת רוקח.
אלי אלאלוף: אני יודע שהיוזמה הזאת היא בזכות מעורבות
אלי אלאלוף: כם האישית לאור האירוע המשפחתי שקרה לכם.
אלי אלאלוף: זה התפקיד של הכנסת: להיות קשובה לאמירה של הציבור ובנושא זה גם קלעה לנושה שהוא מאוד חשוב גם בעיני חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אני מודה לכם על היוזמה שלכם.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת סמוטריץ, בבקשה.
בצלאל סמוטריץ': תודה רבה אדוני היושב-ראש, בדך כלל את התודות אומרים בסוף, אני רוצה לומר אותן עכשיו למשפחת רוקח.
בצלאל סמוטריץ': תודה רבה מאוד למשרד הכלכלה, לנעמי וליועצת המשפטית של הוועדה שעשו כאן המון עבודה.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו באים עכשיו אל תוך הדיון הזה מוכנים כי כולם השקיעו הרבה מאוד זמן: היועצים המשפטיים – אני לא מזכיר אנשים בשמות כדי שאף אחד לא ייעלב ששכחתי – ההסתדרות.
בצלאל סמוטריץ': באמת כל הגורמים עשו כאן הרבה מאוד עבודה בהובלה של היועצת המשפטית של הוועדה כדי לנסות לאזן בין הרצון, מצד אחד, שלהו כמחוקקים, כמדינה – תכף אני אדבר על הרציונל של החוק – ולבוא לקראת אותם הורים ולעזור להם להתמודד עם השכול לבין, כמובן, צורכי המשק וצורכי המעסיקים, וגם פה אנחנו רוצים להיזהר מלהטיל חובות מוגזמות.
בצלאל סמוטריץ': כמובן, אף אחד לא רוצה לפגוע בהם.
בצלאל סמוטריץ': את מלאכת האיזון העדינה הזאת באמת עשו כאן
בצלאל סמוטריץ': כל אותם גורמי מקצוע ואני שוב מודה להם.
בצלאל סמוטריץ': הרציונל הוא פשוט: אנשים שאבדו ילד – נדבר אחר כך על הקריטריונים, אנחנו לא מדרגים שכול – מתמודדים עם האובדן הזה במשך כל החיים.
בצלאל סמוטריץ': זה לא משהו שבדרך כלל אפשר לרפא אותו.
בצלאל סמוטריץ': לא פעם האפשרות לצאת לעבודה ולשמור על שגרת חיים ולהמשיך להיות פרודוקטיבי ומועיל וחלק מהחברה, זה חלק מרכזי מאוד ממה שמחזיק אותם וגורם להם לא ליפול ולא לשקוע בתוך השכול הזה.
בצלאל סמוטריץ': אז מגיעים פתאום לגיל פרישה ומוצאים את עצמם בבית בלי יכולת להמשיך ולהיות פעיל ויוצר.
בצלאל סמוטריץ': זה, כמובן, דבר שפוגע מאוד.
בצלאל סמוטריץ': יש כבר במשך הרבה מאוד שנים להורים שכולים של מערכת הביטחון הסדר בחוק שירות ביטחון שמאפשר להם להמשיך ולעבוד עוד 5 שנים לאחר גיל פרישה על בסיס אותו רציונל.
בצלאל סמוטריץ': בעקבות ההצעה שקיבלתי ממשפחת רוקח חשבנו להרחיב את זה כי בסוף, הרציונל החברתי הוא אותו רציונל.
בצלאל סמוטריץ': בוועדת השרים לחקיקה שאישרה את הוק הזה הייתה התניה שבכל זאת תישאר איזושהי עדיפות – בעיני זו התניה צודקת מאוד – להורים שכולים של מערכת הביטחון מכיוון שבסוף החברה כן חבה איזשהו חוב מוסרי עודף כלפי אותם אנשים שאבדו את יקיריהם במלחמות ישראל, בצה"ל בעיקר.
בצלאל סמוטריץ': הרציונל החברתי הוא אותו רציונל חברתי, אבל המחויבות המוסרת של המדינה כמדינה ולכן צריך לשמר איזושהי עדיפות.
בצלאל סמוטריץ': בדיונים שעשינו ובתיאום עם השר יריב לוין שהוא היה זה שהוביל את התנאי הזה בוועדת השרים לחקיקה, את ההעדפה זאת אנחנו עושים במספר השנים: בעוד שהורים שכולים של מערכת הביטחון יכולים להמשיך לעבוד עוד 5 שנים, אנחנו מתקנים כאן את החוק היום ל-4 שנים וכך משאירים את אותו היבט הצהרתי חשוב למחויבות המוסרית שלנו.
בצלאל סמוטריץ': את הפרטים אני אשאיר ליועצת המשפטית.
בצלאל סמוטריץ': אני רק אומר שבחוק של שירות הביטחון, אצל ההורים השכולים של מערכת הביטחון, ישנו מנגנון: ישנה ועדה שקיימת ממילא במשרד הביטחון ויש לה תפקידים נוספים והיא מטפלת בחריגים.
בצלאל סמוטריץ': אחרי הרבה מאוד דיונים זה כנראה משהו לא כל כך ישים להקים דבר כזה עכשיו במיוחד לצורך העניין הזה.
בצלאל סמוטריץ': זה לא יעבוד בגלל שאלות של ביורוקרטיה ועלות כלכלית.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לקדם ולכן אני משאיר ליועצת המשפטית להסביר אחר כך את המנגנון שנבנה בחוק הזה.
בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהוא חוק טוב, כמו שאמרתי מאזן נכון בזכות כל אותה עבודה שעשו גורמי המקצוע בין השיקולים שמתחרים כאן בתוך החוק הזה.
בצלאל סמוטריץ': לכן אני אשמח מאוד שאנחנו נאשר אותו היום ונתקדם.
בצלאל סמוטריץ': שוב אני מודה לכולם.
אלי אלאלוף: משפחת רוקח רוצה להגיד כמה מילים?
<אריה רוקח: כן.
<אריה רוקח: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.
אלי אלאלוף: תציג את השם לטובת הפרוטוקול.
<אריה רוקח: אשתי נילי רוקח.
<אריה רוקח: שמי אריה רוקח.
<אריה רוקח: אנחנו ההורים של תחיה רוקח זיכרונה לברכה, שנהרגה בתאונת דרכים בדרך לקדומים לפני 16 שנה.
<אריה רוקח: בת 17 הייתה במותה.
<אריה רוקח: אני רוצה להודות לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת איתן כבל, כל חברי הכנסת הנכבדים שמאוד היה מרגש לראות את התמיכה שלהם.
<אריה רוקח: אני מודה לכל הגורמים הממשלתיים פה שנרתמו.
<אריה רוקח: זה חוק היסטורי.
<אריה רוקח: למיטב ידיעתי, זו בעצם פעם ראשונה שהשכול מוכר לא רק בתחום של משרד הביטחון, של חללי מערת ישאל, אלא גם בשכול הכללי.
<אריה רוקח: כמו שנאמר בהצעת החוק ומה שחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ אמר: שכול הוא שכול הוא שכול.
<אריה רוקח: לכן, כשפותחים את הדלת בפני אוכלוסיית השכול הכללית, אני חושב שזה דבר שראוי לכל ציון ואנחנו מאוד נרגשים ומאוד מודים על כך.
<אריה רוקח: כדי להמחיש למה שכול הוא שכול: הדפיקה בדלת היא אותה דפיקה בדלת, במיוחד כשמדובר באסון, לא עליכם, ואני מאחל שאף אחד מכם באמת לא יחווה את זה שבכ"ו בניסן בשעה חמש אחר הצהריים דופקים בדלת.
<אריה רוקח: אני בבית עם שני ילדי שיחיו, שניים מתוך השבעה.
<אריה רוקח: עומדת שיירה בחוץ ואני כבר מבין מה הם באים לבשר כי שמעתי בדרך שהיה אסון ושתי נשים נהרגו.
<אריה רוקח: הייתי בהסעה מהעבודה ועברתי ליד אותו מקום ואפילו חשבתי אולי לחלץ.
<אריה רוקח: כמובן לא ידעתי במי מדובר, אבל כשהגעתי הביתה ובשעה חמש אחרי הצהריים פתאום אני רואה שיירה שלמה עומדת בחוץ, אמרתי: תחייה?
<אריה רוקח: אומרים לי: כן.
<אריה רוקח: כי ידעתי שתחייה הייתה בעיר והייתה צריכה לחזור.
<אריה רוקח: הדפיקה בדלת היא אותה דפיקה בדלת.
<אריה רוקח: הלחצים הנפשיים, הכלכליים, הם אותם לחצים נפשיים וכלכליים.
<אריה רוקח: לכן הרציונל של החוק הזה הוא חזק מאוד ואני משבח אתכם שאתם עומדים לעשות את הפעולה היסטורית הזאת.
<אריה רוקח: אני רק אסיים ואומר שזו לא פעם ראשונה שיש חוק בזכות תחייה יקירתנו.
<אריה רוקח: שלושה שבועות לפני שתחייה נהרגה היא אמרה לי: אבא, צריך לטפל בנושא של הסעה ברכבת לבנות שירות לאומי כמו חיילות.
<אריה רוקח: כי היא ידעה שהייתי מעורב יחד עם חבר הכנסת רחבעם זאבי במשך 3 שנים בנושא של מתן זכות לבנות שנרות לאומי לנסוע כמו חיילות באוטובוסים ומשום מה שכחו את הרכבות.
<אריה רוקח: פשוט שכחו.
<אריה רוקח: שלושה שבועות לפני שתחייה נהרגה היא אמרה לי: אבא, צריך לטפל בזה.
<אריה רוקח: אמרתי לה: בסדר.
<אריה רוקח: כשתחחה נהרגה לקחתי את זה ממש בתור צוואה שלה וגייסתי לעניין את חבר הכנסת לנגנטל שבסופו של דבר גם הגיש בג"ץ.
<אריה רוקח: אז, שר האוצר בייגא שוחט אמר: אני לא נותן ברכבות לנסוע.
<אריה רוקח: עד כאן.
<אריה רוקח: ביום האחרון של הבג"ץ אני מקבל טלפון: האוצר נכנע והחליט שגם לבנות שרות לאומי, כמו לחיילות, תהיה את זכות הנסיעה ברכבת.
<אריה רוקח: ככה שבעצם החוק הזה הוא החוק השני על שם תחייה.
<אריה רוקח: אני מודה לכם.
אלי אלאלוף: יש עוד הורה שרוצה אולי לדבר?
אלי אלאלוף: מרדכי עייש?
<מרדכי עייש: בוקר טוב.
<מרדכי עייש: אני באקראי ברדיו שמעתי על החוק שמקדם בצלאל סמוטריץ ויצרתי קשר עם עדיאל.
<מרדכי עייש: אני כבר7-6 יצרתי קשר עם עדיאל, שיהיה בריא, והוא הזמין אותי לישיבה הזאת.
<מרדכי עייש: אני הורה שכול.
<מרדכי עייש: בשנת 1988 איבדתי את בני, בן ב-11.5, כאשר הוא היה עם הסבתא ועם שלושת הילדים שלי באוטו.
<מרדכי עייש: זה מסר להורים שקשה מאוד לתת ילדים קטנים בלי שההורים נוסעים עם סבא וסבתא המבוגרים.
<מרדכי עייש: בתוך הרכב היה להם ויכוח בניסעה והוא עבר פס לבן והתנגש עם רכב צבאי כבד.
<מרדכי עייש: שלושת הילדים לא היו חגורים בתוך הרכב.
<מרדכי עייש: הוא קיבל בלון גז בראש ובמקום נהרג.
<מרדכי עייש: שני הילדים האחרים נפצעו והיו בבית חולים "זיו" ו"העמק".
<מרדכי עייש: כמעט 30 שנה אנחנו מתמודדים עם השכול הזה, גם אשתי וגם אני.
<מרדכי עייש: אין יום שאנחנו מתמודדים קשה מאוד.
<מרדכי עייש: הסבתא שנסעה אתו, בבית חולים השתגעה ממש.
<מרדכי עייש: האישה, 30 שנה לא ישנה.
אלי אלאלוף: אתה רוצה שנחזור אליך עוד כמה דקות?
אלי אלאלוף: מרדכי, נחזור אליך עוד מעט, בסדר?
אלי אלאלוף: תרגיש טוב.
<מרדכי עייש: תודה רבה לכם.
אלי אלאלוף: אם אתה רוצה שנעשה הפסקה ותחזור, גם טוב.
אלי אלאלוף: מה שנוח לך.
<מרדכי עייש: האישה על כדורים, לא ישנה.
<מרדכי עייש: קשה מאוד.
<מרדכי עייש: עכשיו, כששמעתי על החוק הזה – מה שאדון רוקח עשה פה, אני חושב שהוא הציל אלפי משפחות.
<מרדכי עייש: אפילו לא ידעתי שזו הצעה של האדון, לא ידעתי שאפשר שאזרח יגיש הצעה.
<מרדכי עייש: יישר כוח לו ולאשתו על מה שהוא סיפר פה.
<מרדכי עייש: אחרי שאני מסיים את העבודה ואני מגיע הביתה, רבותי, עולמי חושך וחשך.
<מרדכי עייש: הדבר שמציל אותי זה התפילות ושיעורי תורה וכל מה שכרוך בזה.
<מרדכי עייש: זה מה שמציל אותנו.
<מרדכי עייש: אבל כששמעתי שנותנים אפשרות לדבר הזה, אני חושב שזה נותן לנו עוד כמה שנים לחיות בכבוד.
<מרדכי עייש: אני מודה לכם מאוד, אדון אלאלוף, אדון סמוטריץ וכל החברים.
<מרדכי עייש: מודה לכם מאוד על העניין הזה.
<מרדכי עייש: תודה רבה.
אלי אלאלוף: תודה, תודה לך.
אלי אלאלוף: מה שלומך?
<פיני רבינוביץ: שלום.
<פיני רבינוביץ: אני מודה לוועדה.
<פיני רבינוביץ: אני אורח קבוע פה בשנה האחרונה.
אלי אלאלוף: לא רק קבוע, גם רצוי.
<פיני רבינוביץ: תודה.
<פיני רבינוביץ: בתי נפטרה מסרטן לפני 19.5 שנה.
<פיני רבינוביץ: אני רוצה להגיד לך, מר רוקח, יאמר לזכותם של חברי הכנסת, רק בשנה האחרונה, רק בחודשים האחרונים, קודמו שני חוקים לטובת הורים שכולים של חולי סרטן והורים לילדים שנמצאים בבית החולים.
<פיני רבינוביץ: כל הזמנה, כל מה שקשור להורים שכולים וכל מה שקשור לסרטן שאני אדע שיש פה, אני אגיע לפה בגלל שאני כבר 19.5 שנה נמצא שם.
<פיני רבינוביץ: על הסיפור הזה של החוק שחבר הכנסת סמוטריץ סיפר לי בטלפון – ראיתי באיזשהו מקום ושוחחתי אתן בטלפון – אמרתי שאפו משום שאני יודע לאיפה ההורים הולכים, גם ביום-יום בזמן העבודה, וגם מה יקרה כשיצאו לפנסיה, לאן הם ילכו: המקום הראשון שלהם על הבוקר, ואני מכיר המון הורים, זה בבית העלמין.
<פיני רבינוביץ: זה שהם יוכלו להמשיך בעבודה, יוכלו להישאר בעבודה, אז לפחות הסיפור של להגיע אחרי הצהריים לבית העלמים יורד.
<פיני רבינוביץ: אבל אם הם לא יעבדו, הם יגיעו לבית העלמין.
<פיני רבינוביץ: אני חושב שרק בשביל עצם זה שיש להם מקום ללכת אליו בבוקר ולא לכיוון בית העלמין, רק בשביל זה מגיע יישר כוח לכולם, לכל אלה שחשבו, לידידי חבר הכנסת סמוטריץ שחשב על הרעיון, משפחת רוקח.
<פיני רבינוביץ: יש לי עוד כמה תכניות ובעזרת השם אתה תראה אותי פה, חבר הכנסת אלאלוף.
<פיני רבינוביץ: אנחנו נבלה פה עוד הרבה שנים בכנסות ביחד עד שיכירו בנו, בכל ההורים השכולים כמו שמכירים בדברים האחרים.
דב חנין: אנחנו מקווים שאתה תהיה פה עוד הרבה שנים אבל אנחנו מקווים שהפעילות שלנו תהיה קצת יותר מהירה בנושא.
<פיני רבינוביץ: הכול ביחד.
<פיני רבינוביץ: לא חשוב.
<פיני רבינוביץ: השורה התחתונה היא שנעשה.
<פיני רבינוביץ: לגבי "השכול הוא שכול הוא שכול": בשכול אין פג תוקף.
<פיני רבינוביץ: כשאתה אומר 16 שנה, 20 שנה, 30 שנה – אין פג תוקף.
<פיני רבינוביץ: דב, אני באמת מאחל לך, בחקיקה שלכם, הרבה-הרבה שנים בגלל שבסך הכול אתם עושים דברים טובים לכולנו.
<פיני רבינוביץ: תודה רבה.
<אריה רוקח: אני רק רוצה לומר שיוצא דבר מוזר.
<אריה רוקח: אתה אבא של דסי.
<אריה רוקח: בשולחן שבת, תחייה יקירתנו הייתה מתפללת ומזכירה את דסי רבינוביץ.
<אריה רוקח: היא הייתה אושיית תרבות בשבילה.
<אריה רוקח: הרבה דיברנו על דסי בשולחן.
<פיני רבינוביץ: היא השאירה לי צוואה גדולה ואנחנו עושים אותה.
אלי אלאלוף: כשבאים לכנסת ואני בא כמו סמוטריץ – דב הוא כבר ותיק, לא כמונו – אני לא ידעתי שיהיו מפגשים מרגשים כמו היום.
אלי אלאלוף: באמת תודה לכם, תודה לידידי מהכנסת על כך שגם המצפון שלנו מקבל לפעמים קצת חיזוק בזכות פעילות מדהימה שלכם, גם אם זה בכאב.
אלי אלאלוף: מותר לי להגיד, אני גאה להיות יהודי ישראלי ביום זה.
אלי אלאלוף: אתה רוצה לדבר, דב?
דב חנין: אדוני היושב-ראש, ברשותך אני רוצה להביע הרבה הערכה לחבר הכנסת סמוטריץ על היוזמה הזו.
דב חנין: אני כמובן תומך בה בלב שלם ואני מקווה שאנחנו נתקדם עם החקיקה הזו במהירות.
דב חנין: זו צריכה להיות התחלה של מהלך.
דב חנין: יש אצלנו במערכות החברתיות שלנו המון מצבים שבהם פתרנו בעיה של קבוצה אחת, אבל אנחנו לא מסתכלים על הקבוצות האחרות או השומות, הקרובות.
דב חנין: זה מהלך מאוד נכון, מאוד חשוב, ואני מקווה שנתקדם בו בצורה טובה.
אלי אלאלוף: חשבתי שזה חוק שלא דורש שום ביקורת נוספת.
אלי אלאלוף: רק להגיד את זה בצורה חיובית.
אלי אלאלוף: תרשו לי, נקרא את החוק ואחר כך ואז ברשותכם נעבור לנציגי המשרדים.
<נירה לאמעי: אני פשוט אסביר בלשון ברורה.
<נירה לאמעי: אנחנו מתקנים את חוק גיל פרישה ויוצרים בו מעין חריג.
<נירה לאמעי: אנחנו מוסיפים את סעיף 12א כשהמנגנון הוא מנגנון של אכיפה פרטית.
<נירה לאמעי: אני מתחילה להקריא: "גיל פרישה להורה שכול 12א.
<נירה לאמעי: (א) לא יפטר מעסיק עובד שהוא הורה שכול שהגיע לגיל פרישה במשך תקופה שלא תעלה על ארבע שנים מיום הגיעו לגיל פרישה, אלא בהתקיים אחת מאלה: (1) העובד הפסיק מרצונו הטוב את עבודתו והמעסיק לא חייב אותו לפרוש מעבודתו; (2) רופא תעסוקתי קבע כי העובד אינו כשיר להמשיך בעבודתו הקודמת ולא נמצאה עבודה אחרת שהוא כשיר לבצע; (3) העובד אשם בהתנהגות רעה חמורה הפוגעת במקום עבודתו, במעסיקו, או בשמם הטוב;".
<נירה לאמעי: לקחתי את הנוסח הזה מחוק חיילים שנספו במערכה.
<נירה לאמעי: הקביעות האלה לגבי בני משפחה לגבי חיילים שנספו.
<נירה לאמעי: יכו להיות שאנחנו נתקן את זה לנוסח יותר מתון.
<נירה לאמעי: "(4) קיומן של נסיבות כלכליות מיוחדות עסקו של המעסיק שבגינן המשך העסקת העובד יגרום למעסיק נזק כלכלי בתי סביר.
<נירה לאמעי: (5) עסקו של המעסיק חדל לפעול או שהמעסיק הוכרז כפושט רגל לפי פקודת פשיטת הרגל [נוסח חדש], התש"ם-1980, ואם הוא תאגיד – ניתן צו פירוק לפי פקודת החברות [נוסח חדש], התשמ"ג-1986; לעניין זה, "חדל לפעול"– הפסקת פעילות שאינה זמנית;".
<נירה לאמעי: זה כמובן ברור מאיליו.
<נירה לאמעי: ברגע שלא קיימת יותר החברה או לא קיים העסק, לא ניתן להמשיך להעסיק.
<נירה לאמעי: "(ב) עובד שהוא הורה שכול שפוטר מעבודתו סמוך לפני הגיעו לגיל הפרישה יחולו עליו הוראות סעיף זה כאילו הגיע אותה שעה לגיל הפרישה זולת אם הוכח כי פיטוריו נעשו שלא כדי להימנע ממילוי הוראות סעיף זה.
<נירה לאמעי: ".
<נירה לאמעי: זה הסעיף שבא להגן על אותם פיטורים רגע אחד לפני הפרישה כדי לנסות להתחמק.
<נירה לאמעי: "(ג) לעניין סעיף זה – "הורה שכול" – מי שילדו נפטר על פניו והוא היה זכאי בעדו לקצבת ילדים לפי חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], תשנ"ה-1995 או שהיה זכאי לה בעת פטירת ילדו אלו היה תושב ישראל;".
<נירה לאמעי: אני רוצה להגיד שאחד הדברים שהיו לי בתור היועצת המשפטית בבואי לנסח כזה דבר זה איפה אתה מגדיר ילד.
<נירה לאמעי: מאיפה אתה מתחיל.
<נירה לאמעי: כדי שנמנע מניסוחים שהם אולי פוגעניים, מצאתי בחוק הביטוח הלאומי את הסעיף שמדבר על קצבת ילדים.
<נירה לאמעי: הסעיף הזה אומר: "לא תשולם קצבת ילדים אלא בעד ילד שחי 7 ימים לפחות או שיצא מבית החולים".
<נירה לאמעי: אנחנו עדים לתופעות של ילדים שנפטרים, לא עלינו, בגיל מאוד צעיר והשאלה היא אם אנחנו לא מבדילים בין שכול לשכול, מאיפה אנחנו בעצם מתחילים להכיר בילד כילד?
<נירה לאמעי: יש תופעות רבות שהן כואבות, לידות שקטות וכדומה.
<נירה לאמעי: אני הגעתי עם הסעיף הזה מחוק הביטוח הלאומי לגבי קצבת ילדים.
<נירה לאמעי: התוספת שאתם רואים כאן: "שהיה זכאי לה בעת פטירת ילדו אילו היה תושב ישראל", רק הבוקר חשבתי על עולים חדשים שאולי אבדו ילד שנה לפני שעלו לארץ ובונים את חייהם בארץ ובאים לכאן עם אותו מטען.
אלי אלאלוף: או תושבים חוזרים.
<נירה לאמעי: לכן, התוספת הזאת שאני מבינה שהיא מקובלת, שלו האדם הזה היה זכאי אם הוא היה תושב ישראל בעת פטירת ילדו היה זכאי לקצבת ילדים – הוא גם נכנס.
<נירה לאמעי: זה בעצם מניס כאן גם את העולים החדשים ואת מי שילדו נפטר לפני שעלה לארץ.
אלי אלאלוף: לא רק עולה חדש.
אלי אלאלוף: גם תושב חוזר.
<נירה לאמעי: גם תושב חוזר.
<נירה לאמעי: מי שלא חי כאן.
<נירה לאמעי: ""מעסיק"- למעט בעל עסק שעובדים בו עשרים עובדים או פחות;".
<נירה לאמעי: כאן אנחנו משנים את הניסוח מ-25 ל-20 עובדים או פחות.
<נירה לאמעי: הרעיון הוא לא להקשות על בעלי עסקים קטנים שהמחזורים העסקיים שלהם נמוכים יותר, שהאילוצים שלהם, אני מניחה, קשים ודוחקים יותר ולכן הפשר הזאת שמעסיק יהיה מי שמעסיק 20 עובדים ומעלה.
בצלאל סמוטריץ': אני רק מעיר עוד הערה קטנה בהקשר הזה, גם של הרציונל.
בצלאל סמוטריץ': נקודת המוצא היא שבעסק, ככל שהוא יותר קטן הוא גם יותר משפחתי באופן טבעי יש גם יחסים טובים בהנחה שהעובד הוא טוב.
בצלאל סמוטריץ': הרי גם היום, זה מה שבדקנו לפני הדיון, אפשר להמשיך לעבוד אם המעסיק רוצה והעובד רוצה.
בצלאל סמוטריץ': עסקים קטנים, חנויות מכולת וכולי אלה לא המקומות שבהם צריך להתערב כמחוקק ולהנחות את אותה הנחייה ערכית.
בצלאל סמוטריץ': לכן חשבנו שבגלל שלמעלה מ-63% מהעובדים המועסקים במשק נמצאים באותם עסקים שיש בהם 20 עובדים ומעלה, אנחנו מכסים את רוב העובדים בחוק ומאפשרים גם לאחרים, ובדרך כלל לעסקים יותר קטנים שהם משפחתיים ואם העובד טוב, ממילא ימשיכו להעסיק אותו ולא צריך כאן את ההתערבות של החוק.
אלי אלאלוף: אולי יש מקום גם להשאיר את זה למשא ומתן בין העובד למעסיק שלו?
בצלאל סמוטריץ': גם היום אפשר.
<נירה לאמעי: זה תמיד פתוח.
אלי אלאלוף: אפשר בחוק לציין את זה כאופציה נוספת.