GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יואל הדר: הצעת החוק היא בהסכמת המשרד לביטחון הפנים, לא עם מישהו אחר.
איציק שמולי: נעשה את זה באישור ועדה, בסדר?
<יואל הדר: אנחנו צריכים "בהסכמת השר הממונה".
<יואל הדר: מבחינתנו זה השר לביטחון הפנים.
איציק שמולי: החוק הזה הוא בהסכמת השר הממונה?
<יואל הדר: לא ייתכן מצב שיגדילו את האחוז בלי שהשר הממונה יוכל להשפיע על הדבר הזה.
איציק שמולי: אתה בעצם רוצה שהשר יהיה הסמכות הבלעדית בלי הכנסת.
<יואל הדר: מצדי הסעיף הזה יכול לרדת.
<יואל הדר: אין שום הצדקה לסעיף הזה.
<יואל הדר: מי שרוצה להגדיל, שיבוא לכנסת, שיעשה שלוש קריאות ויגדיל את המכסה.
<יואל הדר: מי שרוצה באמצעות סעיף חדש שלא היה במקור, שידאג לכך שהשר הממונה יסכים לזה כי אחרת יש לזה השלכות על כל העבודה שלנו.
<יואל הדר: בחוק הזה יש לזה השלכות.
<יואל הדר: אנחנו מברכים על החוק הזה - -
איציק שמולי: אדוני היועץ המשפטי, אני רוצה להגיד לך משהו מנקודת מבטי, ואני אומר לך את זה במלוא הכבוד וההערכה.
איציק שמולי: אני אומר לך איך התהליך נראה עד כה מולכם מנקודת מבטנו.
איציק שמולי: בכל פעם שאנחנו עושים ויתור, ולחלק מהדברים שאתה ביקשת כאן, אנחנו נסכים.
איציק שמולי: אבל הדינמיקה איתכם זה שבכל פעם שעושים ויתור עולות עוד שתי דרישות חדשות.
איציק שמולי: כי הכול נובע מאותו משפט ראשון שאמרת.
איציק שמולי: אין פה עניין של יכולת – יש פה עניין של אגו ושל יוקרה – למה צה"ל ככה, ואנחנו ככה?
איציק שמולי: אז אני אומר לך, אפשר לסגור את החוק ואת ההסכמות איתכם ביום אחד.
איציק שמולי: הבעיה היא שאתם לא במקום שאתם רוצים.
<יואל הדר: אני לא מסכים.
<יואל הדר: אני מקבל את מה שהוועדה קבעה לגבי צו.
<יואל הדר: אמרתי את דעתי.
<יואל הדר: בנושא ההגדלה זה לא היה במקור, ואם רוצים להוסיף סעיף של הגדלה צריך את השר הממונה ולא ששר הכלכלה יקבע למשרדים אחרים.
אלי אלאלוף: בכל המשרדים נעשה - -
<יואל הדר: הסעיף הזה לא היה במקור.
<יואל הדר: זה סעיף חדש.
אלי אלאלוף: כל משרד זה מדינה עצמאית אחרת?
<יואל הדר: תכתבו שהשר לביטחון הפנים הוא שיקבע אם אפשר להגדיל.
<יואל הדר: למה שר הכלכלה?
<נעה בן שבת: הוא לא הממונה על הפרק הזה.
<נעה בן שבת: שר הכלכלה והתעשייה הוא השר הרלוונטי לפרק ד' - -
<יואל הדר: אבל לא עלינו.
<יואל הדר: לא על המשרד לביטחון פנים.
<נעה בן שבת: - - גם כל הגופים הציבוריים על כל הנושא - - -
<יואל הדר: לא ייתכן מצב שיגדילו בלי הסכמה שלנו כי יש לזה השלכות.
<נעה בן שבת: אתם תבואו לוועדה - -
<קריאה: במשרד הביטחון כן ייתכן?
<יואל הדר: אתם לא הגורם שלנו.
<יואל הדר: הממשלה היא הגורם שצריך להשפיע ולא הוועדה.
<יואל הדר: אנחנו לא צריכים לעבוד בפני הוועדה, אלא בפני הממשלה.
<יואל הדר: לכן צריך "בהסכמת השר הממונה על הגוף".
<קריאות: הוא התבלבל.
אלי אלאלוף: כן, הוא התבלבל.
אלי אלאלוף: אנחנו נחליט מה שאנחנו רוצים.
יואב קיש: מה שהוא ביקש קיים בהצעה.
יואב קיש: אני לא מבין את הבקשה שלו.
יואב קיש: הנושא שאמרת שהוא חדש אני שם בצד, אבל תבין מה כתוב פה.
יואב קיש: מה עשינו למשטרה?
יואב קיש: אמרנו שאנחנו לא מביאים בחשבון שוטר, סוהר או עובד בתפקיד מבצעי.
יואב קיש: אמרנו שבסופו של דבר בחלופה א': "גורם שהוסמך לאשר נכות" – ירדנו ל-20% לפחות עם ועדה רפואית; או "שחררה אותו מחמת מוגבלותו משירות מבצעי או משירות בתפקיד מקצועי בכוח ייעודי לתפקיד אחר במשטרה או בשירות".
יואב קיש: אז לא רק שחרור וירטואלי, אלא שיש לו 20% נכות.
יואב קיש: זאת הייתה ההחלטה, ואי אפשר לפתוח את זה כל פעם.
<יואל הדר: אנחנו לא יודעים מזה, זה בדיוק העניין.
<יואל הדר: לא הסכמתם שאנחנו נקבל נתונים מאותו שוטר או סוהר.
<יואל הדר: לו היינו מקבלים את הנתונים היינו יודעים.
<יואל הדר: לא ידענו מזה.
יואב קיש: יש גם חשאיות הפרט שלו, מה לעשות?
אלי אלאלוף: אנחנו נחליט בינינו.
<יואל הדר: תעבירו לנו את הנתונים, ונהיה מוכנים לקבל.
<רות דיין מדר: אני עורכת דין ממרכז השלטון המקומי.
<רות דיין מדר: אני ממונה על תחום הנגישות במרכז השלטון המקומי.
<רות דיין מדר: אנחנו מתנגדים התנגדות מהותית להחלת הדין הפלילי על עובד ציבור - -
<נעה בן שבת: לא מדובר פה על דין פלילי.
<נעה בן שבת: את מתפרצת לדלת פתוחה.
<נעה בן שבת: מדובר פה על חובת דיווח.
<נעה בן שבת: אין אחריות פלילית.
<דן אורן: אין אחריות פלילית.
<רות דיין מדר: - - - אני מבינה שיש אחריות פלילית.
<דן אורן: אחריות פלילית היא על הגוף.
<רות דיין מדר: אז מה זה צווים?
<רות דיין מדר: אלה צווים פליליים.
<דן אורן: נגד הגוף.
<נעה בן שבת: זה לא אישי, זה נגד הגוף.
<דן אורן: לא נגד האדם.
<רות דיין מדר: מה זה הגוף?
<רות דיין מדר: עיריית ראשון - - -
<דן אורן: זה שונה מצווי נגישות.
<דן אורן: בצווי נגישות זה קיים.
<רות דיין מדר: כלפי מי?
<דן אורן: תקראי את הנוסח.
<דן אורן: אין פה אחריות אישית פלילית לפי הנוסח.
<רות דיין מדר: קראתי.
<רות דיין מדר: אני לא מבינה איך יכולה להיות אחריות פלילית נגד גוף?
<נעה בן שבת: איך?
<נעה בן שבת: באלף מקומות.
<דן אורן: לשלם קנס.
<רות דיין מדר: קנס פלילי?
<רות דיין מדר: אבל בסופו של יום - -
אלי אלאלוף: עוד פעם תשאלי, ושוב תקבלי תשובה.
<רות דיין מדר: אני מידיינת עכשיו בבג"ץ בנושא.
אלי אלאלוף: נתנו לך תשובה.
אלי אלאלוף: אפילו אני הבנתי את זה.
<דן אורן: בג"ץ הוא על צווי נגישות, ובצווי נגישות יש אחריות פלילית.
<רות דיין מדר: אני יכולה שנייה להבין?
אלי אלאלוף: אני מבקש לא להתייחס, בבקשה.
<רות דיין מדר: לא כלפי עובד ולא כלפי נבחר ציבור?
<דן אורן: לא, אין.
אלי אלאלוף: על נבחרי ציבור יש להם תיקים פליליים מסיבות אחרות.
אלי אלאלוף: בבקשה, אורן הלמן.
<אורן הלמן: אני אורן הלמן מ"סיכוי שווה".
<אורן הלמן: אני רוצה להרגיע קודם כול את כולם.
<אורן הלמן: לפי נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה יש 14% אנשים עם מוגבלות מעל גיל עשרים.
<אורן הלמן: תהיו רגועים – יהיו לכם מספיק עובדים – שמונה מאות שמונים אלף אנשים עם מוגבלות בגילאי עבודה.
<אורן הלמן: שנית, למדתי עכשיו מה זה NIMBI – Not In My Back Yard.
<אורן הלמן: אני שומע איך כולם בעד החוק, וכולם רוצים שזה יהיה במקום אחר, לא אצלם.
<אורן הלמן: זה דבר חמור.
<אורן הלמן: דבר שלישי – לא רוצים אכיפה.
<אורן הלמן: למה שירצו אכיפה?
<אורן הלמן: למה הנאכף ירצה שיאכפו עליו?
<אורן הלמן: כי שישים ושמונה שנים זה הזמן שהיה לכם להסתגל לחוק הזה.
<אורן הלמן: שישים ושמונה שנים אנחנו בפיגור אחרי גרמניה ואחרי ארצות-הברית.
<אורן הלמן: אז נותנים לכם עוד חמש שנים לעניין הזה, ואנחנו דורשים שתהיה אכיפה; כי חוק בלי אכיפה הוא כמו החוק הקיים, הוא המלצה.
<אורן הלמן: אני יכול להביא לכם הרבה מאוד דוגמות לאנשים שלא קיבלו העדפה מתקנת, ולא יכול למצוא אפילו אחד שקיבל העדפה מתקנת בגלל נכותו.
<אורן הלמן: לכן אני מבקש מכם לנקוט סנקציות, ומכם – תהיו אחראים, ותחשבו גם על המדינה ועל אותם חמישה מיליארד שקלים שמבקר המדינה קבע שהמדינה מפסידה כל שנה מכיוון שלא מועסקים אנשים עם מוגבלות.
<אורן הלמן: תהיו גם ציונים.
<אורן הלמן: לא נורא להיות גם ציוני.
<איתן עמרם: אני יושב-ראש הוועדה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בלשכת עורכי הדין.
<איתן עמרם: אני רציתי להעיר קודם בעניין ביטוח לאומי.
<איתן עמרם: זה המקום המתאים.
<איתן עמרם: צריך ליצור מקום אחד.
<איתן עמרם: כמו שהיום ביטוח לאומי יודע להפיץ גם לכל מיני רשויות זכויות לאנשים עם מוגבלות – גם כאן.
<איתן עמרם: לגבי סנקציות – הייתי הולך בשיטה של Opt In.
<איתן עמרם: זאת אומרת לחייב כל חברה ברבע אחוז או תוספת במס הכנסה או מס חברות, וחובת ההוכחה היא עליהם להשתדל להראות שהם באמת עומדים בזה.
<איתן עמרם: אז הם יקבלו את ההורדה בהתאם.
<איתן עמרם: זאת אומרת ליצור אינסנטיב למעסיק שהוא זה שירוץ להראות שיש לו אחוזים.
אלי אלאלוף: שתי הערות אחרונות, ואנחנו סוגרים את הדיון.
<נעמי מורביה: אני רוצה להעיר שני דברים קטנים.
<נעמי מורביה: הראשון הוא שיש לי תחושה קשה של דה-ז'בו.
<נעמי מורביה: זה מחזיר אותי ל-2005 כשחוקקנו את פרק ה', פרק הנגישות.
<נעמי מורביה: זה חוק שחוקק על מה שכבר היה קיים, ונתנו לזה הארכות וכן היה לזה שיניים, ולא הייתה אכיפה וכן הייתה אכיפה ונתנו הארכות, ומבקשים עוד הארכות - -
<דן אורן: לא הייתה אכיפה.
<נעמי מורביה: - - ובתכל'ס לא יוצא מזה כלום.
<נעמי מורביה: יש לי אותה תחושה כאן.
<נעמי מורביה: יש כזאת התנגדות פנימית להעסקת אנשים עם מוגבלות שאנשים יעשו את כל האפשרי והבלתי אפשרי כדי לדחות את הקץ.
<נעמי מורביה: צריך את החוק הזה, צריך 5% האלה.
<נעמי מורביה: אני אומרת 10%.
<נעמי מורביה: למה 10%?
<נעמי מורביה: כי אם היה 10% בחוק אולי נגיע ל-3%.
<נעמי מורביה: ויום אחד קודם.
<נעמי מורביה: אתם יודעים?
<נעמי מורביה: אפילו שעה אחת קודם.
<נעמי מורביה: אתם יודעים מה?
<נעמי מורביה: אתמול צריך היה את החוק הזה.
<נעמי מורביה: די, מספיק.
יגאל גואטה: אבל דבר אחד יצא טוב מהחוק הזה - את צעירה בעשר שנים.
יגאל גואטה: החזירו אותך ל-2005.
<נעמי מורביה: אינשאללה.
<גדי כהן: אני סמנכ"ל משאבי אנוש בשירותי בריאות כללית.
אלי אלאלוף: גדי, מה אתה עושה שם?
אלי אלאלוף: לא זיהיתי אותך.
<גדי כהן: אני עצמי נכה צה"ל בשיעור 85%, ואני רוצה להבהיר בשם שירותי בריאות כללית שאנחנו בעד החוק הזה, ובתור ארגון אנחנו משלבים במשך שנים עובדים עם מוגבלויות.
<גדי כהן: אנחנו בעלים של ארבעה עשר בתי חולים, מכונים ומרפאות.
<גדי כהן: אני רוצה להעיר משהו מהותי לגבי מקצועות הבריאות.
<גדי כהן: רופאים, אחיות, פיסיותרפיסטים וטכנאי רנטגן מהווים כ-60% מכלל העובדים שלנו.
<גדי כהן: חלק ניכר ממקצועות הבריאות שמניתי נמצאים במחסור ובמצוקה.
<גדי כהן: אלה העובדים המבצעיים שלנו שמטפלים במטופלים.
<גדי כהן: למיטב ידיעתי, אין במדינת ישראל 5% מכלל הרופאים שעומדים בקריטריונים האלה.
<גדי כהן: זאת אומרת גם אם נרצה לעמוד בלשון החוק לא נוכל לעמוד בו.
<נעה בן שבת: כרגע לא דובר על דרגות.
<נעה בן שבת: הייתה אפשרות כזאת לדרוש 5% בכל דרגה ובכל דירוג.
<נעה בן שבת: אבל כרגע לא מדובר על זה.
<נעה בן שבת: מדובר על כלל העובדים.
<גדי כהן: אמרתי שרופאים, אחיות במקצועות הבריאות הם 65% מכלל העובדים שלנו.
<נעה בן שבת: אתה מונה גם את הפיזיותרפיסטים?
<גדי כהן: כן.
<נעה בן שבת: יש אנשים בקרב הפיזיותרפיסטים שהם עם עיוורון או עם מוגבלויות אחרות שיכולים לבצע את התפקידים האלה.
<גדי כהן: כל מי שיכול גם עובד אצלנו.
<גדי כהן: אני יכול להגיד לך שלא סירבנו לאיש מהאנשים האלה שמטפלים כי המקצועות האלה במחסור.
<גדי כהן: יש לנו רופאים בכיסא גלגלים, אבל אין - - - שמהווים 5% וגם לא מהווים 3%.
<גדי כהן: אני לא יודע את המספר.
<גדי כהן: אפשר לבדוק את זה, לפי הרישיונות, ולראות האם יש בכלל דבר כזה במדינת ישראל.
<רויטל לן כהן: לו הייתם מקבלים ונגישים הייתם מגלים כמה אנשים כאלה יש.
<רויטל לן כהן: אנשים כאלה גם היו הולכים ללמוד את המקצועות האלה.
<רויטל לן כהן: היום הם יודעים שזה חסום.
<רויטל לן כהן: הם לא הולכים ללמוד.
<גדי כהן: לנו אין המידע הזה, ולא אנחנו אלה ששולחים אותם ללמוד.
<רויטל לן כהן: בואו נתחיל ונראה.
<גדי כהן: אנחנו חושבים שנתקשה לעמוד בחוק כפי שהוא מוצע, ואנחנו מבקשים להחריג את חלק ממקצועות הבריאות מהמכסה הזאת.
<גדי כהן: אנחנו נשתדל, כמובן, כארגון לפצות את המכסה הזאת במקצועות אחרים שבהם אנחנו בהחלט קולטים ונמשיך לקלוט עובדים עם מוגבלויות.
<גדי כהן: תודה.
אלי אלאלוף: גילוי נאות – גדי ואני מכירים עשרות שנים מתפקידים קודמים שלי.
אלי אלאלוף: אבל אני לא מקבל את זה.
אלי אלאלוף: נאמרה פה הערת ביניים כאילו לא חשובה, אבל מאוד חשובה.
אלי אלאלוף: בעתיד אנשים עם מוגבלויות ילמדו את המקצועות שהיום אין לך אפשרות למצוא אותם.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו לא נזוז מ-5%.
אלי אלאלוף: זה לא חריג.
אלי אלאלוף: נעשה את זה כולנו יחד.
אלי אלאלוף: מישהו קרא לזה ציונות, ואני קורא לזה אנושיות פשוטה.
אלי אלאלוף: נעשה את זה כדי להשתדל לשלב כמה שיותר אנשים מוגבלים.
אלי אלאלוף: בעיני הם אנשים, למה להוסיף להם את זה?
אלי אלאלוף: בכל המקצועות והתחומים כבר הוכיחו, דווקא בצה"ל, שאנשים כביכול אבודים כמו אוטיסטים מצאו את תפקיד מדהים שהם עושים טוב יותר מהאנשים הרגילים כביכול.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה – יש נציג שוויון זכויות?
<אברמי טורם: אני אעזור לך בסיכום.
<אברמי טורם: אני נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ונכנסתי לא מזמן לתפקידי.
אלי אלאלוף: לכן בלבלתי.
<אברמי טורם: אני מאוד מברך על החוק הזה.
<אברמי טורם: אין סיבה שגופים ציבוריים לא יעשו את זה, ואני מצטרף לקריאה שלך שזה יקרה מהר מאוד כי אני בתחושה שאנחנו מדברים על זה זמן רב מדי.
<אברמי טורם: אני אנסה לא לחזור על מה שאמרו פה, אז אני רק אגיד דברים חדשים.
<אברמי טורם: א', יש פה בשורה שלא כל כך דיברנו עליה שאנחנו מדברים על ייצוג הולם במגוון דרגות בכל עסק ועסק, ולאו דווקא החלקים הנמוכים – נקרא להם – אלא אנחנו מצפים שעסק בכל מגוון המשרות יעסיק אנשים עם מוגבלות.
<אברמי טורם: זה קצת עונה למה שאמרת מהכיוון ההפוך.
<אברמי טורם: אנחנו מתעלמים ממשהו מאוד בסיסי שאני מניח שכל חברי הכנסת המכובדים שהציעו את הצעת החוק מבינים את זה – רק כשאנשים יתחילו לקבל שירות מאנשים עם מוגבלות אז כל התפיסה והמרחב הציבורי ישתנה.
<אברמי טורם: אנחנו צריכים שזה יקרה בכל מגוון המקצועות, ולאו דווקא במשרה הזוטרה ואצל הפקידה.
<אברמי טורם: בלי אכיפה זה לא יקרה.
<אברמי טורם: גם בחוק השוויון כבר מדברים על ייצוג הולם ומעל עשרים וחמישה אנשים, ואנחנו לא הצלחנו לעשות עם זה שום דבר עד היום כי אין לנו סמכויות אכיפה.
<אברמי טורם: אני מבין את הפחד של הרשויות.
<אברמי טורם: אנחנו מלווים אתכם עכשיו בבג"ץ שהגשתם נגדנו בנושא אחר - -
אלי אלאלוף: יש כסף רב ברשויות המקומיות.
אלי אלאלוף: יש כסף לבג"ץ.
<רות דיין מדר: אנחנו עתרנו לבג"ץ כדי שהמדינה תסייע לנו לסיים את ההנגשה בזמן.
<רות דיין מדר: לא כדי לאחר בזמנים.
<אברמי טורם: וגם, בשביל להיות הוגן, לקחת מהנציבות את סמכויות האכיפה שיש להם.
<אברמי טורם: אבל זה בהערת מסגרת.
<אברמי טורם: אתה לא אוהב הערות מסגרת.
<אברמי טורם: אסור לנו לברוח מאחריות אישית גם בקרב מי שאחראי בכל עסק, כי בלי זה זה יהיה מילים ודיו שלא מחזיק את עצמו.
<אברמי טורם: דובר קודם מטעם משרד הפנים על קליטת תקנים.
<אברמי טורם: אנחנו מדברים על החלה הדרגתית של חמש שנים של חוק.
<אברמי טורם: אף אחד לא מצפה שמחר בבוקר כל ה-5% יתבצעו בפועל.
<אברמי טורם: פה אני קצת עונה למה שאמרו במשרד הביטחון, לדעתי – אנחנו מקבלים פניות בנושא אפליה על אנשים שהופכים להיות מוגבלים ומפטרים אותם.
<אברמי טורם: המעביד לא רוצה להמשיך להעסיק אותם.
<נעמי מורביה: בדיוק.
<אברמי טורם: זה חלק מהמספרים.
<אברמי טורם: אולי עכשיו יהיה אינסנטיב להעסיק אותם – אינסנטיב במירכאות מכופלות.
<אברמי טורם: לכן אני מאוד מברך על הצעת החוק הזאת.
<אברמי טורם: היא חייבת לקרות מהר.
<אברמי טורם: אם זה יהיה דרך ביטוח לאומי או דרך הלמ"ס או בכל אפשרות שנעה, היועצת המשפטית, וחברי המשפטנים בנציבות יחליטו.
<אברמי טורם: אבל זה חייב לקרות.
<אברמי טורם: אין שום מצב שיש צו הרחבה, וממשלת ישראל לא נוקטת לפחות צעד דומה לעניין הזה.
<אברמי טורם: תודה רבה.
אלי אלאלוף: קודם כול וולקאם למועדון של הוועדה.
אלי אלאלוף: אנחנו שמחים על שיתוף הפעולה שבטוח תהיה איתך כמו עם כולם.
אלי אלאלוף: לסיכום יש לי שני משפטים.
אלי אלאלוף: א', כפי שאמרתי בהתחלה אנחנו עוברים להצבעות ולהחלטות בעוד שלושה שבועות.
אלי אלאלוף: כל מי שיש לו הערות ורוצה לתקן דבר כזה או אחר מרמת שר ומטה – ואני מבין את השרים שקיבלו את זה אולי רק לאחרונה – יידונו אך ורק בוועדה.
אלי אלאלוף: כל מי שרוצה שייגש ליועצת המשפטית שלנו שעובדת בלי סוף – מדהימה, נעה.
אלי אלאלוף: תגישו לה את הבקשות ואת ההצעות שלכם.
יגאל גואטה: אם זה בדרגת שר ומעלה?
יגאל גואטה: מה עושים אם זה "ומעלה"?
אלי אלאלוף: מעלה זה ברור.
אלי אלאלוף: הקדוש ברוך הוא עוזר לנו למטה.
אלי אלאלוף: אני מתקן את עצמי.
אלי אלאלוף: תודה, יגאל.
אלי אלאלוף: אני מבקש שנסגור את זה.
אלי אלאלוף: לא נפתח דיונים חדשים בדיון הבא.
אלי אלאלוף: היום 4 ביולי 2016, כ"ח בסיוון תשע"ו, השעה 11:53.
אלי אלאלוף: תקנות הביטוח הלאומי (ילד נכה) (תיקון מס' 2), התשע"ו-2016.
אלי אלאלוף: היות שהתיקון לחוק הזה בא מהוועדה לזכויות הילד, אני אבקש מחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון לפתוח את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שכמוני עוד רבים כאן בחדר מתרגשים שהצלחנו להגיע לנקודה שמסיימת את התהליך.
יפעת שאשא ביטון: בוועדה לזכויות הילד קיימנו כמה דיונים.
יפעת שאשא ביטון: כל פעם פגשנו את הנושא של קצבאות ילדים נכים מזוויות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: זה היה דרך מומי לב שבעניין זה אנחנו גם בקשר עם ביטוח לאומי כדי להרחיב את מספר הילדים חולי הלב שזכאים לכך.
יפעת שאשא ביטון: כשקיימנו דיון על חולי דיאליזה ראינו שיש קושי אמתי בעצם ההגדרה של היכולת לקבל קצבה מוגדלת של 188% רק כאשר הילד הוא מעל גיל שלוש.
יפעת שאשא ביטון: על פניו זה נראה מאוד הגיוני.
יפעת שאשא ביטון: הרי ילד עד גיל שלוש הוא מאוד תלותי.
יפעת שאשא ביטון: ההורים ממילא סביבו, והוא סוג של סיעודי.
יפעת שאשא ביטון: אבל, כנראה, לא נלקח עד הסוף בחשבון שבגלל הטיפולים האינטנסיביים ובגלל המציאות החדשה, הרבה פעמים אחד ההורים נאלץ לעזוב את מקום עבודתו.
יפעת שאשא ביטון: כך אנחנו רואים שלצד ההתמודדות הרגשית הקשה עם מחלת הילד הם גם נכנסים להתמודדות קשה מאוד מבחינה כלכלית.
יפעת שאשא ביטון: לכן במהלך הדיון אנחנו ביקשנו לבחון להרחיב את התקנות גם לילדים מתחת לגיל שלוש, ומכיוון שהתייחסנו להיבט הטיפולי ביקשנו להרחיב את זה גם לחולי סרטן וגם לילדים שחולים במחלות קשות נוספות כדי לתת מענה לכל המשפחות ולא כל פעם לחתוך את זה באופי אחר של מחלה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לאנשי הביטוח הלאומי, למשרד הרווחה, ליועצת שמרית שקד, שהיא גם אצלי בוועדה, ולכל מי שהיה שותף ותמך בכך.
יפעת שאשא ביטון: לפני ארבעה חודשים התכנסנו, והיום אנחנו יושבים כדי לתקן את זה.
יפעת שאשא ביטון: מגיע להם ישר כוח ענק.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ושיהיה לנו בהצלחה.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה להשלים.
אלי אלאלוף: מתקנים אותי מהנהלת הוועדה שגם הוועדה קיימה דיונים נוספים בנוכחות הורים של ילדים חולים, לצערנו.
יפעת שאשא ביטון: כל השותפים מבורכים.
אלי אלאלוף: בראבו לשותפים.
אלי אלאלוף: בראבו ליוזמה כי זה באמת התחיל אצלכם.
אלי אלאלוף: בראבו לכם.
אלי אלאלוף: אחר כך נבקש מאנשי הביטוח הלאומי להציג את החוק.
איציק שמולי: קודם כול מגיעה תודה גדולה גם לוועדה.
איציק שמולי: היו פה כמה דיונים מאוד סוערים יחד עם ההורים ועם חברי כנסת רבים שהובילו את המאבק הזה.
איציק שמולי: גם קארין, גם אילן, גם שולי – נפגשנו עם ההורים - -
אלי אלאלוף: האמת היא שאם היה ניתן טכנית היינו אמורים לדחות את הישיבה רק כדי שחברת הכנסת קארין אלהרר תהיה אתנו.
יפעת שאשא ביטון: היא הייתה שותפה גם בדיון אצלי.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט מגיע לה.
איציק שמולי: לי הייתה זכות ענקית להוביל את זה עם קארין.
איציק שמולי: זה באמת רגע משמח כי זה סוג של מאבק עיקש שאתה יוצא אליו ולא בטוח איך יסתיים.
איציק שמולי: בסופו של דבר כשמגיעה פריצת דרך כזאת שבסך הכול, מה היא נותנת?
איציק שמולי: היא נותנת לארבע מאות חמישים הורים לילדים חולי סרטן פלוס עוד כמאה וחמישים ילדים עם מחלות אחרות להרים קצת את הראש מעל המים, ולא להתעסק כל הזמן רק בהישרדות הכלכלית והניסיון היומיומי הזה לתמרן בין העבודה לבין הצורך הטבעי להיות ליד מיטת הילד.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד רק דבר אחד: מגיעה תודה ענקית לשר הרווחה ולביטוח לאומי שקלטו את הדרישה הזאת, וכמובן, וגם להורים המדהימים שזכינו להכיר במאבק הזה.
איציק שמולי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הורים עם כאלה נחישות ואמביציה, אין שום דבר, כולל המחלה הארורה הזאת, שיוכלו לעמוד בפניהם.
איציק שמולי: זה באמת רגע משמח ותודה גם לוועדה.
אלי אלאלוף: שלומי מור, בבקשה.
<שלומי מור: תודה, אדוני.
<שלומי מור: כפי שהוצג כאן אנחנו מביאים לפניכם תיקון לתקנות הביטוח הלאומי שעוסקות בילד נכה.
<שלומי מור: התקנות היום מבקשות לסייע להורים שבשל המצב הרפואי של הילד שלהם מוטל עליהם עומס טיפולי שהוא גדול מהעומס כפי ילדים באותו חתך גיל.
<שלומי מור: זאת אומרת המצב הרפואי או הטיפולים שהילדים נזקקים להם מטילים עומס מיוחד על ההורים הללו.
<שלומי מור: התקנות קובעות מדרג של זכאות – רמה בינונית, גבוהה וגבוהה במיוחד.
<שלומי מור: הרמה הגבוהה במיוחד עומדת על כארבעת אלפים ארבע מאות שקלים והרמה הבינונית על כאלפיים חמש מאות שקלים.
<שלומי מור: הילדים שאנחנו מדברים עליהם פה שהוצגו על ידי חברת הכנסת הם בעיקר ילדים שמקבלים טיפולים קבועים כמו כימותרפיה וטיפולי דיאליזה, וכיום נמצאים ברמה הבינונית.
<שלומי מור: זאת אומרת ההורים זכאים לקצבה של כאלפיים חמש מאות שקלים.
<שלומי מור: הקצבה הזאת הלמה את המצב הרפואי של הילדים.
<שלומי מור: אבל בעקבות תלונות רבות בדיונים שהתקיימו פה בכנסת בהקשר הזה, הסתבר שהטיפולים הרפואיים הללו – לבד מהעובדה שהם מצריכים את הנוכחות של ההורים – פעמים רבות גם לא מאפשרים לילדים להגיע למסגרות החינוכיות שלהם.
<שלומי מור: ואז, למעשה, גם אם יש טיפול רפואי קבוע שהוא מספר פעמים בשבוע או פעם בכמה שבועות, עדיין ההורים האלה צריכים להיות צמודים לילדים, והרבה פעמים לא יכולים לצאת לעבודה.
<שלומי מור: זה, כמובן, מטיל עליהם עומס נוסף ופגיעה כלכלית נוספת.
<שלומי מור: לגבי הילדים המיוחדים האלה אנחנו מביאים הצעה להכניס תת-סעיף נוסף בהגדרת ילד נכה: "ילד הזקוק לטיפול רפואי מיוחד".
<שמרית שקד גיטלין: "ילד הזקוק לטיפול רפואי קבוע".
<שלומי מור: סליחה, "קבוע", כמובן.
<שלומי מור: הילדים האלה שזקוקים לטיפול רפואי קבוע בתקופה של לפחות שלושה חודשים או יותר, ושעל-פי הנחיית רופא נבצר מהם מלהגיע למסגרות החינוכיות המתאימות לכפי גילם; זה יכול להיות בית-ספר, מעון או כל ילד בהתאם למצבו לפי המסגרת החינוכית שהייתה מתאימה לו, אם נבצר ממנו להגיע למסגרות האלה, והוא מקבל את הטיפול הרפואי הקבוע הזה.
<שלומי מור: כשאני אומר "קבוע", ודשנו בזה ארוכות, זה לא חייב להיות מדי שבוע; אבל יכול שזה מדי שבוע, ויכול להיות שזה יהיה פעם בשבועיים – תלוי בסוג הטיפול שהוא אמור לקבל, ושלפחות שלושה ימים בשבוע הוא איננו יכול להגיע למסגרת החינוכית המתאימה לבני גילו.
<שלומי מור: אם הוא עומד בתנאים הללו הרי שהוא יעלה מהרמה של 100% - של אלפיים וחמש מאות שקל - ויגיע לרמת הקצבה הגבוהה יותר – כארבעת אלפים וחמש מאות שקלים.
אלי אלאלוף: והיא תהיה רטרואקטיבית מתחילת הטיפול.
<שלומי מור: זה יהיה מהיום הראשון של אותם שלושה חודשים שבהם הוא עומד בתנאים האלה.
<שלומי מור: אנחנו לא נחכה שיסתיימו שלושת החודשים ואז ניתן.
<שלומי מור: אם מראש אני אקבל אישור רפואי שלפיו, זה ילד שזקוק לטיפולים אנחנו מיד נאפשר את הדבר הזה.
אלי אלאלוף: מאת הרופא המטפל.
אלי אלאלוף: לא דרך ועדות.
<שלומי מור: לא, אדוני.
<שלומי מור: זה לא עובר דרך ועדות.
<שלומי מור: זה הרופא המטפל.
<שלומי מור: בדרך כלל זה יהיה רופא מטפל בבית-חולים כי מדובר בדרך כלל על טיפולים משמעותיים.
<שלומי מור: אנחנו מדברים, לפי הנתונים שלנו, על כחמש מאות חמישים ילדים.
<שלומי מור: אנחנו נראה, כמובן, איך ליישם את זה.
<שלומי מור: אני מניח שהמציאות תראה לנו שיש הרבה סוגי טיפולים - -
אלי אלאלוף: כמה זמן זה דורש היערכות?
<שלומי מור: אז זהו, גם במובן הזה אדוני מכיר אותנו ויודע שבדרך כלל אנחנו מבקשים תקופת היערכות.
<שלומי מור: אבל דווקא פה כמעט לא ביקשנו.
<שלומי מור: אנחנו ביקשנו לדחות את מועד התשלום.
<שלומי מור: זאת אומרת התיקון ייכנס ב-1 בחודש שלאחר פרסומו.
<שלומי מור: זאת אומרת אם הוא יפורסם החודש הוא כבר ייכנס לתוקפו ב-1 באוגוסט.
<שלומי מור: אנחנו ביקשנו שאת התשלומים נתחיל לשלם רטרואקטיבית תוך שלושה חודשים כדי שניערך.
<שלומי מור: אבל איש לא ייפגע מההיערכות שלנו.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שמאוד מרגשת הרגישות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להוסיף במשפט, שבארבעת החודשים שאני מלווה את התהליך מול ביטוח לאומי הם עבדו על זה ברמה היומיומית.
יפעת שאשא ביטון: לא בכדי זה הגיע למצב שזה חדר לרזולוציות מאוד קטנות.
יפעת שאשא ביטון: צריך גם לציין את לימור לוריא שדי שיגעתי אותה כל הזמן כדי לראות עד כמה זה מתקדם, והם עשו עבודה מדהימה.
אלי אלאלוף: מאז שאנחנו מכירים את לימור היא רק משתפרת.
יפעת שאשא ביטון: יש פה עוד גורם משמעותי, וצריך לומר את זה על השולחן – בלי הגיבוי של שר האוצר לא היינו עוברים את המשוכה הזאת, כי היו קצת בעיות תקציביות לאורך הדרך.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הצלחנו לפרוץ גם את המחסום הזה בעקבות גיבוי שקיבלנו משר האוצר כחלון.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שבסופו של דבר בדקה האחרונה תפרנו את החוק.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה לתקן הודעה שהייתה הבוקר ברדיו של שר הרווחה שחשב שזה עובר בוועדת כספים.
אלי אלאלוף: שיידע שזה יעבור פה.
אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה להצטרף למעשה הטוב הזה?
אלי אלאלוף: זה מרגש מאוד.
<רויטל לן כהן: ראשית אני רוצה לברך על המהלך הזה כי בשנים האחרונות עסקנו במצוקות מאוד קשות של הורים.
<רויטל לן כהן: הנקודה הראשונה שרשמתי לי הייתה לוודא שיוכלו לקבל מיד עם תחילת תכנית הטיפול, ואני מודה לכם מאוד שחשבתם על זה, ואתם עושים את זה כי לפעמים זאת נקודת המשבר והשבר.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לשאול בנושא הזה, כל כמה זמן יבקשו מהורים מסמכים.
<רויטל לן כהן: כי צריך לזכור שלפעמים אנחנו תלויים ברופאים, ואז יוצא שאומרים להורה שמפסיקים לו את הגמלה עד שיביא מסמך, ואנחנו שוב נכנסים שוב לבירוקרטיה.
<רויטל לן כהן: דבר נוסף – מה קורה במקרים של ילדים שחולים במחלות שאין להן טיפול.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת ילד נמצא בבית כי הוא נמצא בין ניתוחים במשך שלושה חודשים – מה עושים עכשיו?
<רויטל לן כהן: הוא לא נמצא בטיפול רציף, אבל ההורה לא יכול לחזור לעבודה, והוא לא יכול להגיע למסגרת.
<רויטל לן כהן: שוב, תודה רבה.
אלי אלאלוף: עוד שאלות בכיוון הזה?
<לימור לוריא: בדרך כלל ילדים בטיפולים אונקולוגיים יש פרוטוקול של סוג הטיפול, ואנחנו יודעים לכמה זמן הוא ניתן, ובדרך כלל גם נותנים תקופה כי אנחנו יודעים שגם אחרי הטיפול האחרון יש עוד זמן התאוששות, ולכן אנחנו נותנים בדרך כלל חצי שנה לפחות.
<לימור לוריא: צריך לדעת שאנחנו לא מתכוונים להזמין את המשפחות לוועדות, אלא רק מבקשים מבית החולים או מההורה מסמך עדכני לגבי המשך הטיפול.
<לימור לוריא: אם הילד בריא – מצוין; אם יש המשך של הטיפול, אנחנו נותנים על סמך המסמך.
<רויטל לן כהן: יופי, תודה.
<לימור לוריא: שנית, מבדיקה ראשונית שעשינו יש כארבעים ילדים שמקבלים ממשרד החינוך חינוך בבית משום שהמערכת החיסונית שלהם או בעיות נוספות מונעות מהם להגיע לבית הספר.
<לימור לוריא: מה שאני אוהבת בתיקון הזה – וזאת הזדמנות להגיד שזה התחיל בוועדה לזכויות הילד – שזה התחיל מילדים חולי דיאליזה ואחר כך ילדים חולי סרטן.
<לימור לוריא: אבל אני אוהבת בתיקון הזה זה שזה לא משנה מאיזו מחלה.
<לימור לוריא: אם בגלל המצב הרפואי של הילד ההורה צריך לעזוב הכול, ולהיות אתו רוב ימות השבוע, הוא יהיה בין מקבלי הקצבה.
<לימור לוריא: לכן ממה שאנחנו יודעים ארבעים הילדים האלה, ככל שידוע לנו, מקבלים היום ברובם מאה שמונים ושמונה.
<לימור לוריא: אם יהיה מקרה אנחנו נבדוק אותו.
<רויטל לן כהן: אז להעביר מקרים שיש לנו כרגע?
<לימור לוריא: כן, בהחלט.
<רויטל לן כהן: אז אני אעביר לך היום.
<לימור לוריא: שמרית הזכירה לי – זאת פעם חמישית שאנחנו מתקנים את הסעיף הזה משנת 2010.
<לימור לוריא: אם נצטרך נשוב לוועדה ונעדכן.
אלי אלאלוף: למצוות כאלה הוועדה תמיד מוכנה.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון, אם לא דיברת בדיון הקודם נוסיף לך דקה אם תרצה לדבר.
אילן גילאון: זה תמיד יום שמחה כשנעשה גם קצת מן הצדק, ופה הוא באמת נעשה, כמו שאמרה חברתי כאן שכל מילה לשבח אותה היא מיותרת.
אילן גילאון: היא יודעת את זה.
אילן גילאון: זה מתכלל את הדברים, זה מרחיב את היריעה ולוקח את רמת הקושי ומערסל אותה באופן אוניברסלי כי זה הרעיון המרכזי.
אילן גילאון: בכנסת אנחנו רגילים לדון בכל סעיף באופן נפרד ובאופן פרקטיקולרי, ואני גם הגעתי למצב שאני מצביע על דברים סקטוריאליים כדי שיותר אנשים יקבלו יותר, אבל זאת לא השיטה הנכונה.
אילן גילאון: השיטה הנכונה – לו היה הדבר בידנו – אני אומר את זה בשם כל הוועדה – היה להעלות בבת אחת את כל הפלטפורמה של כל הכאבים כדי שכל אחד יקבל את הסוליה שמתאימה לרגלו הוא.