GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: רגע, לפני בטוח תאונות אישיות, יש פער בין האמירות הבומבסטיות שלך, לבין המספר בדוח שלכם, שרק 2% מהתביעות נמצאות מוצדקות, זה אל"ף, ובי"ת, אני לא חולק על זה שצריך לעשות את שלב הבירור בתביעה אבל מה, אם אתם רואים שיש פער בין הגדרות רפואיות לבין הגדרות של חברות בטוח, באופן שמכשיל מבוטחים בצורה סדרתית, אתם מוציאים לפועל רפורמות ואתם לא רואים לנכון לשנות את הנוסחים האלה, אז אתה יושב פה ואומר לי: אני דואג למבוטחים?
איציק שמולי: אתה לא דואג למבוטחים, אתה דואג לחברות הבטוח, לא למבוטחים, לא אתה אישית, האגף.
קארין אלהרר: אני רוצה רגע לחדד, תראה, בסופו של דבר - - -
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, חברים.
אלי אלאלוף: בואו נאפשר לכמה נציגים שבאו, ישלימו לנו את האינפורמציה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, האגף לסיוע משפטי.
<תמר קלנברג-לוי: כן, אני עורכת דין תמי קלנברג לוי, אני מהאגף לסיוע משפטי, מתכנית סנ"ה, התכנית שמייצגת נפגעי עבירות המתה.
<תמר קלנברג-לוי: אתי האחראית שלי, סיגלית זוהר.
<תמר קלנברג-לוי: המקרים האלה מגיעים אלינו משנת 2011, זה לא מקרה אחד - - -
אלי אלאלוף: אתם עמותה?
<תמר קלנברג-לוי: אנחנו לא עמותה, אנחנו יחידה של סיוע משפטי, על פי תכנית ממשלה.
<סיגלית זהר: משרד המשפטים ומשרד הרווחה.
<תמר קלנברג-לוי: נותנים גם מענה סוציאלי וגם מענה משפטי.
<תמר קלנברג-לוי: אנחנו עורכי הדין שמלווים את המשפחות האלה, אני מקבלת את מכתבי הדחייה האלה, על מקרים כאלה, חדשות לבקרים.
<תמר קלנברג-לוי: כאשר מדובר במקרים שלא היינו יכולים לחשוב, חברת הכנסת הזכירה את האם שחנקה את הילדים, יש גם את האב שזרק את שני ילדיו מגג הבניין, גם המקרה הזה נדחה.
<תמר קלנברג-לוי: ילד שעבר במקום, שאלו אותו: איפה ההוא ודקרו אותו – גם זה נדחה.
<תמר קלנברג-לוי: אירועי ה"בר נוער" ב-2009 – דחיה.
<תמר קלנברג-לוי: מצעד הגאווה – דחייה.
<תמר קלנברג-לוי: בכולם קיבלנו מכתבי דחיה.
<תמר קלנברג-לוי: אחרי זה, ייאמר להגנתה של "כלל", גם את זה צריך להגיד, מעבר לזה שיש שם צוות מאוד ידידותי, שאחרי זה, אחרי שמגיע מכתב וטלפון כועס ואיום בתקשורת, אחרי זה יש תשלום, מסוים, יש תשלום מסוים.
<תמר קלנברג-לוי: במקרה של מצעד הגאווה, ההורים הסכימו להגיד, בהתחלה קיבלנו דחיה, קיבלנו מכתב שאומר: זה לא אירוע תאונתי, יש יד מכוונת, היא הייתה צריכה לצפות, ילדה בת שש עשרה - - -
קארין אלהרר: וואללה.
<תמר קלנברג-לוי: אבל, אחרי התקשורת ואחרי כל הרעש, קיבלנו תשובה שהם מוכנים לשלם את מלוא הפיצוי.
<תמר קלנברג-לוי: וזה קורה בהרבה מקרים.
<תמר קלנברג-לוי: גבירתי הזכירה את הפנייה לרשויות –עוד מקרה, גם של - - - חג'ג', רק אחרי שהגישו את התביעה אז פתאום עלה וצץ הסכם פשרה.
<תמר קלנברג-לוי: גבירתי כאן אמרה שיש פסיקה של העליון – אין פסיקה של העליון, התביעות האלו מסולקות ברמה של בית משפט שלום.
אלי אלאלוף: אז איך משרד המשפטים רואה את זה?
אלי אלאלוף: ומה הוא מציע?
<סופי אורטשקנזי: לא על בטוח - - -
<תמר קלנברג-לוי: אין בטוח תאונות אישיות לתלמידים במקרה אלימות.
אלי אלאלוף: גברת לוי, הסבירי לנו איך אתם מציעים לתקן את המצב?
אלי אלאלוף: כל מי שבא לדבר רק מחמיר את המצב, אז אני לא מבין, איך אתם באים עם - - -
<תמר קלנברג-לוי: ראשית, הפרשנות של הפוליסה צריכה להיות מאוד ברורה, היא צריכה לכסות מקרי אלימות.
<תמר קלנברג-לוי: הרי הטענה הראשונה היא שמקרה אלימות לא מכוסה, היא צריכה לכסות מקרה אלימות.
<תמר קלנברג-לוי: מקרי אלימות הם אירועי יומיום של תלמידים היום.
<תמר קלנברג-לוי: מצד אחד הם דוחים וטוענים שזה מסוכן –למידה, ומצד שני הם טוענים ואומרים: זו לא תאונה וזה לא מכוסה.
<תמר קלנברג-לוי: זה בלתי אפשרי, הם מדברים בשני קולות.
<תמר קלנברג-לוי: זה אחד.
<תמר קלנברג-לוי: פשוט צריך לתת את הפרשנות הנכונה.
<תמר קלנברג-לוי: ושניים, בוודאי לא לאמץ את כוונת "יד מכוונת" כ"צפיות הראויה", צריך לאמץ את מה שהקרבן הבין וחשב באותו הרגע.
<תמר קלנברג-לוי: הוא לא היה שם אם הוא היה נמצא באיזושהי סכנה.
אלי אלאלוף: אם אפשר לבקש מארגון "הורים לנרצחים" וזה ממש כואב.
<יצחק מואטי: קודם כל אני מקווה מאוד שזה לא יחמיר את המצב עוד יותר.
<יצחק מואטי: אני הנציג של - - -
אלי אלאלוף: עם כל האמת שאתה סובל.
<יצחק מואטי: אני הנציג של ארגון "משפחות נרצחים ונרצחות".
<יצחק מואטי: אני אבא של אורגיל זכרונו לברכה שנדקר למוות על ידי שלושה בני בלייעל בני גילו, בן שבע עשרה וחצי, בגלל שהוא פגע בכבודם, ממש מתחת לבית, בפארק מתחת לבית.
<יצחק מואטי: ארבע שנים, במאי ימלאו ארבע שנים מאז האירוע המצער ובאמת, הסיוע המשפטי, היכרתי את הנושא הזה של הסיוע המשפטי וגם הצטרפתי בעל כורחי לארגון "משפחות נרצחים ונרצחות", שהמכנה המשותף של כולנו פה הוא שיקיריהם נלקחו, שם הסבירו לי שיש דבר כזה שנקרא בטוח תלמיד וכאלה, ובאמת חודש ימים לאחר הרצח, בעזרת הסיוע המשפטי, הגשנו את כל מה שצריך להגיש, ואת כל ה'טופסיאדה', אף אחד לא התייחס אלינו.
<יצחק מואטי: התחילו להתייחס אלינו ברגע שהגשנו תביעה משפטית, כשאני מוציא כסף מכיסי, כמובן, לבית המשפט ומשלם הוצאות משפט.
<יצחק מואטי: הם מגיעים לבית משפט והם אומרים ש"הם שצריך ללמוד את התיק".
<יצחק מואטי: שלש שנים לקח להם ללמוד את התיק.
<יצחק מואטי: וכשהם לומדים את התיק ומגיעים לבית המשפט אז הם אומרים שהבן שלי היה עבריין.
<יצחק מואטי: מדובר בילד בן שבע עשרה וחצי, שהיה אמור להתגייס לסיירת צנחנים, הוא לא רצה למות.
<קריאה: המסמך - - - עבריין.
<תמר קלנברג-לוי: יש לו תביעה שמתבררת כרגע, בדיוק עם אותו מכתב דחיה.
קארין אלהרר: זה מדהים, איך - - -
אלי אלאלוף: אבל מה זה - - - אני לא מבין, המערכת – איפה היא?
אלי אלאלוף: איפה המערכת?
אלי אלאלוף: משאירים את זה למשפחה?
אלי אלאלוף: שהיא נחלשה בצורה איומה ומשאירים?
אלי אלאלוף: כל המערכות נעלמות, רק מול בית המשפט, מול חברת הבטוח?
אלי אלאלוף: איך?
אלי אלאלוף: איפה כל המערכות שלנו?
אלי אלאלוף: נעלמו.
אלי אלאלוף: אדם, הוא לפחות נראה בעל יכולת להתמודד ואני רואה עכשיו כמה הוא כואב את הסיפור, גם ארבע שנים זה סימן שאנחנו הורסים אותו, לא רק הרגנו את הבן.
אלי אלאלוף: איפה האחריות החברתית שלנו?
אלי אלאלוף: איפה הקולקטיב הזה שנעלם לנו?
אלי אלאלוף: ויש מערכות במשרד החינוך, השלטון המקומי, תשימו לב, הוא לא בא, גם משרד האוצר, מה קורה?
אלי אלאלוף: יש פה איזו רשלנות מתוכננת כמעט, הייתי אומר.
אלי אלאלוף: זה פשוט, אף - - - לא היה מתכנן מהלך כזה.
אלי אלאלוף: זה בלתי יאומן איך אנחנו מגיעים למצב כזה.
אלי אלאלוף: משרד המשפטים נמצא פה, בינתיים ההרגשה היא שזו אנדרלמוסיה מוחלטת.
איציק שמולי: ובוא נזכור, אדוני היושב ראש, את מי אנחנו טוחנים, לוקחים בן אדם כזה - - -
<יצחק מואטי: אני חייב להודות לכם, החברים - - -
איציק שמולי: הבן שלו זכרונו לברכה אמור היה ללכת לסיירת צנחנים, אחרי מותו אומרים לו שמדובר בילד עבריין וטוחנים את הבן אדם כלכלית וחברתית עד דק.
<יצחק מואטי: האמת היא שלא רק שאתה נכנס לתוך סיוט אחרי הרצח של הבן שלך, התהליך המשפטי הפלילי אתה נתקל בקשיים - - -
אלי אלאלוף: משפיל מאוד.
<יצחק מואטי: אתה לא מאמין שזה קורה לך, אנחנו משפחה נורמטיבית, אני קצין צה"ל שעכשיו השתחרר מצה"ל אחרי שלושים שנות שירות, מגיע לחברות הבטוח ואתה מגיע לבית משפט ועוד פעם אומרים: "הבן שלך עבריין", "הוא בכלל לקח חלק בתיגרה".
<יצחק מואטי: הוא לא לקח חלק בתיגרה, הוא ילד שפגע, אז רצחו אותו באכזריות.
איציק שמולי: והתיק עדיין מתנהל?
<יצחק מואטי: התיק מתנהל.
<יצחק מואטי: הוא נדחה כמובן לעוד חצי שנה, אז עכשיו צריך לשלם עוד פעם אגרה - - -
איציק שמולי: כמה כסף הוצאת עד עכשיו על העניין המשפטי?
<יצחק מואטי: הוצאתי 3,500 שקל ואני צריך לשלם עוד 1,700 שקל אגרה לדיון הבא וזה לא הכסף, זה ממש לא הכסף, אני פה לא רוצה רק לייצג את המקרה האישי שלי, במקרה שלי עוד איכשהו אני באמת יכול לשרוד וזה בסדר אבל, יש חברים בארגון שבמקרר אין להם כלום והכסף הזה עוזר להם לחיי היומיום שלהם, לשיגרה שלהם, ויש כאלה שרוצים להנציח את הבן שלהם בדרך הזאת וזה כסף שיכול לסייע להנציח, לקבל איזו פינה קטנה באיזה פארק, זה מה שיש לנו.
<יצחק מואטי: אמרת נכון, חברת הבטוח "כלל", בכוונה תחילה, תוקעת טריז בגלגלים, ולא משלמת.
<יצחק מואטי: היא מוציאה אותנו וטוחנת אותנו עד עפר דק ולא משלמת לנו את הכסף.
<יצחק מואטי: עכשיו, היה מקרה לפני חודש, שהתפרסם בערוץ 2, מקרה דומה לשלי, אותו דבר, אותם פרטים, חברת הבטוח באה למשפחה ואמרה: אנא, אל תפרסמו, תשדלו לא לפרסם, נשלם לכם את כל הכסף.
<יצחק מואטי: האם ככה צריך לנהל במדינה מתוקנת?
<יצחק מואטי: באמת.
<יצחק מואטי: הבן שלי, במקרה של הבן שלי, הוא היה במסגרות, הוא הלך להירשם, אני הוכחתי לבית המשפט לאורך כל הדרך שהבן שלי כל הזמן היה במסגרת, והוא מתוכנן ללכת למסגרת אחרת, הוא נרשם כבר, תהליך הסיום של ההרשמה, בגלל פרט טכני קטן שאנחנו ההורים, לא הגענו אתו להרשמה, לא ידענו, הוא לא רצה שאנחנו נבוא אתו, אמר: אבא, אני כבר יכול להסתדר, אני יכול להירשם לבד, אז החזירו אותו הביתה, ואמרו לו: או.
<יצחק מואטי: קיי, תגיע ביום ראשון, תגיע עם ההורים, אז תכננו ביום ראשון באמת להגיע אבל הוא לא הספיק.
<יצחק מואטי: רצחו אותו.
איציק שמולי: כמו שאמרנו, הבטוח משתנה מאחד לשני, פעם זה בטוח בריאות, פעם סיעוד ועכשיו בטוח תלמידים - - -
קארין אלהרר: נשמח לשמוע את תגובת - - -
איציק שמולי: מה שלא משתנה זו שיטת ההונאה הזאת של החריגים.
איציק שמולי: מוכרים לאנשים בטוח, אנשים חושבים שהם מבוטחים אבל, למטה, באותיות הקטנות אומרים להם: "בטוח מפני תאונות אישיות, כוכבית, לא כולל אירועי אלימות.
איציק שמולי: "
קארין אלהרר: עד שמאיימים לתקשורת ואז הדברים משתנים.
אלי אלאלוף: התאחדות חברות הבטוח, בבקשה, רפי דורפמן.
<רפי דורפמן: רפי דורפמן, סמנכ"ל התאחדות חברות הבטוח.
<רפי דורפמן: קודם כל, אני שומע בצער רב את מה שאני שומע ואני חייב לומר ולהביע את זה.
<רפי דורפמן: אנחנו, כהתאחדות - - -
סופה לנדבר: אתה אף פעם לא שמעת דבר כזה?
<רפי דורפמן: אני שומע - - -
סופה לנדבר: פעם ראשונה שאתה שומע?
<רפי דורפמן: לא, לא, לא, אבל אני חשבתי שאני בכל זאת, גם כאן, צריך להביע את צערי הרב ממה שאני שומע ואני עושה את זה.
<רפי דורפמן: אנחנו, כהתאחדות חברות בטוח, לא נמצאים בתוך מערכת היחסים של הלקוחות מול חברת הבטוח ולכן, כל מה שאני בעצם מכיר על הדיון הזה זה מה שקראתי מן העיתונות.
<רפי דורפמן: כל נושא ההגבלים העסקיים לא מאפשר לנו להיות מעורבים בכלל בכל מערך היחסים.
<רפי דורפמן: אנחנו עוסקים יותר בדברי הרוחב, בחקיקה ואנחנו מכירים אתכם מהדיונים המשותפים בוועדות הכספים, בעיקר בנושא של הרפורמה בפנסיה וכך הלאה.
<רפי דורפמן: אנחנו גם אכסדרה מקצועית - - -
אלי אלאלוף: אז למה באת אם זה לא התחום שלך?
<רפי דורפמן: אני מגיע לכאן - - -
אלי אלאלוף: התנדבת?
<רפי דורפמן: לא, לא התנדבתי אבל מאחר וכשאנחנו מוזמנים אנחנו מגיעים וההתאחדות הוזמנה לדיון הזה והיא מכבדת את הפורום הזה ואת הכנסת, אז היא מופיעה.
איציק שמולי: אנחנו מכבדים גם אותך באופן פרסונאלי.
אלי אלאלוף: מה המסר שלך לדיון?
איציק שמולי: בוא נגיד את האמת, תפקידך לשמש שכפ"צ של חברות הבטוח, זה תפקידך.
<רפי דורפמן: המסר שלי, במסגרת התפקיד שלי ובמסגרת הסמכויות שלי הוא בין השאר, לבוא ולקרוא לחברות הבטוח לרגישות יתר, כפי שנדרש ברמה של חמלה בין בני אדם, בראש ובראשונה.
<רפי דורפמן: אני אומר את זה ואני מצפה, והייתי רוצה לראות את חברות הבטוח פועלות לסגירת כל - - -
אלי אלאלוף: האם זו מדיניות "מלמעלה" של חברות בטוח או של הפקידים ברמה בינונית ומטה?
<רפי דורפמן: אני לא יודע לענות על זה, שוב, בגלל שאני לא מייצג את חברות הבטוח ברמה שבה חברות בטוח מתיישבות וכותבות איזושהי פוליסה או איזושהי מדיניות.
אלי אלאלוף: אסור להן.
<רפי דורפמן: אסור לי להיות בתוך 'לופ' מהסוג הזה וממילא, אני לא רוצה להיות בו.
<רפי דורפמן: אני לא מכיר שום אמירה – ואת זה אני אומר באופן - - - אני לא מכיר שום אמירה או מצב שבו שמעתי שיש איזושהי התאגדות או איזשהו רעיון, לבוא ולסגור את מחלקות התביעות ולהקשיח עמדות, אני לא מכיר סיטואציה מהסוג הזה, אני פשוט לא מכיר.
אלי אלאלוף: טוב, ברשותכם נגיע לסיכום.
סופה לנדבר: כן, אבל לאיזה סיכום אפשר להגיע מכאן?
אלי אלאלוף: אז קודם כל - - -
אלי אלאלוף: זה האתגר של היושב ראש.
אלי אלאלוף: אני מעביר לך.
סופה לנדבר: לא, לא, לא, לא.
אלי אלאלוף: מהאתגר הזה אני הייתי מוכן להיפרד.
איציק שמולי: האם אני יכול להגיד עוד משפט?
אלי אלאלוף: אם אתה רוצה.
סופה לנדבר: זה פשוט קטסטרופה, מה שקורה כאן.
איציק שמולי: תשמע, אדוני מההתאחדות.
איציק שמולי: אני מצפה מכם, שכאשר העוול פועל לרעת המובטחים, אז אתם כארגון גג, לכל הפחות תפנו את שימת לבן של חברות הבטוח לבעיה.
איציק שמולי: הרי אתה יושב פה ואתה סוג של "מגלגל עיניים", תשמע, אתה אומר לי: "אין מדיניות כזו" בוודאי שיש מדיניות כזאת.
איציק שמולי: בוא תגיד לוועדה מהם שיעורי ההחזר בביטוחי הבריאות הפרטיים של חברות הבטוח?
איציק שמולי: תגיד.
איציק שמולי: מהם שיעורי ההחזר?
איציק שמולי: אתה אומר לי: אין מדיניות כזאת?
איציק שמולי: יש מדיניות ברורה של הכשלת המבוטחים.
איציק שמולי: זו המדיניות של חברת הבטוח.
<רפי דורפמן: כפי שאמרתי, אני לא מכיר כזאת.
איציק שמולי: אז תסתכל בדוחות המפקח על הבטוח ותסתכל, זה שחור על גבי לבן.
איציק שמולי: אם כל שנה מוגשות 6,472 פניות בנושא בטוח ו-61 פניות נמצאות מוצדקות, אז מישהו עושה פה 'קומבינה' על המבוטחים.
איציק שמולי: פעם זה ילדים, פעם זה נכים ופעם זה קשישים, אז הבטוח משתנה מאחד לשני, מה שלא משתנה הוא השיטה ש"דופקת" את המבוטחים ואתה יודע מה הכי כואב?
איציק שמולי: שזה הכול בחסות המדינה.
איציק שמולי: הכול בחסות המדינה וברישיון 'לדפוק' את האנשים המוחלשים.
איציק שמולי: זו הבעיה.
אלי אלאלוף: סיכום?
קארין אלהרר: משפט, ממש משפט קצר, תראו.
קארין אלהרר: הסיפור הזה לא ישתנה, אנחנו נגיע לעוד ועוד דיונים בוועדות ואנחנו עדיין נשמע סיפורים על - - - הסיבה לכך היא פשוטה – כי יש מישהו שמאפשר לחברות הבטוח להמשיך להתנהל כמו שהן מתנהלות ואני פונה לאגף שוק ההון, תראו, התפקיד שלכם – אמרת את זה יואב, ואני מעריכה את כנות דבריך, אמרת: "התפקיד שלנו לשמור על האזרחים", אני מתנצלת שאני אומרת את זה: זה לא בא לידי ביטוי בשטח.
קארין אלהרר: אני חושבת שהתפקיד שלכם הוא לחקור הרבה יותר ולעשות עבודה שהיא הרבה יותר משמעותית כדי למנוע את המצבים הללו.
קארין אלהרר: אתם אלה שצריכים לעזור לאזרחים לממש את הזכות שלהם והזכויות שלהם לא באות לידי ביטוי.
קארין אלהרר: ואנחנו שומעים את זה.
קארין אלהרר: ידעתי כל הזמן שצריך עורך דין, בשביל כל גירוד אף מול חברות הבטוח ועכשיו אני שומעת שאפשר לקצר דרכים, אפשר להגיע דרך התקשורת.
קארין אלהרר: תגידו, האם בן אדם צריך לשטוח את החיים האישיים שלו כדי לממש את הזכויות שלו, בפני כל עם ישראל?
קארין אלהרר: לא, זה עליכם.
קארין אלהרר: באמת, תתעוררו.
סופה לנדבר: אני גם רוצה להגיד - - -
אלי אלאלוף: בבקשה, סופה לנדבר.
סופה לנדבר: שאני פשוט מצטערת שאיחרתי, היה פקק בדרך ולא הצלחתי להגיע בתשע, בגלל זה איחרתי.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לך, ממה שהספקתי לשמוע, מתגלים כאן דברים חמורים ביותר ואני חושבת שיש פה פשע בחסות של מדינת ישראל ואני רוצה להגיד כאן, בשידור הזה, בוועדה, שכנראה מבוטחים צריכים לדעת שבבטוח אין בטוח ואנחנו צריכים לדרוש כאן סדר, סדר מוחלט, בגלל שאחרת, זה דבר שלא יכול להיתכן.
סופה לנדבר: אתה יודע, אדני היושב ראש, מה שקורה היום, שאנחנו בכל ועדה ובכל הנושאים, מגלים דברים שהם חמורים ביותר ואני מבקשת ממך, אם דרך חקיקה או דרך ביקורת של ועדת הרווחה, חייבים לעשות דברים כדי שזה לא יקרה, אנחנו לא יכולים להשאיר את המבוטחים כאשר קורה מקרה אסון, שהם צריכים לפנות לתקשורת במקום לפנות לחברת בטוח ולקבל מה שמגיע להם, זה פשוט חמור ביותר, האם צריכים לעשות לחץ דרך תקשורת כדי להגיע לזה?
אלי אלאלוף: קודם כל, מר מואטי, אני משתתף בצערך.
אלי אלאלוף: ריגשת אותנו וחבל שהמדינה לא יודעת לעמוד בהתחייבויות שלה.
אלי אלאלוף: אתה נפגע ישיר אבל, אנחנו, כחברה, כל הגופים שיושבים פה צריכים לבקש סליחה ממך.
אלי אלאלוף: דבר שני, אנחנו נבקש – זה מנדט של ועדת החינוך, אנחנו נבקש מיושב ראש הועדה לקיים דיון, על מנת להבטיח שכל אחד מהילדים שלנו, עד גיל שמונה עשרה, יהיה מכוסה ושלא הוא יתבע את המערכת, אלא המערכת תגן עליו והיא תתבע את חברת הבטוח, כמו שהייתה מבקשת, כמו שהיינו מבקשים אילו הבטוח - - -
סופה לנדבר: נתפלל כולנו יחד לא להגיע לזה.
אלי אלאלוף: ודאי, אז המערכת היא זו שצריכה לתבוע את חברת הבטוח ולא האדם הפרטי שנפגע ונחלש וגם בוודאי לא על חשבונו.
אלי אלאלוף: דבר שלישי, אנחנו מבקשים מאגף הבטוח לקחת את התיק הזה בצורה יסודית, לחזור ולבדוק אותו לפרטי פרטים, כדי שלא יהיו לקונות, תעשו את זה יחד עם משרד המשפטים, אני בטוח שביחד תגיעו למסקנה ואנחנו נשמח לדון בזה, או אנחנו או ועדת החינוך, אני אתייעץ עם חברי, חברת הכנסת מרגי, אין לי שום בעיה שזה יהיה אצלו, אם הוא רוצה שאנחנו נמשיך אז נמשיך לעשות את זה.
אלי אלאלוף: עליכם למצוא לנו פתרונות שלא נצטרך לשבת עוד פעם חס וחלילה, עם מקרים כאלה, בהרגשה של חוסר יכולת להתמודד עם זה.
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך להפוך את הכתובת שלהם לכתובת מסודרת.
אלי אלאלוף: יש כל מיני שיטות, כולל לחייב מנהל בית ספר להיכנס כיתה כיתה, לחלק לכל ילד שהיום הוא בריא ומאחלים לו רק בריאות ועשייה טובה ולימודים מוצלחים, לכל ילד וילד, להבהיר את נושא הבטוח, על מה ואיך הוא מכוסה.
אלי אלאלוף: כמו שיודעים להסביר איך תהיה מסיבת הסיום ואני לא אשכח את זה, שהבן שלי, ביום הראשון, שהגיע לכיתה ז' אמרו לנו ביום הראשון: בואו תראו איך תהיה מסיבת סיום, אז תעשו את זה מסיבת ביטוחים ותעשו.
אלי אלאלוף: אני פונה לחברות הבטוח, אי אפשר שלא, שיפגינו פה רגישות, אנושיות ויעילות מול המבוטחים שלהם.
אלי אלאלוף: אי אפשר, זו פשוט הרגשה – ואנחנו אמרנו ואמר את זה טוב ממני חברי איציק שמולי, שכל פעם כשאנחנו מגיעים לחברות הבטוח יש התחמקות מוחלטת כולל אי הופעה שלהן.
אלי אלאלוף: היום אתה מכבד אותנו ואנחנו מעריכים את זה אבל ההרגשה שלנו היא שלחברות הבטוח, קודם כל השם שלהן חשוב יותר מאשר הטיפול בילד או בנפגע.
אלי אלאלוף: אנחנו, אם יהיה צורך, כמו ההצעה של אגף שוק ההון, אנחנו מוכנים לעשות חקיקה משלימה, כדי שהמצב שאנחנו חיים בו כרגע, לא יחזור על עצמו.
אלי אלאלוף: חברי איציק שמולי, מציע את זה להוסיף.
אלי אלאלוף: נושא אחרון, כל מקרה חמור כמו ששמענו כרגע, אגף שוק ההון צריך לקבל עליו דיווח והוא יעביר את זה לוועדה, בתקוה שלא יהיו מקרים כאלה.
אילן גילאון: חברים, אנחנו במעמד מליאת הוועדה כדי לאשר את התקנות שקבענו בשבוע שעבר, בנוסף לתיקון קטן פלסטי של ישראל.
<אייל לב ארי: שתי הערות של ישראל.
<אייל לב ארי: צריכה להיות התייחסות לפרוטוקול.
אילן גילאון: ניתן התייחסות אחת להערה של ישראל, ואם היא לא בעייתית, נאקלם אותה ונאשר את התקנות שקיבלנו בשבוע הקודם ונמשיך לתקנות של השבוע הנוכחי.
<אייל לב ארי: בתקנה 26ג(א), ישראל מבקש למחוק את המדרכה הסמוכה.
<אייל לב ארי: הדרך מהתחנה המקומית עד לרציף וממנו אל הכניסה לרכבת תהיה דרך נגישה ולא הדרך מהמדרכה הסמוכה לתחנת רכבת וכולי.
אילן גילאון: אני לא מבין מה זה אומר.
<ישראל אבן זהב: אם התחנה מעבר לצומת למשל, הכול צריך להיות נגיש עד לרכבת.
אילן גילאון: מהצומת עד לרכבת.
אילן גילאון: רציפות.
<אייל לב ארי: אתה צודק אבל העניין הוא שזה משתלב עם תקנות הדרכים ולכן צמצמנו כאן כמו בתקנות האחרות את מה שגובל.
<ישראל אבן זהב: מה שמטריד אותי זה שאם זה יהיה כך, המדרכה השנייה לא תהיה נגישה, לא עשינו כלום.
<אייל לב ארי: נפתור את זה עם הדרכים.
אילן גילאון: אני לא חושב שצריכה להיות בעיה.
אילן גילאון: עוד משהו?
<אייל לב ארי: עוד נקודה אחת, לקראת סוף התקנות, בנושא של תיקון התוספת התשיעית.
<שמואל חיימוביץ': על פי חוק הרשויות המקומיות, לכאורה אמורה להיות הנמכת מדרכה לכל אורך הדרך וזה חוק מ-1988.
<ישראל אבן זהב: אני חושב שכדאי להכניס את זה.
<ישראל אבן זהב: זה לא יפריע.
אילן גילאון: זה לא מזיק.
<משה אמסלם: אנחנו לא יכולים להכניס את התיקון הזה.
אילן גילאון: זה לא תיקון מהותי.
<משה אמסלם: הוא מהותי מאוד.
<משה אמסלם: רגע.
<משה אמסלם: אני אקרא את הנוסח.
אילן גילאון: אני לא מתכוון לפתוח דיון בזה.
<אייל לב ארי: 26ג(א), דיברנו על זה.
<משה אמסלם: היה כתוב הדרך מן המדרכה הסמוכה לתחנת רכבת.
<משה אמסלם: זה משהו שהוא מוגדר או משהו ערטילאי.
<משה אמסלם: זה ההבדל.
<משה אמסלם: אנחנו חייבים להיצמד לדברים שאנחנו יודעים.
אילן גילאון: סלח לי, ישראל, אני לא יכול לעשות את מה שאתה מבקש.
אילן גילאון: אני פשוט לא יכול לפתוח את הדיון מחדש.
אילן גילאון: לא אמרתי שאתה לא צודק אבל לפעמים אני מתכופף לפני הצדק.
<ישראל אבן זהב: בעניין של ההכרזה יש מצב לפתוח?
<אייל לב ארי: תיקון התוספת התשיעית.
אילן גילאון: אני לא פותח דיון מחדש.
אילן גילאון: אל תוסיף דברים.
אילן גילאון: חשבתי שזאת הערה טכנית אבל אם זאת הערה מהותית או אם יש מי שחושב שזאת הערה מהותית, די בכך כדי שלא אפתח מחדש את הדיון.
אילן גילאון: אתם הייתם אמורים לספק איזה שהן תשובות?
<הילה הדר: זה פשוט לא חודד אבל נראה לי שקיר יכול להיות גם זכוכית.
<אייל לב ארי: מפרשים את ההערה של ישראל כקיר שכולל שמשה משוריינת.
<שמואל חיימוביץ': מחיצה.
<אייל לב ארי: במקום קירות, מחיצה?
<ישראל אבן זהב: ובלבד שזה משהו שאפשר לעבור דרכו.
אילן גילאון: במקום קיר, מחיצה.
<אייל לב ארי: קיר או מחיצה.
אילן גילאון: קיר או מחיצה.
אילן גילאון: מי בעד אישור תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית) (תיקון), התשע"ו-2016?
אילן גילאון: התקנות שדנו בהן בישיבה הקודמת אושרו.
אילן גילאון: מי בעד רביזיה?
אילן גילאון: אין רביזיה.
אילן גילאון: אין חברי כנסת אלא רק אני.
<קריאה: תן לנו הזדמנות לברך את היועץ המשפטי וצוות הוועדה על שהיו סבלניים עד שהצלחנו לגבש משהו שכולם יכולים ללכת אתו ולשפר את המצב.
אילן גילאון: אנחנו אנשים עבורם הגיהינום הוא גן עדן.
אילן גילאון: אל תדאג.
<שמואל חיימוביץ': התחלנו עם זה בעשור הקודם.
<שמואל חיימוביץ': התחלנו את הדיונים האלה בעשור הקודם.
<שמואל חיימוביץ': לפחות עשר שנים אנחנו יושבים על זה.
<שמואל חיימוביץ': זה אמור היה להיות מוכן לרכבת הקלה בירושלים.
אילן גילאון: בבקשה, תציג את עצמך ואת העתירה.
<גיא גרשטיין: אני בן 33.
<גיא גרשטיין: כרגע אני סטודנט לתואר שלישי.
<גיא גרשטיין: הסיפור של הרכבת התחיל לפני מעל לחמש שנים.
<גיא גרשטיין: למדתי בתל אביב, עשיתי קורס וכל שבוע הייתי נוסע לקורס שנמצא ממש צמוד לעזריאלי, לקניון השלום.
<גיא גרשטיין: הייתי נוסע ברכבת מרחובות, שם אני גר, כשבע
<גיא גרשטיין: צם כל פעם הייתי צריך יום לפני להרים טלפון ולתאם את הנסיעה שלי כדי להבטיח שאוכל להגיע למקום בו למדתי, הלוך וחזור.
<גיא גרשטיין: זה אומר שאם בחזור סיימתי לפני הזמן, נניח תיאמתי רכבת לשעה 9:00 בערב וסיימתי בשעה 8:00, הייתי צריך לחכות שעה, ולהפך, אם פתאום הקורס נמשך קצת יותר, הייתי צריך לצאת לפני הזמן כדי לא לפספס את הרכבת.
<גיא גרשטיין: קרו לי גם מקרים שגם אם תיאמתי והגעתי בזמן, היו בלגנים ברכבת ולא הצליחו להעלות אותי או שכמה פעמים יצאו לי מקרים קצת יותר מביכים ששכחו להוריד אותי מהרכבת והמשכתי לנסוע תחנה אחת יותר ואז הייתי צריך לחזור וזה לא סימפטי.
<גיא גרשטיין: בעקבות זה בעצם העתירה שהגשנו כדי לנסות למצוא לזה פתרון.
<עודד פלר: גיא פנה אלינו, לקליניקה לזכויות אדם בבית הספר למשפטים.
<עודד פלר: אנחנו פנינו למשרד התחבורה בבקשה לבטל את התקנה שקובעת שאנשים עם מוגבלויות – מדובר באנשים עם כיסאות גלגלים ואנשים עיוורים – צריכים לתאם את נסיעתם ברכבת 12 שעות מראש וזה על מנת שמישהו יוכל לסייע להם לעלות לקרון.
<עודד פלר: פנינו פעמיים ומשרד התחבורה לצערנו לא הרים את הכפפה ולכן נאלצנו לפנות לבג"ץ ובעקבות העתירה שהוגשה לבג"ץ והתערבות של שר התחבורה, ניתנה הנחיה לרכבת לאפשר לאנשים עם מוגבלות לעלות לרכבת כשהם מגיעים.
<עודד פלר: במסגרת העתירה בין היתר ביקשנו לבטל את התקנה ולתקן אותה.
<עודד פלר: בעקבות זאת מובאת התקנה שתידון היום כאן בוועדה.
אילן גילאון: אתם כמובן תוכלו להתייחס אליה.
אילן גילאון: אני מקווה שתהיה לשביעות רצונכם.
אילן גילאון: אנחנו בהחלט מקבלים את העיקרון שהנגישות צריכה להיות מכובדת ועצמאית ללא הודעה מראש.
אילן גילאון: הרי לכן אנחנו מנגישים את הסביבה ולא מנגישים את האנשים.
אילן גילאון: יחד עם זאת, אתם יודעים שיש לעולם קצב משלו.
אילן גילאון: אנחנו בדרך כלל אוהבים להעתיק מתקנים אחרים כי אנחנו אמנם אור לגויים אבל אני חושב שמה שראיתי בברלין היה משביע את רצוני בתקופה הקרובה וגם אם זה לא מושלם, אנחנו לפעמים עושים את הפשרות האלה עד שיהיו תקנים של רכבת ורציף עם נגישות.
אילן גילאון: נגישות אמיתית ונכונה לא מצריכה מגע יד אדם.
אילן גילאון: אבל גם בתקנות הללו, אני כבר אומר לכם, יש פשרות שאנחנו עושים מתוך תקווה שעם הזמן – ואנחנו כל הזמן מנגישים - הן יעמדו במצב הסבירות של העניין, ואני מקווה שכך יהיה היום.
אילן גילאון: היה דין ודברים לגבי כמה שעות ההודעה המוקדמת, האם לפי ההצעה הזאת הן קוצרו, אותי זה עדיין לא מספק.
אילן גילאון: זאת אומרת, אני רוצה בסופו של דבר להגיע למצב שאני לא צריך להודיע לאף אחד כלום.
אילן גילאון: הדבר הכי אנטי נגישותי, אני תמיד מספר, היה ברחוב אבן גבירול במוסד לביטוח הלאומי, שם היו יורדים הפקידים אלף האדם שרתוק לכיסא גלגלים כדי למלא את הטפסים שלו.
אילן גילאון: זה גרוע.
אילן גילאון: עכשיו ניכנס להקראה.
<אייל לב ארי: תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית) (תיקון),
<אייל לב ארי: בתוקף סמכותנו לפי סעיף 19(ג) לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, בהתייעצות עם שר הפנים, עם הנציבות, עם נציגויות של מפעילי תחבורה ציבורית ועם ארגונים העוסקים בקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אנו מתקינים תקנות אלה:
<אייל לב ארי: החלפת תקנה 24 במקום תקנה 24 לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית), התשס"ג-2003 (להלן – התקנות העיקריות) יבוא: "24.
<אייל לב ארי: סיוע לאדם עם מוגבלות מפעיל רכבת ארצית תסייע לאדם המתנייד בכיסא גלגלים המבקש לנסוע ברכבת באמצעות הפעלת מיתקן הרמה בעלייה ובירידה מהרכבת, בהקדם האפשרי לאחר שנודע לו על הגעתו לתחנת רכבת ארצית נגישה, בכפוף לתנועת הרכבות בפועל, באילוצים והגבלות הנוגעים לתפעול הרכבת הארצית, ובהתחשב במועד הגעתו של האדם לתחנת הרכבת הארצית כאמור ביחס למועד היציאה המתוכנן שלל הרכבת המבוקשת, בכוח האדם המתאים המצוי אותה עת בתחנות המוצא והיעד, ובכך שקיים מקום פנוי שאינו תפוס על ידי אדם אחר המתנייד בכיסא גלגלים בקרון נגיש ברכבת הארצית המבוקשת.
<שמעון מויאל: הביטוי תחנת רכבת נגישה, לפי דעתי צריך להשתנות לתחנת רכבת כי כולן אמורות להיות נגישות אחרי 2012.
<שמואל חיימוביץ': זאת גם המציאות.
אילן גילאון: מקבל.
<משה אמסלם: אין לנו התנגדות.
<אייל לב ארי: אני מוריד את המילה נגישה.
<עודד פלר: אנחנו מבינים שיש כאן פשרה וניסיון לשפר את המצב.
<עודד פלר: בכל זאת הערנו גם במסגרת ההליך של חשיבה על התקנת התקנה הזאת.
<עודד פלר: יש כאן תקנה מיוחדת לגבי רכבת ישראל.
<עודד פלר: הסדר מיוחד עם המון הסתייגויות מתי לא, האם אפשר וכולי, כל מיני דברים שמופיעים בתקנה הזאת שלמעשה עומדים בניגוד להסדר אחר שקבעה הוועדה הזאת בשנת 2013 ביחס לכל נותן שירות אחר.
<עודד פלר: יש לנו את התקנות שעוסקות בהתאמת השירות, שעוסקות בשירות שנותן כל גורם אחר שהוא לא רכבת.
<עודד פלר: כלומר, משרדי ממשלה, אצטדיוני כדורגל, תיאטראות, בתי קולנוע וכולי.
<עודד פלר: לא רק עניינים של בידור אלא הכול.
<עודד פלר: שם, בתקנה 27, למעשה נקבע הסדר שהוא הסדר כללי בלי מגבלות ובלי כל מיני אפשרויות לסטות מהכלל ואומרת התקנה: "חייב המספק שירות שנדרשת בו התאמה וכולי.
<עודד פלר: חייב בביצוע התאמות נגישות יבטיח כי ההתאמות הנגישות יהיו זמינות ושמישות לאדם עם מוגבלות בכל שעות מתן השירות זולת אם התקיימות הפסקות בשימוש עקב תקלות טבעיות או לצורך ביצוע פעולות תחזוקה".
<עודד פלר: ואז יש הסבר מה הן פעולות תחזוקה ויש עוד הערה נוספת לגבי חניון כאשר מסבירים שחניון לא מוחרג מהדבר הזה ואם מגיע אדם נושא תג נכה, לא יימנע ממנו שימוש בחניה וכולי.
<עודד פלר: זאת אומרת, זאת הנחיה כללית לכולם.
<עודד פלר: כל גוף אחר שהוא לא הרכבת צריך להיות מותאם.