GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, אני מבקש שהוא יחזור בו.
עבדאללה אבו מערוף: ברוך השם יש לנו פרנסה טובה.
עבדאללה אבו מערוף: הרוקחים נאמנים לעבודה שלהם, נאמנים למסלול שלהם.
<דוד פפו: גם תצהיר לפרוטוקול שאתה רופא, נכון?
עבדאללה אבו מערוף: זה פוגע.
מירב בן ארי: קודם כול, מותר לו להעיר בקריאת ביניים, הוא חבר כנסת.
מירב בן ארי: עכשיו ימשיך כבודו.
<דוד פפו: כבודו צריך להירגע קודם.
מירב בן ארי: הוא נרגע, תאמין לי.
<דוד פפו: לא, כבודו.
<דוד פפו: לא הוא.
מירב בן ארי: דודו, תירגע, וברגע שאתה יכול להמשיך - - -
<דוד פפו: בגילי המופלג חוט המחשבה זה דבר דק מאוד.
עבדאללה אבו מערוף: זו לא היתה המטרה.
<דוד פפו: אני חוזר ואומר, אני מבין מאיפה באה ההתנגדות.
<דוד פפו: לא מדובר פה בהדרכה מקצועית של 60 שעות.
<דוד פפו: עומדות מאחורינו ארבע שנות לימוד, עומד מאחורינו סטאז', עומדות מאחורינו עשרות שנים של ניסיון, לא על המדף, אדוני, על הדלפק.
<דוד פפו: אין לנו מדפים, יש לנו דלפקים.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אני מצטער, אני חוזר בי.
מירב בן ארי: לא להפריע, אדוני.
מירב בן ארי: עכשיו שמענו שלפני שנתיים אישרנו תקנות, תקנות המשך.
מירב בן ארי: עד היום ה-120 כבר מוכשרים או שהם עדיין בתהליכי הכשרה?
<איל שורצברג: לא בתהליכי הכשרה, הם כבר הוכשרו.
מירב בן ארי: בפועל בכלל לא יצאו, וכנראה זה קורס לא פשוט, כי אתה אומר שגם נכשלו.
<איל שורצברג: לא רק שהקורס אינו פשוט, מגיעים אליו רק אלה שכבר יש להם חמש שנות ניסיון, ארבע שנות לימוד, חלקם עם תואר שני, חלקם עם תואר שלישי.
מירב בן ארי: חוץ מארבע השנים עוד חמש שנים ניסיון.
<איל שורצברג: עוד חמש שנים ניסיון ורק אז עוד קורס הכשרה של 60 שעות.
מירב בן ארי: וגם לא כולם עוברים אותו, כמו שציינת.
<איל שורצברג: בוודאי שלא כולם עוברים אותו, כי המטרה באמת היא להוציא את המובחרים שבהם, לתת את אותו שירות שאנחנו מאמינים שהוא כה חשוב.
<איל שורצברג: אם אני יכול לגזול עוד שנייה אחת בבקשה.
<איל שורצברג: כשאנשים מגיעים לוועדה מכובדת כזאת כדאי שהם ידייקו במה שהם אומרים, כי הדברים נרשמים בפרוטוקול, ויש לי כאן קושי גדול מאוד לקבל את מה שאמר כבוד הרופא, מהסיבה הפשוטה שאילו היו טורחים – ולא להתנגד למען הפרוטוקול – לקרוא את התכשירים שדיברו עליהם בשנת 2014 למול התכשירים שמדובר עליהם היום, היו רואים שמדובר בדיוק באותם התכשירים.
<אלברטו אולצ'ובסקי: קודאין בפנים?
<איל שורצברג: בדיוק באותם התכשירים, כאשר הרשימה הצטמצמה.
<איל שורצברג: ישבנו ועשינו עוד מסלול כדי לבדוק, ואחרי שבחנו מה קורה בעולם.
<איל שורצברג: אני מומחה לרגולציה, אתה מומחה לרפואה פנימית, בוא נסכים על זה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: ורפואת המשפחה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: שניהם.
<איל שורצברג: מעולה, שניהם.
<איל שורצברג: התפקיד שלי הוא לנבא את הסיכון שברישום תרופות במדינת ישראל, לנבא ולהעמיד אותו על דיוקו.
<איל שורצברג: כאשר אנחנו מעמידים רשימה כזאת ואנחנו באים אל שר הבריאות ואומרים לו: גבה אותנו בתקנות שאנשי המקצוע שלך עומדים עליהן, אנחנו בטוחים מעבר לכל ספק שמדובר בתכשירים שיכולים להינתן בצורה בטוחה, בוודאי על-ידי רוקח ובוודאי על-ידי איש מקצוע שעבר את ההכשרה המתאימה.
<איל שורצברג: אני רק רוצה לקרוא ולהלך עליכם אימים.
<איל שורצברג: בואו אני אהלך עליכם אימים.
<איל שורצברג: אני רוצה לקרוא לכם שלוש שורות ממה שאני מחזיק כאן ביד.
<איל שורצברג: אני מחזיק כאן עלון של תכשיר, אני אקרא לכם מה כתוב בתכשיר הזה.
מירב בן ארי: אין לנו זמן.
<איל שורצברג: קצר מאוד.
מירב בן ארי: גם היועצת המשפטית קראה, גם אני קראתי.
מירב בן ארי: איל, אנחנו מכירים.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת לדודו להמשיך.
<איל שורצברג: בדיוק אותם תכשירים.
מירב בן ארי: כן, אנחנו קראנו.
מירב בן ארי: עברתי כאן.
מירב בן ארי: לא שהבנתי, אני מודה, את השמות המסובכים, אבל הבנתי מה שהם עושים, שזה מה שחשוב בעיני.
מירב בן ארי: הרוב פה בכלל שימוש חיצוני.
מירב בן ארי: הרוב.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הרוב זה לא הכול.
מירב בן ארי: הקודאין יצא.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אני יודע.
מירב בן ארי: דודו, רצית להוסיף עוד משהו?
<דוד פפו: אני אחזור.
<דוד פפו: כל הפעילות החקיקתית הזאת, כל הפעילות שנעשית כאן נובעת מתוך מצוקה אמיתית שקורית בשטח.
<דוד פפו: המהלך הזה לא נועד להיטיב כלכלית אתי.
<דוד פפו: הבנפיט הכלכלי - - -
מירב בן ארי: הוא לא מקבל יותר כסף אם הוא מוכר.
<דוד פפו: השטח זועק, אנשים נתקלים בבעיות.
<דוד פפו: אנשים נתקלים במצב שהם לא יכולים לקבל תרופות לבעיות עכשיו.
<דוד פפו: הדבר הזה נבע מתוך המצוקות האלה.
<דוד פפו: זה רק ייטיב עם הלקוחות.
מירב בן ארי: דודו, אם אדם מגיע בלי מרשם לתרופה שהוא יכול היה לקחת מהדוקטור עם מרשם, הוא ישלם יותר כסף?
<איל שורצברג: זו לא שאלה שאנחנו יכולים לענות עליה.
מירב בן ארי: מי יכול להגיד לי?
<דוד פפו: תלוי איזו תרופה.
מירב בן ארי: עכשיו לקחתי את - - -
<רון תומר: גברתי, רוב התרופות ברשימה הן תרופות מאוד ותיקות.
<רון תומר: העלות שלהן כמו השתתפות עצמית.
<דוד פפו: סינטומצין עולה 27.10 שקלים מחיר מלא.
מירב בן ארי: עם מרשם?
<דוד פפו: כאשר מגיעים דרך מרשם קופה מהרופא – 16 שקלים.
<רון תומר: אבל צריך עוד לשלם על הביקור אצל הרופא.
מירב בן ארי: אם זה בסל, זה יותר יקר עם מרשם או בלי מרשם?
<איל שורצברג: יש שם רוקח שמיידע את המטופל האם התכשיר נמצא בסל.
מירב בן ארי: זה אני יודעת.
<איל שורצברג: אם זה נמצא, קופת חולים - - -
<איל שורצברג: אם זה לא בסל, בלאו הכי הוא ישלם מחיר מלא.
<רון תומר: גברתי, גם תרופות ללא מרשם, כמו "לוסק", אפשר ללא מרשם לקנות.
<רון תומר: אם החולה לא רוצה ללכת לרופא, היא יותר יקרה, ואם הוא הולך לרופא, הוא יקבל יותר בזול.
עבדאללה אבו מערוף: שיקנה לוסק.
מירב בן ארי: מה רצית להגיד?
<אייל פלום: 20 שקל חנייה בשביל להגיע לרופא, כבר המחיר הרבה יותר יקר, אני לא מדבר על הזמן.
מירב בן ארי: בסדר, זו החלטה של הלקוח.
<אלברטו אולצ'ובסקי: פה, במו המילים של דודו – אני לא מכיר, אני מקווה שנוכל להיות חברים, אולי בעתיד אני אגיד לו "חברי דודו" – הוא בדיוק נתן את כל התשובה, כי למילים יש כוח.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה חד וחלק, ולדעתי אחרי זה צריך לזרוק את התקנות האלה של מרשם ראשוני.
<אלברטו אולצ'ובסקי: בשביל דודו לעולם יהיה לקוח, בשבילי אין לוקחות, יש לי 1,600 מטופלים.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אנחנו רוצים ש-8 מיליון אזרחים יהיו בטיפול.
<אלברטו אולצ'ובסקי: החברים שלי הכי טובים במרפאה שלי, הרוקחים שעובדים אתי ליד יומיום, גם חלק מהעבודה שלי ביומיום, הם הוכשרו להיות רוקחים.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אני שואל, כמה שעות בתוך ארבע השנים הם עברו כדי לעשות אבחון בטיפול?
<אלברטו אולצ'ובסקי: הופכים אותם למטפלים.
מירב בן ארי: את זה שמענו.
מירב בן ארי: אני לא רוצה לשמוע דברים ששמעתי.
<אלברטו אולצ'ובסקי: דודו עשה את זה חלק, אצלו זה לקוח, צריך למכור לו משהו, אצלי זה מטופל לעולם.
<דוד פפו: כמו שקבעת את ההבדל בין מדף לדלפק.
מירב בן ארי: בוא נגיד שהלקוח הזה היה מעדיף לא ללכת לדודו ולא להיות לקוח של דודו - - -
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה לא אמרתי.
<אלברטו אולצ'ובסקי: להיות לקוח של דודו ומטופל שלי.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הוא יבוא אלי, אני מטפל בו - - -
<אייל פלום: ד"ר קצת נסחפת.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זו תהיה טעות לדורות.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הם יכולים לתת לו תרופות אחרי זה בלי אישור.
מירב בן ארי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב – כבר 13:00 – כבוד היושבת-ראש, כבוד יושב-ראש הוועדה, לדב שהצטרף עכשיו לכאן, אני מודה שלא בכל הדיונים בחוק הזה הייתי, מכל מיני סיבות, האילוצים של העבודה הפרלמנטרית.
עבדאללה אבו מערוף: מבחינה עקרונית אני בכלל לא יודע למה הדברים האלה באים לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כשאין כאן רופא לדון בהם.
עבדאללה אבו מערוף: אני הרופא היחיד בכנסת וד"ר אחמד טיבי.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא מבין מבחינה מקצועית גרידא.
עבדאללה אבו מערוף: התכוונתי למשהו טוב, לא התכוונתי למשהו רע.
עבדאללה אבו מערוף: מבחינה רפואית החוק הזה לא צריך לבוא לכאן, לדיון שלנו.
עבדאללה אבו מערוף: אם משרד הבריאות רואה שיש מה לשפר, שירות רפואי, לא שירות רפואי, משהו מקצועי, זה לא כאן, זה לא אנחנו חברי הכנסת.
<איל שורצברג: איפה המקום?
עבדאללה אבו מערוף: המקום הוא אתם, ההסתדרות הרפואית, הרוקחים, יום ולילה, יום ולילה, עד שיצא לא רק עשן לבן, עשן שחור ואדום, ותחליטו אתם.
עבדאללה אבו מערוף: עצם העובדה שזה בא לכאן, אני מתנגד לו לחלוטין, אני לא אפרט.
עבדאללה אבו מערוף: העמית שלי פרט ודיבר ויש לי עוד הרבה תוספות.
עבדאללה אבו מערוף: עיינתי כאן בכמה דברים שממש לא טוב שיהיו.
עבדאללה אבו מערוף: תרופה לטיפול באקנה – הפרעות תפקודי כבד, האם יש או אין?
<איל שורצברג: אתה שואל האם במריחה חיצונית יש או אין הפרעות כבד?
<קריאות: זה טיפול חיצוני.
<קריאות: זה טיפול על העור.
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, זה על העור.
עבדאללה אבו מערוף: המקצועיות כאן היא רבה, האחריות מועטה.
<רון תומר: גברתי, זו משחה לעור, לא תרופה.
מירב בן ארי: ראיתי שהכול טיפול חיצוני.
עבדאללה אבו מערוף: יש עקרון ברפואה: בדיקה, אבחון, ואחרי האבחון נותנים את התרופה.
עבדאללה אבו מערוף: אני אומר בקיצור, לא מן הצדק, לא מן הראוי ולא נכון שהחוק הזה יבוא לוועדה, כשאני הרופא היחיד כאן.
עבדאללה אבו מערוף: נגיד שאני אצביע בעד.
עבדאללה אבו מערוף: אתם חושבים שזו צורה נכונה?
עבדאללה אבו מערוף: כן?
עבדאללה אבו מערוף: כל הכבוד לך, נציג משרד הבריאות.
מירב בן ארי: לא צריך להתחיל את הקרב.
מירב בן ארי: זה חבל.
מירב בן ארי: חבר הכנסת יכול לומר את דעתו.
עבדאללה אבו מערוף: זה יהיה קרב לא הגון כלפי המטופל, לא הגון כלפי הרופאים, שאני אחד מהם, ולא כלפי הרוקחים.
עבדאללה אבו מערוף: על חודו של קול מבחינה מקצועית אני יכול להכריע.
עבדאללה אבו מערוף: יבוא אדם שלא יודע מה זה אקמול, סליחה, עם כל הכבוד לקול אחד, והוא יכריע שאכן יהיו תקנות של משרד הבריאות והכנסת תחליט עליהן.
מירב בן ארי: לא אנחנו מחליטים, יש כאן גוף מקצועי.
מירב בן ארי: זה הגיע ממשרד הבריאות.
מירב בן ארי: יושבים כאן רוקחים, יושבים כאן אנשי מקצוע.
עבדאללה אבו מערוף: זה דיון של חמש דקות.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתנגד לחלוטין לדבר הזה.
עבדאללה אבו מערוף: זו העמדה שלי.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתנגד לתקנות ואני מתנגד שזה בא לוועדה והוועדה תכריע.
עבדאללה אבו מערוף: צריך צוות מקצועי ממדרגה עליונה, שיכריע בו.
עבדאללה אבו מערוף: לא להפריע לי.
עבדאללה אבו מערוף: יש הסתדרות הרופאים, הסתדרות הרוקחים, פדיאטרים, פסיכולוגים, אני לא יודע מה, רוקחים ופרמקולוגיה והפרמדיקים שיחליטו על זה.
עבדאללה אבו מערוף: אני מציע להסיר את זה מאחריות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: אדוני, התנגדותך נרשמה.
מירב בן ארי: אנחנו מתחילים בקריאה.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתנגד.
מירב בן ארי: שמענו את ההערה שלך.
מירב בן ארי: גברתי היועצת המשפטית תתחיל בהקראה.
<ענת מימון: תקנות הרוקחים (מתן מרשם בידי רוקח בעל הרשאה אישית) (תיקון), התשע"ו-2016 - - -
עבדאללה אבו מערוף: מי בעד ההצעה שלי, שזה לא יבוא?
<ענת מימון: הסמכות לפי הפקודה נתונה לוועדה.
<ענת מימון: כלומר, חייבים לבוא לוועדה כדי לאשר את התקנות.
עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה להצביע על זה.
<ענת מימון: - - - כבר ב-2011.
אלי אלאלוף: זו סמכות של הוועדה.
אלי אלאלוף: אתה תצביע נגד או בעד.
מירב בן ארי: זה התפקיד, להצביע נגד על התקנות.
<ענת מימון: למעשה עד היום התקנות כללו רק סוג אחד של מרשם לטיפול המשכי.
<ענת מימון: כרגע אנחנו מוסיפים סוג נוסף, שזה מרשם תרופת רוקח, ושניהם יחד ייקראו "מרשם רוקח".
<ענת מימון: זו ההתאמה של הנוסח.
<ענת מימון: תקנה 2 כיום היא זו שמסדירה את המרשם לטיפול המשכי.
<ענת מימון: פה אנחנו עושים את התאמות הנוסח הנדרשות, ובנוסף אנחנו רק מוסיפים פה את המשפט, "ובלבד שניתנה הסכמת המטופל לעיון במידע לפי תקנה 3", שזה משהו מובן מאליו.
<ענת מימון: פשוט חשבנו שצריך להבהיר שכמובן העיון במידע על אותו מטופל ייעשה לאחר שהוא כבר נתן את ההסכמה כמו שזה כבר מוסדר בתקנות.
<קריאה: ואינו מכיל.
<ענת מימון: אני רוצה לתקן פה.
<ענת מימון: לא נגיד "ואינו מכיל חומר פעיל זולת חומר פעיל", אלא נגיד "והוא מכיל חומר פעיל, בריכוז ובשילוב עם חומר פעיל נוסף, כמפורט בטור א' בתוספת השנייה, וניתן למטרת השימוש ובמגבלות כמפורט בטור ב' לצדו;", כלומר, בתוספת, אם תראו, יש רשימה של חומרים פעילים, כשלגבי חלק מהחומרים הפעילים נאמר שאפשר לשלב אותם עם חומרים פעילים נוספים.
<ענת מימון: מדובר ברשימה סגורה, ואם לא נאמר במפורש שאפשר לשלב חומר פעיל נוסף, אז אי-אפשר.
<ענת מימון: כלומר, רק מה שמפורט בתוספת זה מה שניתן.
<רון תומר: רק חשוב שהנוסח יגדיר שזה או לבד או בשילוב, לא רק בשילוב.
<רון תומר: מהניסוח שלך אפשר לחשוב - - -
<ענת מימון: "מכיל חומר פעיל לבד, בריכוז ובשילוב".
<הדר רדאה: "כחומר פעיל בודד.
<הדר רדאה: "
<ענת מימון: "הכול כמפורט בתוספת.
<ענת מימון: אנחנו אומרים "והוא מכיל חומר פעיל בודד, או בשילוב או בריכוז חומרים נוספים, הכול כמפורט בתוספת".
<ענת מימון: תקנה 25 קובעת שמוסרים דף, הוא יהיה בחמש שפות הדף הזה, הוא יסביר לו שהרוקח נותן לו את זה, זה לא דרך הרופא.
<ענת מימון: כתוב שם שצריך לעיין במידע הרפואי שלו, שהוא רשאי להודיע בכל רגע שהוא לא רוצה שיעיינו במידע שלו, ואז לא ייתנו לו את המרשם.
<ענת מימון: כלומר, אותו אדם מקבל הסבר בדיוק על הפרוצדורה ועל התהליך של מרשם רוקח.
מירב בן ארי: חמש שפות זה ממש מיותר.
<ענת מימון: עברית, אנגלית, ערבית, אמהרית ורוסית.
מירב בן ארי: זה מיותר, בשביל זה יש אינטרנט, זה סתם מכביד על היצרנים.
מירב בן ארי: איזה חדר יש כשאתה בא לבית מרקחת?
אלי אלאלוף: יש עכשיו בתקנות.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אין.
<איל שורצברג: זה לא יקרה אם זה לא יהיה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: ברוב בתי המרקחת של המדינה אין חדר לבדיקה.
אלי אלאלוף: איפה שלא יהיה, לא ייתנו.
<קריאה: דרך אגב, ברוב יש.
מירב בן ארי: המרשם ניתן לאחר שהרוקח עיין במידע רפואי.
אלי אלאלוף: זה לא תנאי שיהיה חדר, זה רצוי.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הוא יברר את זה מול המטופל ומטופלים אחרים?
<איל שורצברג: הוא לא יעשה את זה מול המטופל.
<ענת מימון: היום תקנה 5 אומרת שהמידע הרפואי זה רשימת מרשמים, מועדי - - -
<דוד פפו: יש היום חוק פרטיות, והוא נשמר.
מירב בן ארי: דודו, זה בסדר, אנחנו מסתדרים.
<ענת מימון: היום התקנות כוללות רשימה של מידע רפואי שיהיה חשוף לרוקח, שיש לו הרשאה אישית, ושקופת החולים התקשרה אתו כדי להעביר את המידע הזה.
<ענת מימון: עוד מעט נתקן את תקנה 5 ונראה שלגבי מרשם המשכי, המידע יכלול ביקורים אצל רופא, הבחנות של רופא, הוראות שנתן לו הרופא.
<ענת מימון: לגבי המרשם הזה שאנחנו עושים עכשיו, שזה מרשם לתרופות רוקח, המידע שיהיה זה רק הנושא של מרשמים שניתנו בתשעת החודשים האחרונים, תרופות שנופקו, תוצאות בדיקות דם, שתן וצואה שנעשו בחצי השנה האחרונה.
<רון תומר: ועדיין ככל שנדרש, גברתי, כי לחלק מהדברים - - -
<ענת מימון: נכון, כתוב "ככל שהעיון נדרש לצורך מתן המרשם".
<אלברטו אולצ'ובסקי: כתוב שלמרשם ראשוני לא חייב שיהיה לו המידע הזה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה יותר חמור.
<אלברטו אולצ'ובסקי: המרשם הראשוני יותר מסוכן, כי יכול להיות שהמטופל לא קיבל מעולם.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הוא יינתן פעם ראשונה ובלי כל המידע.
<איל שורצברג: נכון, זה בסדר, בשביל זה יש רגולטור, והוא יכריע בנושא הזה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זו פגיעה אנושה בשירות - - -
<רון תומר: פגיעה אנושה כמו כל הפגיעות האנושות שאיימתם בהן בעבר, ושום דבר לא קרה.
מירב בן ארי: למה שלא יהיה "המרשם ניתן לאחר שהרוקח עיין במידע הרפואי הנוגע לעניין כאמור בתקנה 5(א) לצורך מתן המרשם"?
מירב בן ארי: למה צריך "ככל"?
<דוד פפו: לא בכל מצב צריך את כל הדיאגנוזה.
<רון תומר: בתרופה לסקביאס, את אמרת לבד, לא צריך לראות - - -
<קריאה: למה לפגוע בפרטיות של המטופל אם לא צריך - - -
מירב בן ארי: אנחנו ממשיכים, הבנתי.
מירב בן ארי: 5.
<ענת מימון: כלומר, אותו אדם שבא לרכוש את התרופה מהרוקח צריך לדעת מה האפשרויות שעומדות בפניו, אם זה בבית מרקחת אחר ואם זה בכל סוג אחר של מרשם, והוא יחליט אם הוא רוצה - - -
מירב בן ארי: למה לא לרשום "לפי מרשם רופא"?
<ענת מימון: "מרשם אחר, לרבות מרשם", כי יש סוג נוסף של מרשם רוקח.
<אלברטו אולצ'ובסקי: יש תרופות שיהיה לו יותר זול אם יהיה לו מרשם רופא.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הן יהיו יותר יקרות אם זה יהיה בדלפק.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הוא ישלם יותר.
<אלברטו אולצ'ובסקי: הוא יקבל טיפול פחות טוב וישלם יותר.
<קריאה: הוא יבחר.
<אלברטו אולצ'ובסקי: לא יהיה לו המידע.
<דוד פפו: לפצע באצבע, צריך הרבה מידע.
מירב בן ארי: דודו, גם היום כשבא מטופל, אומרים לו: אתה יכול לקנות את זה בסל או לשלם מחיר מלא, והוא מחליט.
<רון תומר: לגבי ההסדר עם בית מרקחת אחר, ככל שההסדר פומבי, כי הרי הרוקח לא תמיד יכול לדעת אם יש הסדר שהוא לא פומבי.
<הדר רדאה: הוא לא נוקב בבית מרקחת אחר, הוא אומר שיכול להיות - - -
<איל שורצברג: "יכול להיות" זה בסדר.
<איל שורצברג: הוא צריך להודיע לו את זה.
<איל שורצברג: גם היום הוא מודיע לו.
<אלברטו אולצ'ובסקי: יכול להיות שהוא לא יודע שזה גם יהיה יותר זול - - -
<רון תומר: גם בתרופה ללא מרשם, אמרתי, לפעמים היא יכולה להיות יותר זולה בסל, והחולה מחליט.
<ענת מימון: זה החליף את פסקה (7).
<ענת מימון: אנחנו עוברים ל-(8).
<ענת מימון: תקנה 7 זה שם הרוקח, הפרטים המלאים שלו, מספר ההרשאה האישית שלו, התאריך, האדם המטופל, כולל הפרטים, שזה שם, מין וגיל, הרכב התכשיר, הוראות שימוש ומינון, וכמובן חתימה של הרוקח.
<ענת מימון: כלומר, יש לנו גם תקופת המרשם ל-30 ימים, וגם התוקף שהוא יוכל לקנות את זה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: 30 ימים זה המון.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זאת אומרת, שמטופל שהמצב הרפואי היום הוא X - - -
<רון תומר: הוא ימות באותו יום.
<רון תומר: ..
<אלברטו אולצ'ובסקי: המילים האלה זה לא יאה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אנחנו לא רוצים להרוג אף אחד, סליחה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: 30 יום בחיים של מחלה או שינוי מצב רפואי זה המון.
<אלברטו אולצ'ובסקי: היום הוא מקבל מרשם רוקח, זה מה שאנחנו עושים היום בצורה חפוזה, והולכים לאשר כנראה, זה מה שאני מבין, ובתוך 30 ימים הוא יכול לשנות את מצבו.
<אלברטו אולצ'ובסקי: לרופא המטפל אין אפשרות למנוע את זה, והוא יקנה את התרופה אחרי 25 ימים.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה המון זמן.
<אלברטו אולצ'ובסקי: אם אנחנו מאשרים את זה, אני לא רוצה להמשיך הלאה, לפחות שיהיה קצר משבעה ימים.
<אלברטו אולצ'ובסקי: 30 יום זה המון זמן.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה יכול לשנות את המצב הרפואי.
מירב בן ארי: ד"ר, יש לך נטייה כל דבר להגיד שלוש פעמים.
מירב בן ארי: אנחנו פה אנשים שמבינים עניין ישר.
מירב בן ארי: אמרת "ארוך מדי" – מה ההתייחסות שלך, איל?
מירב בן ארי: למה זה לא ארוך מדי?
מירב בן ארי: תתייחס רק לנקודה.
<איל שורצברג: א', זה לא ארוך מדי, כי כתוב "עד 30 יום".
<איל שורצברג: לו הייתם קוראים בצד תיאור כל תכשיר, יש תכשירים שהוגבלו לשבוע ימים, יש תכשירים שבתעודת הרישום שלהם מוגבלים לכמות פעמים חודשית, יש תכשירים שניתן לתת רק פעם אחת.
<איל שורצברג: אי-אפשר לבוא ולפרט על כל אחד ואחד.
<איל שורצברג: זה כתוב בעלון, זה כתוב בתעודת הרישום, ומכיוון שאנחנו אחראים על הנושא הזה, אנחנו גם נעביר, עם הנהלים שנוציא לאחר מכן כדי לסמך את התקנות – נסביר בדיוק איפה יש נקודות שבהן צריך להיעצר ולא לתת מעבר לזה.
<איל שורצברג: שנייה, בבקשה.
<איל שורצברג: הטענה הנוספת לכאורה כאילו הרופא לא מודע, יש כאן סעיף בהמשך שאומר שיש ליידע את הרופא המטפל ולחזור אליו בחזרה לאחר מכן, מיד עם סיום הרישום, ולכן כל הטענות האלה הן טענות - - -
<אלברטו אולצ'ובסקי: כל זה לא נכון.
<רון תומר: אני כבר לא נעלב מהר"י, כי בכל פעם איומי השואה האלה על מה שיקרה הם נוראיים, אבל עדיין, גברתי, כשאני הולך היום לרופא ומקבל מרשם - - -
<אלברטו אולצ'ובסקי: אני מבקש למחוק את זה.
מירב בן ארי: נמחק את המילה "שואה".
<רון תומר: - - - מסתכלים על האזרחים, על החולים, כאנשים חסרי כל היגיון.
<רון תומר: כשאני הולך לרופא ומקבל מרשם לשלושה חודשים - - -
אלי אלאלוף: חברים, לא מוחקים שום דבר מהפרוטוקול.
אלי אלאלוף: כל מילה - - -
<רון תומר: אני עומד מאחורי דברי.
אלי אלאלוף: אני מצטרף לחבר שלא נאה לדבר על שואה בדברים כאלה, אבל זה לא יימחק מהפרוטוקול.
<רון תומר: אני הולך היום לרופא ומקבל מרשם לשלושה חודשים.
<רון תומר: ברור שאם כעבור שבועיים אני מרגיש לא טוב, אני חוזר אליו.
<רון תומר: האזרחים לא מטומטמים.
<רון תומר: מישהו יקבל מרשם ל-30 יום, ופתאום יחמיר מצבו, אז הוא יגיד: ראיתי רוקח, אני לא אחזור לרופא?
<רון תומר: במה מאיימים פה כל הזמן?
<רון תומר: אני מוכן לא לחזור על המילה שואה, אבל איזה נזק ציבורי ענק הולך להיות?
<ענת מימון: ואני מוחקת את המשפט: "אשר אינו בגדר מידע פומבי".
<ענת מימון: תקנה 4 מסדירה את הנושא של הנגשת המידע לבתי מרקחת על-ידי קופות החולים, ופה אנחנו מוסיפים שקופות החולים צריכות גם להעביר לבתי מרקחת מידע לעניין, בדיוק מה שקראנו קודם, מידע על הנחות שניתנות למבוטח במסגרת שירותי בריאות נוספים, כדי שהם יוכלו להגיד למבוטח: יש לך אפשרות לקנות את התרופה במחיר זול יותר.
<ענת מימון: תקנה 5 זו התקנה של המידע שקופות החולים מעבירות לרוקחים.
<ענת מימון: כמו שהסברתי, אנחנו מבחינים בין שני סוגי המרשמים.
עבדאללה אבו מערוף: מה זאת אומרת "קופות החולים מעבירות לרוקחים"?
<ענת מימון: בתקנות שהותקנו לפני שנתיים קבעו - - -
עבדאללה אבו מערוף: זה הזוי לחלוטין, סליחה.
עבדאללה אבו מערוף: אני כאן מזועזע.
מירב בן ארי: אדוני, תן לה לסיים.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא - - -
מירב בן ארי: תן לה לסיים להסביר.
מירב בן ארי: תחכה רגע.
מירב בן ארי: תן לה רק לסיים את ההסבר.
עבדאללה אבו מערוף: קופות החולים יעבירו לאחריות רופא?
עבדאללה אבו מערוף: אתם מבינים מה אתם עושים כאן?
עבדאללה אבו מערוף: אם אתם רוצים להשאיר הכול על אחריות הרוקח, בבקשה, אני לא מתנגד, אבל בנוסף קופות החולים יעבירו?
עבדאללה אבו מערוף: לא יכול להיות דבר כזה.
מירב בן ארי: אתה לא מקשיב.
מירב בן ארי: אם היית מקשיב - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני מקשיב, אבל אני מזועזע.
מירב בן ארי: אמרו לך שכבר לפני שנתיים בתקנות זה כבר אושר.
עבדאללה אבו מערוף: נו, אז מה?
עבדאללה אבו מערוף: אם היתה לפני שנתיים טעות, אי-אפשר לחזור ממנה?
מירב בן ארי: לא, אדוני, אי-אפשר לחזור.
מירב בן ארי: ממש אי-אפשר.
עבדאללה אבו מערוף: נותנים לחברי כנסת להחליט.
מירב בן ארי: זה כבר אושר לפני שנתיים.
מירב בן ארי: תסבירי בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: אני מבין את העניין, מירב, עם כל הכבוד.
מירב בן ארי: הנושא הזה כבר אושר, בגלל זה רציתי שהיא תסביר לנו את זה.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד, לפני שנתיים היית חבר כנסת.
עבדאללה אבו מערוף: לא הייתי חבר כנסת.
עבדאללה אבו מערוף: אני עכשיו חייב לבצע את התפקיד שלי המוסרי, המצפוני, בצורה נכונה.
עבדאללה אבו מערוף: בגלל זה אני מתנגד, לא רק מבחינה רפואית, אלא בכלל מבחינה אנושית, כי החוק הזה הוא חוק רע בדברים האלה.
אלי אלאלוף: תן ליועצת המשפטית להסביר מה היה לפני שנתיים.
אלי אלאלוף: תסבירי לנו.
<ענת מימון: בתקנה 5 לתקנת הרוקחים, שעודכנה לפני שנתיים, נקבע שהקופות ייתנו הנגשה לחלק מהמידע הרפואי - -
עבדאללה אבו מערוף: יש כאן נציג הקופות?
מירב בן ארי: שנייה רגע, אדוני.
מירב בן ארי: אם אני ארצה לשאול - - -
מירב בן ארי: אני אתן לו, אבל תן לה רק לסיים את ההסבר.
<ענת מימון: - - ושם קבענו מהם פרטי המידע הרפואי שיהיו חשופים.
<ענת מימון: כמובן שלא כל התיק הרפואי יהיה בפני הרוקח, אלא דברים שהוא צריך לצורך מתן התרופות.
<דוד פפו: אפשר הערה?
מירב בן ארי: אי-אפשר.
מירב בן ארי: אני רוצה שהיא תסביר, ואז אני אתן לכם.
מירב בן ארי: אתם רואים שהדיון פה מתנהל בסך-הכול בצורה טובה.
<ענת מימון: לפני שנתיים היתה רשימה של כל המידע.
<ענת מימון: עכשיו, כיוון שיש שני סוגים של מרשמים, אמרנו שלא כל המידע נחוץ לגבי שני הסוגים, ולכן אנחנו עושים סדר.
<ענת מימון: לגבי המרשמים של תרופות רוקח, שזה מה שעשינו עכשיו, שזה התרופות שהרוקח נותן באופן ראשוני, יצטרכו רק את תוצאות בדיקות המעבדה, כמו שמפורט בפסקה (1) ואת רשימת המרשמים שהוא קיבל בתשעת החודשים האחרונים.
<ענת מימון: זה לגבי תרופות רוקח.
<ענת מימון: לגבי מתן מרשם לטיפול המשכי, צריך יהיה גם מידע של מועדי הביקור האחרונים, אבחונים והוראות של רופא מטפל, כדי שאם הרופא שנתן את המרשם הראשוני, רצה לתת הנחיות מסוימות, זה גם יהיה חשוף בפני הרוקח.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה הפוך.
<אלברטו אולצ'ובסקי: המידע שצריך כל מטפל – במקרה הזה אנחנו נותנים הכשר לרוקח שיהיה מטפל, שיפסיק להיות רוקח ויהיה מטפל, נותנים אישור דווקא למרשם ראשוני – צריך שיהיה כל מידע, במרשם המשכי הרופא כבר הכשיר את זה - - -
מירב בן ארי: אין לנו בעיה עם הנוסח.
<אלברטו אולצ'ובסקי: את רוצה להוסיף שכל המידע יהיה מולם, גם למרשם ראשוני.
מירב בן ארי: אין לנו בעיה.
מירב בן ארי: ההערה מקובלת.
מירב בן ארי: מי נציג הקופות?
<יוסי לומניצקי: אני וגם הוא.
מירב בן ארי: אחד, כי הזמן שלנו לחוץ.
<שמואל קלנג: למה אני צריך להתייחס?
מירב בן ארי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף רוצה את ההתייחסות שלכם להנגשת המידע.
<שמואל קלנג: אני אסביר.
<שמואל קלנג: הרוקח לפי כל החוקים הוא מטפל - - -
מירב בן ארי: רק, אדוני, מה התפקיד שלך?
<שמואל קלנג: אני הרוקח הראשי של שירותי בריאות כללית.
<שמואל קלנג: יש לי כמה הערות ואני אתחיל בנקודה הזאת.
<שמואל קלנג: הרוקח כמטפל, וזו לא המצאה שלי, זה מופיע בחוק, מחויב בכל מה שרופא מחויב – סודיות רפואית.
<שמואל קלנג: כל מה שהוא רואה, כל מה שהוא שומע, הוא מחויב באותה סודיות רפואית שחייב הרופא.
<שמואל קלנג: דרך אגב, זה נכון גם לאחות, לדיאטנית ולפיזיותרפיסטית.
<שמואל קלנג: בנקודת המוצא הזאת הסודיות היא מאה אחוז, ואני לא חושב שיש בעיה בנקודה הזאת של העברת המידע.
<שמואל קלנג: היא יותר בעיה מחשובית מאשר בעיה משפטית, כך אני אגדיר את זה.
<ענת מימון: אני יכולה רק להעיר שבתקנות הקיימות יש פרק שלם שעוסק באבטחת המידע, בסודיות.
מירב בן ארי: אנחנו ממשיכים, בבקשה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: בסעיף 22 לפקודת הרוקחים כתוב: אסור בבית מרקחת לעסוק ברפואה.
<אלברטו אולצ'ובסקי: כתוב בפקודת הרוקחים בסעיף 22.
מירב בן ארי: אף אחד לא אמר שהוא עוסק ברפואה, דיברנו שהמידע נגיש.
<שמואל קלנג: אני יכול להעיר עוד הערה אחת?
עבדאללה אבו מערוף: אתם יכולים בחוק - - -
מירב בן ארי: נציג של הקופות.
<שמואל קלנג: א', בכל בתי המרקחת החדשים, לפחות אצלי בקופה, בונים חדר ייעוץ, שהוא חדר סגור, על-פי ההוראות שניתנות ומאושרות על-ידי משרד הבריאות.
<שמואל קלנג: אפשר לשמור על פרטיות.
<שמואל קלנג: אני מציע לכולם לפני שמדברים על הקורס הזה לנסות לעבור את הבחינה שעוברים בקורס הזה, מדובר פה בתהליך מאוד-מאוד מדוקדק ויוצאים שם אנשים שאפשר לסמוך עליהם במאה אחוז, בעיניים עצומות, על כל מה שיעשו, לא רק על התרופות האלה, אלא גם על התרופות - - -
<ענת מימון: תקנה 5 תיקנו, כך שארבעת סוגי המידע יהיו לגבי שני סוגי המרשם.
<ענת מימון: זה התיעוד בתיק הרפואי.
<ענת מימון: הרוקח צריך לתעד את זה בתיק הרפואי של המטופל, ממש סמוך לאחר מתן המרשם וללא דיחוי זה צריך להיות משוגר לרופא, כדי שהוא יראה שניתן מרשם למטופל שלו.
<אלברטו אולצ'ובסקי: יהיה אחראי על הטיפול הזה הרופא - - -
מירב בן ארי: שמענו אותך כל הזמן.
מירב בן ארי: תן לי בבקשה.
מירב בן ארי: אני רוצה לסיים לקרוא.
<ענת מימון: זה טופס התיעוד וצריך יהיה לציין איזה סוג של תרופת רוקח ניתנה.
מירב בן ארי: אנחנו מוסיפים פה "שר הבריאות, באישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, רשאי לשנות".
<איל שורצברג: אז לא צריך שר הבריאות.
<אלברטו אולצ'ובסקי: זה מה שרוצים להכניס, כל תרופה אחרת.
מירב בן ארי: הוועדה.
<ענת מימון: אם אנחנו רוצים באישור הוועדה, לכן אנחנו לא צריכים את הסעיף הזה, כי ממילא התקנות - - -
<איל שורצברג: כבוד היושבת-ראש, רק להוסיף דבר אחד.
<איל שורצברג: ככל שבסמכותי כראש אגף הרוקחות לקבוע האם תכשיר הוא תכשיר מרשם או תכשיר OTC או תכשיר GSL, מכיוון שזה הדיון המקצועי שנעשה במשרד הבריאות, הרי זה עולה לדרג שר גם כשהוא מבצע את זה, ולכן לא נכון - - -
<איל שורצברג: - - - לכן לא נכון לדעתי להדיר את שר הבריאות.
מירב בן ארי: אנחנו לא מדירים.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים שיהיה דיון, כי כנראה שיש כאן, כמו שאתה רואה, חשיבות רבה מאוד לנושאים האלה.