GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: אנחנו צריכים לשבת ולהתקדם יחד.
אילן גילאון: אולי ההרגשה שלך מוצדקת באופן סובייקטיבי.
אילן גילאון: אני בטוח שכולנו בסוף רוצים להגיע לאותו יעד.
אילן גילאון: אתם פעם ראשונה בשולחן שלנו.
אילן גילאון: יש אנשים שנמצאים כאן שנים.
אילן גילאון: אנחנו עובדים כאן על כל פסיק ועל כל נקודה.
אילן גילאון: זה דיון משעמם, מייגע, סיזיפי.
אילן גילאון: בסוף השטן נמצא בפרטים והאלוהים נמצא באותו מקום.
אילן גילאון: בלי רגשות קשים.
אילן גילאון: אנחנו נגיע לעמק השווה, הכל במידה וכולנו נהיה מידתיים.
אילן גילאון: אין לי שום עניין להעמיס את הנושא של האנשים המוגבלים או את הצורך בנגישות על שאר הציבור.
אילן גילאון: אם תהיה הבנה אוניברסאלית לכך שנגישות היא צורך אוניברסלי לכל אחד ואחד, בין אם מוגבל, נשא מוגבלות, מוגבל לפרקים, יש לו ילד מוגבל או שהוא יהיה מוגבל כשהוא יהיה זקן, אנחנו נבין את השיטה.
אילן גילאון: אני מנסה לחשוב שדווקא משרד החינוך הוא המערכת הנכונה.
אילן גילאון: הרבה יותר חשוב לי להשריש נורמות מאשר לקבוע חוקים.
אילן גילאון: החוקים בשבילי הם ברירת מחדל.
אילן גילאון: אני עושה אותם כי אין לי ברירה אחרת.
אילן גילאון: מעולם לא עשינו בוועדת העבודה חשבון עם אנשים ברמה הפקידותית של קבלת ההחלטות.
אילן גילאון: עוד אף לא ראינו את שר החינוך, את שר האוצר או כל שר אחר מקבל מכות במרתף כשהפקידים אומרים לו: ככה תעשה.
אילן גילאון: התפקיד שלנו הוא לקבוע את סדר העדיפויות.
אילן גילאון: תצפו תמיד שלאנשים תהיינה טענות.
אילן גילאון: החיים הם קשים.
<איתן עמרם: אנחנו מדברים פה מדם ליבנו.
<איתן עמרם: בדרך מתל אביב לירושלים קיבלתי טלפון מאימא בוכייה שזרקו את הילד שלה באמצעות מפקחת.
<איתן עמרם: אלמלא הגעתי למשרד השר ואמרתי לו שאם הם יעזו לעשות את זה יש חוק א', ב', ג', ד', לא היו קורים דברים.
<איתן עמרם: תדעו לכם, פה מדברים הורים לילדים.
<איתן עמרם: אם לא היה מצב קשה, לא היינו מדברים ככה.
<איתן עמרם: אנחנו מצפים ממשרד החינוך להוביל את המהלך, להשריש ולהבין.
<איתן עמרם: גם מנכ"לים וגם מפקחים לא מבינים מה זה ילד עם צרכים מיוחדים, תסלחו לי על הביטוי.
<ארנה מלוא: יש מחלוקות אידיאולוגיות על כך שאי אפשר לא לתת ביטוי למומחים שמשרד החינוך לא רוצה לקבל אותם.
אילן גילאון: אני לא מוכן לקבל את מה שאת אומרת.
אילן גילאון: נגישות זה דבר אוניברסאלי.
אילן גילאון: אין פה מחלוקות אידיאולוגיות.
אילן גילאון: המדרכה יודעת את השפה של הגלגל של כיסא הגלגלים, לא מעניין אותה משהו אחר.
<ארנה מלוא: האם עדיף שילד יהיה בכיתה מקדמת, או מוטב שיהיה בכיתה רגילה?
אילן גילאון: אמרנו שכן.
<ארנה מלוא: הייתה ועדה של מומחים.
<ארנה מלוא: הייתה החלטה בוועדת דורנר ללכת לשילוב.
<ארנה מלוא: משרד החינוך היה כאילו בעד ועדת דורנר, אבל בחדרי חדרים הוא החליט שלא לקיים את ועדת דורנר.
<ארנה מלוא: אנחנו יודעים את זה מבתי הספר.
אילן גילאון: נדרשנו לזה 3 פעמים.
אילן גילאון: אני יכול להביא יותר דוגמאות ממך.
<ארנה מלוא: זו לא שאלה של דוגמאות.
אילן גילאון: את מי את שואלת את השאלה הזאת?
<ארנה מלוא: אני אומרת שאי אפשר לא להבין שאין לנו אמון במשרד החינוך.
<ארנה מלוא: אנחנו רוצים תקנות שייכפו על משרד החינוך מדיניות מסוימת, כי משרד החינוך יכול להצהיר על עמדה מסוימת אבל אחר כך לעשות דבר אחר.
<ארנה מלוא: אנחנו רוצים תקנות שייכפו על משרד החינוך.
<רונן יצחק גיל: אני מאוד מבקש מהוועדה הזאת שעוסקת בענייני נגישות של אנשים עם מוגבלויות לא להשתמש במונח "אנשים לקויים", "ילדים לקויים", "הפרעות" ועוד מרעין בישין אחרים.
<רונן יצחק גיל: אנחנו אנשים עם מוגבלויות.
<רונן יצחק גיל: הילדים הם ילדים עם מוגבלויות מסוימות.
<רונן יצחק גיל: אני מאוד מבקש, זה פשוט חורה לי.
אילן גילאון: זה יקרה עם הזמן.
אילן גילאון: רוב האנשים שיש להם מוגבלות לא תופשים את מה שאתה אומר.
אילן גילאון: לכולם יש מוגבלות – מוגבלות של דעה קדומה, מוגבלות של שפה שאנחנו משתמשים בה.
אילן גילאון: השפה צריכה לייצר מציאות, לא להיפך.
אילן גילאון: גם סבלנות זו מידה נאותה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לעניין שירותי חינוך, יש פה הגדרה שהיא ממומנת באמצעות תשלומי הורים המותרים לגבייה לפי דין.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לצערי, אנחנו נמצאים במציאות בה ישנם הרבה בתי ספר שגובים תשלומי הורים שלא כדין, שלא לפי מה שאושר על ידי הוועדה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מציעה שכל מיני שירותי חינוך שממומנים שלא כדין לא ייפלו בין הכיסאות כך שלא תהיה חובה להנגיש אותם.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: צריכים לחשוב פה על איזה שהוא שינוי בנוסח.
<אילן שי: התוספת שכרגע מסומנת בקו כוללת את זה.
<אילן שי: מי שגובה תשלומי הורים שלא כדין יהיה חייב להנגיש את זה, אבל משרד החינוך לא יממן את ההנגשה הזאת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ראיתי את התוספת הזאת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שהיא עדיין לא מכסה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אנחנו מדברים על טיולים נוספים שבתי ספר גובים עבורם כספים נוספים, ואם אנחנו מדברים על פעילויות כמו קרן קרב שנגבית מתשלומי רכישה מרצון, אז אלו פעילויות שמתוקצבות גם על ידי משרד החינוך, לא רק על ידי ההורים, לכן הסיפא לא תחול עליהם.
אילן גילאון: את מדברת על כך שזה מחוץ לחוזר מנכ"ל, לא שזה לא כדין.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הם נגבים שלא כדין.
<אילן שי: אם יש תקצוב של משרד החינוך שהוא מעבר, מן איזו שהיא ועדת הקצבות, זה חלק מתקציב של משרד החינוך.
<אילן שי: זה ברישא.
<אילן שי: אם יש משהו בסיפא שמישהו גבה כסף מעבר למה שמאושר על ידי משרד החינוך, זה בדיוק נכנס בסיפא.
<אילן שי: מוסד החינוך מבצע ומארגן אף ללא תקצוב מצד משרד החינוך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש פעילויות שמתוקצבות גם וגם.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רק רוצה שהפעילויות האלו לא ייפלו בין הכיסאות בשל כך שהן לא ייכנסו לסיפא.
<ערן טמיר: אתם רוצים להוסיף את המילים "ממומנת, או ממומנת בחלקה"?
אילן גילאון: בסדר, ממומנת, או ממומנת בחלקה.
<אייל לב-ארי: כולו או חלקו.
<שמעון לוי: אני אבא לילד עם ליקוי שמיעה.
<שמעון לוי: אני מייצג את עמותת "שמעיה".
<שמעון לוי: אנחנו עובדים עם משרד החינוך.
<שמעון לוי: העובדים שלנו הם עובדים של משרד החינוך, הם לא עובדים של העמותה.
<שמעון לוי: גם העובדים שעובדים בבתי הספר של רשת החינוך העצמאי ורשת החינוך של ש"ס הולכים לקורסים של משרד החינוך.
<שמעון לוי: אנחנו עושים הנגשה כי למדנו את החומר במשרד החינוך.
<שמעון לוי: התקציב של הנגשה, שזה 30 אלף שקל, לא מספיק בשביל להנגיש כיתה לילד כמו שצריך.
<שמעון לוי: זה נבלע לפני ההנגשה עצמה.
<שמעון לוי: עצם ההנגשה, עצם הצורך ועצם הדירוג נעשה בתיאום עם משרד החינוך.
<שמעון לוי: אנחנו שולחים אנשים שלמדו במשרד החינוך.
<שמעון לוי: אל תסתכלו על זה כדבר חיצוני.
<שמעון לוי: אמרתם פה שכאילו יש ללקות השמיעה משהו מיוחד.
<שמעון לוי: אני לא יודע אם יש משהו מיוחד מהמתי"א.
<אילן שי: בהגדרות אנחנו כוללים את אותם ביטויים שאחר כך צריך להשתמש בהם בתקנות.
<אילן שי: מכיוון שבתקנות יש פרוצדורה של הגשת בקשה, אז יש התייחסות למתי"אות ולמרכזים הטיפוליים.
<אילן שי: אי אפשר במסגרת התקנות האלו להגדיר את אופן ביצוע השילוב, או את אופן ביצוע הפעילות הזאת מול התלמידים.
<אילן שי: לעניין חוות דעת של גורמים נוספים, כתוב שאפשר להגיש חוות דעת של גורמים נוספים, לא צריך להגדיר את כל הגורמים הנוספים.
<אילן שי: זה בלתי אפשרי להגדיר את כל הגורמים הנוספים שאפשר יהיה לצרף חוות דעת שלהם.
<רויטל לן כהן: לא מדובר על חוות דעת.
אילן גילאון: אני רוצה שתשבו על המדוכה בנוגע לאיך השילוב משתלב בתוך הנגישות.
<איתן עמרם: קודם שתהיה אחריות כוללת של משרד החינוך.
<שולמית כהן: אני מבינה שנשב עוד הרבה.
<שולמית כהן: אני שמחה ומברכת על הרעיון של שולחנות עגולים.
<שולמית כהן: אנחנו לא כל כך נוקשים כמו שזה נשמע.
<שולמית כהן: אנחנו קיבלנו את התקציב השני ממשרד האוצר.
<שולמית כהן: כנראה שתקנות לא יהיו לנו בימים הקרובים.
<שולמית כהן: אני רק רוצה לעדכן אתכם שאנחנו יוצאים בקול קורא נוסף.
<שולמית כהן: אתם מבינים את ההבדל בין קול קורא לתקנות.
<שולמית כהן: אין לנו אופציה אחרת.
<שולמית כהן: זה אומר שלא לכל ילד שיגיע לבית הספר ננגיש מיד, אלא צריך יהיה לבקש עבור כל הילדים ביחד.
<שולמית כהן: בימים הקרובים נוציא קול קורא לרשויות המקומיות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בפעם שעברה לא כל הרשויות המקומיות קיבלו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שפרק זמן של שבועיים זה פרק זמן מצומצם מידי בשביל שהמתי"אות יאספו את כל השמות של כל הילדים ויגישו את הבקשה.
<שולמית כהן: את צודקת, אני לא מתכוונת להתווכח איתך.
<שולמית כהן: היינו חייבים בגלל שזה היה דצמבר.
<שולמית כהן: אם זה היה תלוי בי, הייתי נותנת להם גם בינואר.
<שולמית כהן: הפעם זה יהיה הרבה יותר ארוך, למרות שבין הפעם הראשונה לפעם השנייה הנחינו קצת את הרשויות להתחיל לעשות את המיפויים.
<שולמית כהן: מחר אנחנו כבר נפגשים עם כל המחוזות, עם מבצעי התקציב.
אילן גילאון: אני מוכן להקדיש דיון מיוחד למערכת היחסים בין הרשויות המקומיות למשרד החינוך ולשאר משרדי הממשלה, למרות שזה לא בתקנות.
אילן גילאון: זה לא פחות חשוב.
<רויטל לן כהן: זאת אכן הפעם הראשונה שבאגף לחינוך מיוחד יש אנשים שמוכנים לדבר איתנו ומדברים איתנו.
<רויטל לן כהן: אין ספק שהם שומעים אותנו.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שביסוד יש חילוקי דעות בין מה שאתם מבינים כמי שמסתכלים על זה מבחוץ, לבין מה שאנחנו מבינים כמי שחיים את זה.
<רויטל לן כהן: הבאתי את אלעד, הבן שלי, שהוא לקוח שלכם.
<רויטל לן כהן: עבורו ההנגשות האלו צריכות להיות.
<רויטל לן כהן: אחת מהמחלוקות הכי קשות היא סביב השאלה מה זו הנגשה.
<רויטל לן כהן: אחד הדברים שמשרד החינוך עומד על הרגליים האחוריות ולא מוכן לקבל זה את העובדה שהסייע או הסייעת המשלבים הם נגישות.
אילן גילאון: זה קיים בכל מיני מקומות.
<רויטל לן כהן: משרד החינוך מתעקש שזה לא.
<אלעד לן כהן: כמו שכולם יודעים, לתסמונת אספרגר יש סייע שעוזר לילד בחלקים שהוא לא הכי טוב בהם, או כשהוא לא יכול.
<אלעד לן כהן: אני לא יכול.
<אלעד לן כהן: אם תשאירו אותי שעתיים בלי סייע, יש סיכוי שאני אעשה צעד לא נכון, שאני לא אתחבר, שאני אעצבן.
<אלעד לן כהן: מאז שעופר הגיע היה לי מאוד טוב, מאוד כייף, הרבה יותר ילדים רצו להיות חברים שלי.
<אלעד לן כהן: בשנה הראשונה שעופר היה איתי בבית ספר שני ילדים הפכו להיות החברים הכי טובים שלי.
<אלעד לן כהן: רק שתדעו, סייע זה נגישות שילד צריך.
<אלעד לן כהן: סייע זה בדיוק כמו כלב נחייה לאנשים עיוורים.
<אלעד לן כהן: אני צריך את עופר כדי שיעזור לי, כדי שאני אוכל לקבל את העזרה, כדי שהוא יוכל לתקן אותי אם אני צריך.
<אלעד לן כהן: סייע אחד לא יכול להיות לשני ילדים.
<אלעד לן כהן: סייע אחד הוא הנגשה לילד אחד.
<אלעד לן כהן: יש סייע אחד שמתאים.
<אלעד לן כהן: יש סוג מסוים של סייע שמתאים, לא כל סייע מתאים לכולם.
<אלעד לן כהן: תחשבו על סיטואציה שיש שני אחים עם אותו סייע.
<אלעד לן כהן: אם אחד מהם רוצה ללכת עם חבר שלו להסתכל על סרטונים בספרייה במחשב אבל השני רוצה ללכת לחצר, הסייע לא יכול להשתכפל, הוא לא יכול להיות בשני מקומות בו זמנית.
<אלעד לן כהן: לכל ילד יש סייע אחד.
<אלעד לן כהן: סייע זה אחד הכלים שאני הכי צריך.
<אלעד לן כהן: מה שמשנה זה כמה זמן הוא נמצא, האם הוא מתאים לי או לא.
אילן גילאון: אלעד, תודה.
אלי אלאלוף: היום ה-20 ביוני 2016, י"ד בסיון התשע"ו, השעה 09:04 ואנחנו פותחים את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: על סדר היום הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו-2016, הצעת חוק ביוזמת חברת הכנסת תמר זנדברג והרבה מאוד חברים נוספים ואני לא כלול ביניהם.
אלי אלאלוף: תמר, את פותחת.
תמר זנדברג: האמת היא שאני מרגישה שזה רגע היסטורי, ממש לא פחות מזה.
תמר זנדברג: באמת בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל ואחרי עבודה שנמשכת זו הכנסת השלישית, סוף סוף אנחנו נשיג הישג שמיד אני אפרט אותו.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר שזה הישג צנוע אבל הישג.
תמר זנדברג: ההישג הגדול הוא שהמושג חופשת אבהות ייכנס בפעם הראשונה לספר החוקים הישראלי ולשיח הציבורי הישראלי.
תמר זנדברג: הרעיון הזה שעומד מאחוריו הוא שחופשת אבהות או למעשה הולדת תינוק או תינוקת, הצטרפות של ילד או ילדה למשפחה, זה דבר שנוגע למשפחה, לאימא ולאבא שבמשפחה, והוא לא עניינה של האימא בלבד.
תמר זנדברג: הדבר הזה מגובה כבר באין סוף רעיונות וגם מציאויות שקורות בהרבה מאוד מדינות בעולם.
תמר זנדברג: מדינת ישראל גם הכירה בצורך לפחות.
תמר זנדברג: משרד הכלכלה הכיר כבר מזמן בפיגור מבחינת זמנים, מבחינה היסטורית, של ישראל בתחום הזה וכאן אנחנו בעצם לראשונה מכניסים את המושג הזה.
תמר זנדברג: אני אומרת שזה הישג צנוע כי זה הישג מאוד צנוע.
אלי אלאלוף: חלק הוא על חשבון החופשה?
תמר זנדברג: אחרי הסכמות והרבה מאוד מאבקים והתנגדויות שאני חייבת לומר שהתחילו בכנסת ה-18 אז עם חבר הכנסת מהאופוזיציה אורי אריאל, היום השר, שהמשיך ללוות את החוק הזה לאורך כל הזמן.
תמר זנדברג: אחר כך העביר אותו לידיו המסורות של השר אלקין שהמשיך ללוות ולתמוך, וכמובן חבר הכנסת ביטן, היום יושב ראש הקואליציה, ובאמת בלי התמיכה שלהם זה לא היה עובר ובלי הליווי המסור שלכם בוועדה ואני חייבת כאן לציין את עורכת הדין ענת מימון מהייעוץ המשפטי של הוועדה שטיפלה בכל הנוסחים, כולל המשברים שחלקם התרחשו כאן בוועדה.
תמר זנדברג: בסופו של דבר הגענו לניסוח שאומר שהחוק יעניק שישה ימים לאחר הלידה, כולל יום הלידה, ועוד חמישה ימים אשר יתחלקו: שלושה ימים על חשבון ימי החופשה השנתית של העובד, ממכסת ימי החופשה שלו, ואם אין לו ימי חופשה, זאת תהיה חופשה ללא תשלום, ועוד יומיים נוספים שיהיו ימי מחלה ממכסת ימי המחלה של העובד כאשר הדבר היחיד שדאגנו כאן הוא שרצף ימי המחלה יהיה כדין שלושה ימי מחלה.
תמר זנדברג: כלומר, למרות שהיום הראשון הוא יום הלידה והיומיים הנוספים הם לאחר שלושה ימי חופשה, הם ייראו לצורך חישוב הגמול כשלושה ימי מחלה רצופים.
תמר זנדברג: זאת בעצם ההסכמה שלנו עם משרדי הכלכלה והאוצר, שזה גם המקום להודות לנעמי שלא נמצאת כאן ולאורי שיינין שנכנס עכשיו.
תמר זנדברג: תודה לשניכם על הליווי.
תמר זנדברג: אם כן, זאת הצעת החוק שעומדת בפנינו.
אלי אלאלוף: אני מרגיש שאין התנגדות ולכן אולי נעבור להצבעה?
תמר זנדברג: אני חושבת שאין לי בעיה.
תמר זנדברג: אני לא רואה כאן מישהו שיתנגד.
אלי אלאלוף: מי רוצה להתבטא?
<מיכל וקסמן חילי: נשיאות הארגונים העסקיים.
<מיכל וקסמן חילי: אנחנו כמובן תומכים בהצעת החוק אבל נפגשנו עם חברת הכנסת תמר זנדברג ולפי הסיכום אתנו, כפי שבאמת סיכמנו בסוף הישיבה, שיעורי התשלום בגין ימי המחלה אמורים להישאר כפי שהם בחוק דמי מחלה.
<מיכל וקסמן חילי: בנוסח כאן - אני לא יודעת אבל אולי מקורו בטעות, אולי בחוסר הבנה – אנחנו רואים שתשלום ימי מחלה הוא כבר מהיום הראשון להיעדרות.
<ענת מימון: איפה את רואה את זה?
<מיכל וקסמן חילי: "יראו את היום הראשון להיעדרו לפי פסקת משנה זו כיום השני למחלתו".
<מיכל וקסמן חילי: זאת אומרת, תשלום של חמישים אחוזים במקום אפס אחוז.
<מיכל וקסמן חילי: זאת אומרת שאם היו מורידים את הפסקה הזאת מהמילה "יראו את היום הראשון" עד "לפי סעיף 2 לחוק האמור", זה היה בהחלט בהתאם לסיכום שלנו עם חברת הכנסת.
<מיכל וקסמן חילי: אנחנו עומדים מאחורי זה ותומכים בהצעת החוק הזאת.
<ענת מימון: התוספת הזאת בסיפא של הפסקה אומרת למעשה שהיום הראשון לפי הפסקה הזו הוא היום השני.
<ענת מימון: בגלל שיום שלידה הוא היום הראשון, קטענו את הרצף על ידי ימי החופשה וכאן אנחנו בעצם יוצרים מעין רצף לא אמיתי אבל רצף כדי שעל היום הראשון לפי הפסקה הזאת כן ישולמו חמישים אחוזים.
<מיכל וקסמן חילי: זה בהחלט לא בהתאם לסיכום.
<ענת מימון: אנחנו תיאמנו מול משרד הכלכלה.
<מיכל וקסמן חילי: המשמעות היא שזאת תוספת עלות.
<מיכל וקסמן חילי: אנחנו התנינו את זה באי תוספת עלות על המעסיקים.
<מיכל וקסמן חילי: המשמעות היא תוספת עלות של חמישים אחוזים ליום עבודה במקום אפס אחוז.
<מיכל וקסמן חילי: אם אנחנו נאמנים לסיכומים, אז כן, זה צריך להיות אפס אחוז.
אלי אלאלוף: ברשותך, נבדוק עם משרד הכלכלה.
<מאיה טאוסיג: אנחנו תמכנו בהצעת החוק כפי שהיא כרגע.
אלי אלאלוף: כמו שהיא כרגע.
<מיכל וקסמן חילי: אנחנו במיעוט אבל אנחנו אלה שמשלמים.
תמר זנדברג: אני ממש מתאפקת לא להגיד שום דבר.
תמר זנדברג: אם את רוצה שהערתך תירשם לפרוטוקול ואנחנו נמשיך הלאה ונצביע על הצעת החוק כפי שהיא, לדעתי זה ייטב לכל הצדדים.
תמר זנדברג: אני ממש לא רוצה להגיד בשם המעסיקים שאת מייצגת אותם מפאת כבודך וכבוד המעסיקים.
תמר זנדברג: אני ממש לא רוצה להגיד כלום.
תמר זנדברג: אני ממש מפצירה בך להסתפק.
תמר זנדברג: הערתך נרשמה לפרוטוקול ואני מציעה שנתקדם.
תמר זנדברג: אם את רוצה, אני יכולה להגיד.
אלי אלאלוף: אם אני מבין טוב, מדובר על חצי מיום חופשה.
<מיכל וקסמן חילי: חמישים אחוזים מעלות יום חופשה.
<מיכל וקסמן חילי: נכון.
<מיכל וקסמן חילי: במקום לפי מה שאנחנו הבנו בסיכום.
<מיכל וקסמן חילי: אם אנחנו מדברים על זה שלא תהיה עלות למעסיקים, זה אפס.
אלי אלאלוף: צר לי להגיד שאנחנו נאכזב אתכם בעמדה שלכם היום כי מה שאני שומע, זה הסיכום שהיה בנוכחותכם ואין שום סיבה לחזור ממנו.
אלי אלאלוף: אם כבר נותנים שמחה, אז בואו ניתן אתה עד הסוף.
<לילי בורוכוב: אני מלה"ב.
<לילי בורוכוב: אנחנו כחלק מנשיאות הארגונים העסקיים גם מצטרפים לעמדה של הנשיאות.
<לילי בורוכוב: עם זאת, במידה והצעת החוק, באמת תהיה נכונות להעביר אותה, אנחנו רוצים שגם העצמאים ייהנו ממנה.
<לילי בורוכוב: יש 270 אלף עצמאים בישראל וגם להם מגיעה הזכות ליהנות מחופשת אבהות, חופשת לידה.
<לילי בורוכוב: אנחנו רואים בהצעת חוק שעברה לאחרונה בהשוואת דמי הלידה לעצמאיות סנונית ראשונה להשוואת תנאים סוציאליים.
<לילי בורוכוב: גם זאת יכולה להיות הזדמנות.
אלי אלאלוף: למה לא הבעתם את נכונות
אלי אלאלוף: כם לפני הישיבה?
תמר זנדברג: הם הביעו.
תמר זנדברג: הם צודקים.
תמר זנדברג: אין ספק שזאת הערה מאוד נכונה.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש, אני חושבת שזאת הערה מאוד נכונה.
תמר זנדברג: גם הכנסת הזאת, כמו שציינת, לקחה על עצמה התנעת מהלך או כמה מהלכים הייתי אומרת בנושא העצמאים, כמו שלא היו בכנסות קודמות.
אלי אלאלוף: יש מפלגה חדשה.
תמר זנדברג: הרבה מזה זה קרדיט לחברי כנסת ולמפלגות בקואליציה, בין היתר שלכם.
תמר זנדברג: אני חושבת שזאת הערה נכונה.
תמר זנדברג: הצעת החוק הזאת נוגעת לחוק עבודת נשים.
תמר זנדברג: זאת הצעת חוק אחרת, נפרדת.
תמר זנדברג: אני בהחלט חושבת שאנחנו צריכים לנסח הצעת חוק כזאת ולתמוך בה ולהעביר אותה.
תמר זנדברג: זה פשוט לא במסגרת הצעת החוק הזאת אבל זאת הערה מאוד מאוד נכונה שצריך לקדם אותה.
<רותי הורניק: הרשות לקידום מעמד האישה שהייתה במשרד ראש הממשלה ולאחרונה עברה למשרד לשוויון חברתי.
<רותי הורניק: ההתמקדות הפעם בחופשת אבהות במקום חופשת לידה וחופשת אימהות היא מקדמת הורות שוויונית וכך היא תורמת לשוויון המגדרי בישראל.
<רותי הורניק: לכן הרשות לקידום מעמד האישה מאוד תומכת בתיקון הזה שהוא בהחלט תיקון היסטורי.
אלי אלאלוף: אתם עברתם למשרד לשוויון חברתי ומצד שני אתם תומכים בגברים למרות שאתם הרשות לקידום מעמד האישה.
<רותי הורניק: כי אנחנו תומכים בשוויון בין גברים לנשים.
<נועה נעמן: אני מנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.
<נועה נעמן: היה לי חשוב לומר לחברת הכנסת תמר זנדברג על הצעת החוק הזאת.
<נועה נעמן: שינויים סמנטיים באמת מביאים לשינויים גם בראיית העולם.
תמר זנדברג: החוק הזה הוא לא שינוי סמנטי אלא הוא נותן זכות מאוד מאוד רצינית שלא הייתה עד היום.
תמר זנדברג: נכון שזה לא מושלם, נכון שזה הישג צנוע, היה אפשר כאן לעשות יותר, אבל כן, הצעת החוק הזאת באמת תיתן לראשונה בתולדות ישראל זכות לאב בימים הראשונים להיות בבית.
תמר זנדברג: זאת פריצת הדרך ומכאן חשיבות החוק.
אלי אלאלוף: הוא היה עושה את זה אבל על חשבונו.
תמר זנדברג: אני רוצה לסב את אוזנך שבשנתיים וחצי שאני לפחות עובדת על הצעת החוק הזאת אחרי שירשתי אותה מאורי אריאל, מספר הפניות שקיבלתי מאבות שהיו רוצים לקחת את החופש על חשבונם אבל המעסיק לא מאפשר להם, אם באמת כל אב שהיה רוצה היה לוקח על חשבונו, יכול להיות שהיו עוברות עוד כמה שנים עד שהיינו מחוקקים את הצעת החוק הזאת ואולי היא הייתה בלבוש אחר.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר שזאת גם הערה לנציגי המעסיקים כאן סביב השולחן, שתחזירו אליכם לארגונים.
תמר זנדברג: הצעת החוק הזאת באמת נולדה מתוך כורח שבמידה רבה מאוד נולדה במערכת יחסים לא מספיק תומכת בין מעסיקים לבין עובדים.
תמר זנדברג: אם כל עובד שהיה רוצה היה לוקח את ימי החופשה שלו ומבלה כמה ימים, שבוע, בבית – אולי לא היינו מגיעים לחקיקה.
תמר זנדברג: זה רגע חגיגי ואני לא רוצה לקלקל אותו עם עימותים, אבל דעו לכם - - -
<מיכל וקסמן חילי: את לא מקלקלת לנו.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה בכוונה בצורה מאוד מאוד זהירה.
תמר זנדברג: מסתתר כאן הרבה ממה שאני הייתי יכולה להגיד, אבל במידה רבה מאוד זה נולד בגלל שגם מי שהיה רוצה לקחת את החופש על חשבונו, לא היה יכול עד היום.
תמר זנדברג: לכן הגענו למצב של חקיקה.
אלי אלאלוף: לפרוטוקול.
אלי אלאלוף: אני אשמח, תמר, אם תזמי את התיקון שיאפשר לתת את זה גם לעצמאים.
תמר זנדברג: נעשה את זה ביחד.
אלי אלאלוף: אני אשמח מאוד להעביר את זה כמה שיותר מהר.
אלי אלאלוף: בסך הכול באמת זה נראה תיקון אמיתי של מצב רגשי להורה של ילד כדי שיהיו יחד ברגעים כל כך חשובים למשפחה.
דב חנין: משפט קצר.
דב חנין: אני מצטרף לברכות לחברת הכנסת זנדברג על הצעת החוק הזאת.
דב חנין: אני רוצה להתייחס לשאלה של המשמעות.
דב חנין: אני חושב שיש לחוק הזה משמעות מאוד גדולה מכיוון שאנחנו מונעים כרגע קופסה שנכון שלתוך הקופסה הזאת אנחנו לא מכניסים את כל מה שרצינו, אבל הניסיון הפוליטי והחברתי מעיד על כך שברגע שיש קופסה, יש לה את החיים שלה, יש לה את הדינמיקה שלה ויש לה את האפשרות להתפתח.
דב חנין: אני מצטרף לאלה שמקווים שחופשת האבהות שמתחילה התחלה צנועה, תתפתח להמשך הרבה יותר משמעותי.
דב חנין: בגילוי נאות אני אומר, כמי שלקחתי עם כל אחד מילדיי חופשת אבהות של שלושה חודשים, מאוד נהניתי מזה.
תמר זנדברג: על חשבונך.
דב חנין: על חשבוני, אבל הייתי עושה את זה מחדש אם הייתה לי הזדמנות.
אלי אלאלוף: לנכדים.
דב חנין: אני אומר שלא יודע איך חיי היו נראים בלי שהייתי עושה את זה.
<אריק בן שמעון: אני מלווה את החוק הזה מיומו הראשון, מלפני יותר מארבע שנים.
<אריק בן שמעון: עבורי לפחות זה יום מרגש.
<אריק בן שמעון: עברנו אתו הרבה עליות ומורדות.
<אריק בן שמעון: אני רוצה להגיד שהעבודה לצד תמר בשנתיים וחצי האחרונות כדי שהחוק יעבור מוכיחה שגם כשיש שני אנשים בשני קצוות הקשת הפוליטית, בימין הקיצוני ובשמאל, מוכיחה שכאשר יש הסכמות, אפשר לקדם דברים.
אלי אלאלוף: אתה מאשר שאלה שני קצוות.
<אריק בן שמעון: כן.
<אריק בן שמעון: כמו שתמר אמרה, כבר לפני ארבע שנים הטלפון והאי-מייל בלשכת השר אורי אריאל, אז חבר כנסת, הייתה מפוצצת במיילים ובקשות ששואלות מתי החוק הזה עובר וכי יש דרישה לכך.
אלי אלאלוף: חשבתי שהוא מתעסק רק בשירות לאומי.
<אריק בן שמעון: אני כבר שמונה חודשים לא אתו.
<אריק בן שמעון: היום אני אדם פרטי.
<אריק בן שמעון: אני חושב שזה חוק חשוב ובאמת צריך לתקן אותו גם לגבי העצמאים.
<אריק בן שמעון: גם אם הוא עבר מספר תיקונים בדרך ולא בדיוק כמו שהוא נכתב בהתחלה, המהות שלו שלא מאפשרת כרגע שיקול דעת אלא את שיקול הדעת לעובד להיות לצד אשתו וליד הרך הנולד או הרכה הנולדה, זאת המהות של החוק ולא משנה אם ירדו ימים או לא ירדו ימים.
<אריק בן שמעון: אני מברך כל כך.
<אריק בן שמעון: מבחינתי, דרך אגב, זאת גם מתנת יום ההולדת הכי טובה שקיבלתי.
תמר זנדברג: רצינו לברך אותך ביום הולדת שמח שחגגת לפני יומיים.
<אריק בן שמעון: אני כבר לא אנצל את החופשה הזאת, הילדים שלי כבר גדולים, אבל הבאים בתור כן ינצלו אותה.
תמר זנדברג: זאת הזדמנות טובה לומר לפרוטוקול ולהודות לאריק בן שמעון על העבודה המסורה.
תמר זנדברג: אנחנו עובדים כאן עם הרבה יועצי שרים והרבה יועצים בכנסת מתוקף תפקידם אבל מסירות כזאת, ללוות את החוק גם במסגרת תפקידו וגם שלא במסגרת תפקידו, באמת עם הלב והנשמה, זה נדיר לראות כאן בחיים הציבוריים וזה באמת מרגש.
תמר זנדברג: תודה, אריק.
<ענת מימון: חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו–2016 תיקון סעיף 7 בחוק עבודת נשים, התשי"ד-1954, בסעיף 7, אחרי סעיף קטן (ג2) יבוא: "(ג3) עובד רשאי להיעדר מעבודתו עד חמישה ימים מיום הלידה של בת זוגו.
<ענת מימון: דין היעדרות לפי פסקה זו כמפורט להלן: לעניין שלושת ימי ההיעדרות הראשונים – כדין חופשה שנתית, ואם אין לעובד ימי חופשה המגיעים לו – כדין חופשה ללא תשלום.
<ענת מימון: לעניין שני ימי ההיעדרות הנותרים – כדין היעדרות מפאת מחלה.
<ענת מימון: לעניין עובד הזכאי לדמי מחלה לפי חוק דמי מחלה, התשל"ו-1976, יראו את היום הראשון להיעדרו לפי פסקת משנה זו כיום השני למחלתו ואת היום השני להיעדרו לפי פסקת משנה זו כיום השלישי למחלתו לפי סעיף 2 לחוק האמור.
<ענת מימון: ימי ההיעדרות לפי פסקת משנה זו יהיו ממכסת ימי ההיעדרות שזכאי לה העובד לפי חוק דמי מחלה (היעדרות עקב הריון ולידה של בת זוג), התש"ס-2000".
<ענת מימון: אני אעיר הערה אחת.
<ענת מימון: ברישא כתוב חמישה ימים מיום הלידה.
<ענת מימון: הכוונה היא שיום הלידה כבר היום ניתן כיום מחלה לפי תקנות דמי מחלה (היעדרות עקב הריון ולידה של בת זוג) וכאן אנחנו פשוט ממשיכים את הרצף הזה ולכן יום הלידה קיים ממילא.
<ענת מימון: אנחנו כמובן נבדוק ניסוחית שזה מספיק ברור שזה כולל כבר את יום הלידה שקיים היום בחוק ואם צריך, נעשה את השינוי.
<ענת מימון: אבל אני מסבירה שזאת המהות.
תמר זנדברג: מה זאת אומרת נעשה את השינוי?
תמר זנדברג: אנחנו עכשיו מצביעים על זה.
<ענת מימון: כן, אבל ניסוחית אם צריך לכתוב עד חמישה ימים מיום הלידה ולהגיד יום הלידה לעניין זה הוא לפי התקנות, רק כדי שיהיה ברור שיום הלידה ניתן היום בתקנות.
<ענת מימון: אני מבהירה את המהות ואני אומרת שאנחנו עוד עוברים תהליך של ניסוח לפני שאנחנו מעלים למליאה.
<ענת מימון: זאת המהות.
<ענת מימון: יש יום לידה שהוא יום מחלה, שלושה ימי חופשה ועוד שני ימי מחלה.
תמר זנדברג: כלומר, הנוסח הזה לא בטוח שהוא יהיה הנוסח הסופי.
<ענת מימון: ניסוחית.
אלי אלאלוף: לא שמעתי את נציגת נעמ"ת.
אלי אלאלוף: חסרה לי הברכה שלך.
<מאירה בסוק: אני מברכת.
<מאירה בסוק: אני גם הייתי רוצה שיהיה עוד משהו, שזה הדבר שהוא הכי חשוב היום וזה שימי מחלה יהיו מהיום הראשון גם במשק הפרטי ולא רק במשק הציבורי.
<מאירה בסוק: אני חושבת שזה ממש כאב לב שאדם שהוא חולה, ביום הראשון לא משלמים לו וביום השני.
<מאירה בסוק: אני חושבת שדב חנין במשך שנים נלחם וזה דבר שחסר לי.
אלי אלאלוף: דב, את מי אתה מחליף היום?
דב חנין: מי שברשימה המשותפת.
אלי אלאלוף: אתה יכול להחליף את עבדאללה אבו מערוף או את אימן עודה.
דב חנין: כיוון שעבדאללה בדרך כלל נמצא בישיבות, אני אחליף אותו היום.
אלי אלאלוף: מי בעד אישור הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו–2016?
אלי אלאלוף: מזל טוב לכולם.
דב חנין: ברכות אדוני היושב ראש.
תמר זנדברג: תודה רבה לך אדוני היושב ראש ולוועדה.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל בכך שהיום יום חגיגי בכנסת.
מירב בן ארי: אנחנו מציינים את יום הסטודנט הלאומי.
מירב בן ארי: אני יושבת ראש השדולה למען הסטודנטים בהשכלה הגבוהה, אני וחברת הכנסת עליזה לביא שמנהלת דיונים במקביל בוועדה למעמד האישה.
מירב בן ארי: חילקנו את התפקיד היום.
מירב בן ארי: הייתי יושבת ראש השדולה גם בשנה שעברה אם יש משהו שלקחתי מהשדולה בשנה שעברה, זה שיום הסטודנט השנה יהיה פרקטי.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אנחנו נעשה כאן דיון במספר ועדות – בשעה 10:00 אני אנהל גם את ועדת החינוך – ויהיו כאן סטודנטים מצוינים שידברו על העשייה שלהם ונעניק להם תעודות.
מירב בן ארי: יהיה יום שהוא גם פורה וגם החבר'ה יצאו מכאן עם אג'נדה או חשיבה.
מירב בן ארי: לכן הדיון הראשון שביקשתי – ואגב, כבר התחלתי אותו מול הביטוח הלאומי ומול התאחדות הסטודנטים אבל בעיקר מול ביטוח לאומי כי הם השותפים שלי לעניין הזה – כמובן בתמיכת יושב ראש הוועדה, אני רוצה להעלות לסדר היום כאן את הנושא של הבטחת הכנסה.
מירב בן ארי: מה שקורה במדינת ישראל כיום – ותכף גם ניתן לחבר'ה מהביטוח הלאומי לדבר - זה שאדם שמקבל הבטחת הכנסה ורוצה להירשם ללימודים לתואר ראשון, ברגע שהוא נרשם ללימודים, לוקחים ממנו את הבטחת ההכנסה.