GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: הם יכולים לטפל ב-60 מקרים לפעמים, אבל שזה יהיה הסטנדרט?
דב חנין: אנחנו אומרים את זה בגלל שאנחנו לא יכולים.
דב חנין: אם היינו יכולים, היינו עושים יותר.
דב חנין: אמרנו שנתחיל בזה.
דב חנין: כשאני שומע שהאוצר אפילו את זה לא מבין, כנראה שצריך לשלוח את פקידי האוצר לעבוד בלשכות הרווחה במשך שבוע על-מנת לראות אם הם יודעים לעבוד עם 40 משפחות, אם הם יודעים לתת תשובות ל-10 משפחות.
דב חנין: אם זה יהיה המצב, אני חושב שנוכל להתפשר איתם על מה שהם רוצים.
דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אנחנו מדברים על זכויות של עובדים, על תנאי עבודה מינימאליים וגם על היכולת לטפל.
דב חנין: זו לא איזו שהיא סטטיסטיקה שאומרים "טופל, טופל, טופל", כל אחד מקבל שתי דקות ואז יוצא, זו מערכת שצריכה לתת תשובות אנושיות לבני אדם.
דב חנין: היא עובדת בלחצים בלתי אפשריים.
דב חנין: אני מצטרף להצעתו של חבר הכנסת כהן.
דב חנין: אני חושב שתפקידה של הוועדה הזאת, לאחר שנעשה ניסיון הידברות עם האוצר, להמשיך להכין את ההצעה הזאת לקריאה ראשונה.
דב חנין: אני מקווה שכשה
דב חנין: חוק יגיע לקריאה ראשונה, אפשר יהיה לשכנע את כולנו בכנסת להצביע עבורו.
דב חנין: יכול להיות שעוד נצטרך להתווכח בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, אבל אין שום סיבה לעצור בנקודה הזאת.
<בוני גולדברג: אני עובדת סוציאלית מעל ל-35 שנה.
<בוני גולדברג: הייתי פעם מנהלת מחוז משרד הרווחה.
<בוני גולדברג: עברתי לשלטון המקומי, לכן יש לי פרספקטיבה כפולה.
<בוני גולדברג: חבר הכנסת דב חנין, עובד סוציאלי עובד 39 שעות בשבוע.
<בוני גולדברג: אתה צודק, 60 זה לא מספר אפשרי.
<בוני גולדברג: בתוך זה אנחנו צריך לתת הדרכה.
<בוני גולדברג: מדובר בדיני נפשות.
<בוני גולדברג: אנשים לא מוציאים החלטות כלאחר יד.
<בוני גולדברג: זה דבר אחד שצריך לזכור.
<בוני גולדברג: מותחים את ה-39, נותנים שעות נוספות.
<בוני גולדברג: המציאות הרבה יותר עגומה.
<בוני גולדברג: אני העברתי לחבר הכנסת מאיר כהן מספרים מאוד פשוטים.
<בוני גולדברג: אנחנו מטפלים ב-10 אלפים קשישים בירושלים.
<בוני גולדברג: אנחנו רואים אותם שעה וחצי בשנה.
<בוני גולדברג: זה מספר שאני מתביישת להגיד אותו, אבל זאת המציאות.
<בוני גולדברג: כדי לקבל היום תסקיר של פקיד סעד, צריך להמתין 5 חודשים.
<בוני גולדברג: זה לא אנושי.
<בוני גולדברג: אני חושבת שזה בעוד כמה רשויות, אבל אני מציינת את ירושלים כי אני אחראית עליה.
<בוני גולדברג: הילדים נטחנים יותר ממה שהם נטחנים גם ככה.
<בוני גולדברג: אני מקבלת המון טלפונים: "תנסי את המקרה הזה, תעלי אותו ראשון, תעלי אותו שני".
<בוני גולדברג: זה לא אפשרי.
<בוני גולדברג: אנשים עם פיגור שכלי צריכים לעבור ועדות חוזרות על פי חוק.
מאיר כהן: סיפרתי לחבר הכנסת חנין שעם כניסתי לתפקיד שר הרווחה נחשפתי למצב של אדם שישב 45 יום בבית סוהר כי לא הייתה עובדת סוציאלית.
<בוני גולדברג: הייתה עובדת סוציאלית שלא הספיקה לכתוב תסקיר.
מאיר כהן: היא אמרה שיש לה לפניו רשימת המתנה של עוד איזה 20 תסקירים, שהיא פשוט לא יכולה.
דב חנין: תסקירים בשירות המבחן זה תור ענקי.
דב חנין: זה בכל המערכת, זה לא מקרה בודד.
דב חנין: זה עולה למדינה המון כסף.
<בוני גולדברג: עשיתי איזו שהיא עבודה פנימית שלי, אני אשמח להעביר לכם אותה, כדי להראות שבתקינה סבירה אני צריכה 300 תקנים.
<בוני גולדברג: כמנהלת אני לא מקבלת שירותים חדשים.
<בוני גולדברג: אני פוגעת באוכלוסייה.
<בוני גולדברג: אין לי מי שיעשה את זה.
טלי פלוסקוב: רק לירושלים 300 תקנים?
<בוני גולדברג: כן, על פי התקינה שלי.
<בוני גולדברג: משרד הרווחה חייבים לי 60, אבל גם זה לא מגיע.
<בוני גולדברג: משרד הרווחה לוקח נוסחה ומחלק.
<בוני גולדברג: תנו לי 120 לעובד, לא 60, ואני אסתפק בזה.
<בוני גולדברג: 40 תיקים של ילדים בסיכון זה המון.
<בוני גולדברג: תזכרו שיש חקיקה גורפת.
<בוני גולדברג: אנחנו כל היום בבתי משפט, בהגשת תסקירים, תצהירים, ועדות, מכרזים.
<בוני גולדברג: כל אלה הם דברים שזוללים זמן.
<בוני גולדברג: אנחנו צריכים להיות שם, זה בסדר גמור, רק אין לזה שום שיפוי כלפי העובד.
<בוני גולדברג: אנחנו יודעים לעשות את העבודה, אנחנו ממש יודעים, אנחנו מקצוענים.
<בוני גולדברג: רובנו מחויבים, רוצים, אבל אי אפשר.
<בוני גולדברג: האם אני צודקת כמנהלת כשאני אומרת לשירות מסוים שצריך אותו אבל אני לא מסוגלת להרים אותו בירושלים הגדולה?
<בוני גולדברג: לאן הגענו, אני לא יודעת להגיד.
<בוני גולדברג: אנחנו מטפלים היום ב-120 אלף איש בירושלים.
<בוני גולדברג: זאת לא התמונה האמיתית, זו הקיבולת.
<בוני גולדברג: אנחנו בסוציו אקונומי 4, מזרח העיר בסוציו אקונומי 1.
<בוני גולדברג: אנחנו מפספסים הרבה מאוד אנשים.
<בוני גולדברג: איך אתה ישן עם זה?
<בוני גולדברג: מה אתה אומר לעובד?
<בוני גולדברג: אני מאוד קשוחה, אני שמה גבולות: חבר'ה, המתנות.
<בוני גולדברג: מה זה המתנות?
<בוני גולדברג: אמרו את זה כבר פה.
<בוני גולדברג: אין לי מילים להגיד את העניין.
<בוני גולדברג: אני לא יודעת באיזה מילים עוד אפשר להסביר את זה.
<בוני גולדברג: שיבוא כל מי שרוצה לעבוד איתנו יום אחד.
<בוני גולדברג: בירושלים יש כל יום חירום.
<בוני גולדברג: בכל פיגוע נשלחים 40,50 עובדים סוציאליים ללוות את האנשים, את הילדים, את זירת הפיגוע, את זיהוי הגופה, את הלוויות.
<בוני גולדברג: באים אלינו בטענות, אבל בסדר, בשעת צרה לא מדברים.
<בוני גולדברג: יש המון דברים שהם בלתי צפויים.
<בוני גולדברג: זאת מדינה כזאת שיש בה הרבה מאוד בלתי צפוי.
<בוני גולדברג: אנחנו כל הזמן בסיפור הזה.
<בוני גולדברג: זה נורא עצוב, זה נורא כואב.
<בוני גולדברג: בשם ראש הרשות שלי אני יכולה להגיד שאנחנו מאוד מודעים.
<בוני גולדברג: עיריית ירושלים משלמת 90 משרות מכספה.
<בוני גולדברג: אני מנסה לשכנע, כי בסופו של דבר אנחנו לא משרתים את התושבים.
<בוני גולדברג: הקושי הגדול הוא לבטא את המניעה, לא להגיע ברגע האחרון כשהאש בוערת, כי אז אין לנו ברירה, אנחנו מגיעים ונזעקים לשם.
<בוני גולדברג: המקרים שמגיעים לשירותי הרווחה הם סופר מורכבים, בעיקר בגילאים יותר צעירים.
<בוני גולדברג: היום רואים ילד בן 8 שתוקף את החברים שלו מינית בבית ספר.
<בוני גולדברג: זה מטורף.
<בוני גולדברג: לצערי, יש הרבה מאוד גורמים בקהילה שלא ממש לוקחים את האחריות.
<בוני גולדברג: בכל שכונה בירושלים יש לשכת רווחה, אנחנו מאוד נגישים.
<בוני גולדברג: לנו אין גבולות להגיד "לא, אתה לא תבוא, אתה לא יכול".
<בוני גולדברג: אין דבר כזה.
<בוני גולדברג: מצד שני, כל המערכת הזאת היא לוליינות לא אפשרית.
<בוני גולדברג: לא למדתי תואר שני בעבודה סוציאלית בשביל להיות לוליינית ולנסות.
<בוני גולדברג: כשאני מסתכלת בעיני העובדים אני לא יודעת מה להגיד.
<בוני גולדברג: אני אשמח להתגייס לכל משימה, חבר הכנסת כהן, כדי לקדם את זה.
<בוני גולדברג: אי אפשר להמשיך ככה, זה לא אפשרי.
חיים ילין: מדברים פה על תקנים ותיקים, אבל בסוף הכל נופל על השלטון המקומי.
חיים ילין: אני חושב שאם היינו עובדים בתקן שמשרד הרווחה נתן לנו, המערכת הייתה קורסת לחלוטין.
חיים ילין: זה אחרי שמאיר הכיר טוב טוב את עוטף עזה, נתן תקן נוסף בחירום כמעט לכל רשות.
חיים ילין: התקן הפך בסופו של דבר להיות קבוע.
חיים ילין: אחרי כל זה אין רשות שלא שמה בין 3 ל-5 תקנים נוספים על חשבון הארנונה, על חשבון משלם המסים.
חיים ילין: מה שהממלכה לא מבינה זה שבסופו של דבר האחריות היא לא שלה, האחריות בסוף יושבת על השלטון המקומי, כי אלה התושבים שלה, הילדים שלה והאנשים שהיא מטפלת בהם.
חיים ילין: אם לא נעשה את זה, אף אחד לא יעשה את זה.
חיים ילין: אנחנו הקיר האחרון לפני שהם יגיעו לבתי כלא, להתאבדויות או לאסון משפחתי.
חיים ילין: הקיר הבא זה בתקשורת, זה בכותרת הראשית בעיתון.
<צפרא דוויק: ואז הם אומרים שאנחנו אשמים.
חיים ילין: הפרדוקס פה הוא שפוליטית מנציחים מדינת רווחה כי כנראה זה משרת הרבה מאוד אנשים אידיאולוגית, אבל לא נותנים לעובדים הסוציאליים שצריכים לטפל ביותר תיקים כלום.
חיים ילין: דרך אגב, כנ"ל לגבי פסיכולוגים, לגבי חינוך.
חיים ילין: כמעט בכל המוסדות אנחנו רואים את זה.
חיים ילין: מה קורה בחירום?
חיים ילין: מה קורה בטרור?
חיים ילין: אנחנו מאוקטובר בטרור.
חיים ילין: אף אחד לא מתייחס לזה.
חיים ילין: כל עובד סוציאלי ברשות צריך לטפל בתאונת הדרכים ובמעגל הרחב של הפיגוע עצמו.
חיים ילין: מאיפה שולפים עובדים סוציאליים בתל-אביב אחרי הפיגוע בשרונה?
חיים ילין: מי אחראי על זה?
חיים ילין: אם על זה מפילים גם את התקנים, מה שנקרא התור הקבוע שיש לכל עובד סוציאלי, המערכת תקרוס לחלוטין, לא פלא.
חיים ילין: תראו מה המגוחך.
חיים ילין: במשרד הבריאות מדברים על זה שמגיעים אנשים לבתי חולים עם יותר טראומה.
חיים ילין: אם הם היו מטופלים על ידי העובדים סוציאליים והיה מספיק תקינה, היה פחות פוסט טראומה.
חיים ילין: המדינה לא יודעת לטפל במנע.
חיים ילין: זו לא מנטליות, זאת שיטה.
חיים ילין: אנחנו נביא את הסופר טנקר לכבות את השריפה בכרמל, אנחנו לא נמנע את השריפה בכרמל.
חיים ילין: זאת תרבות הצל"ש.
חיים ילין: מישהו מקבל צל"ש על זה שהוא מנע מלחמה במדינת ישראל?
חיים ילין: מקבלים צל"ש רק אם יש מלחמה.
חיים ילין: זאת תרבות, זאת תפישה ניהולית.
חיים ילין: אנחנו סטרטאפיסטים מצוינים, אבל אנחנו לא מסוגלים להחזיק את המפעל, אנחנו מוכרים אותו לפני זה.
חיים ילין: אנחנו צריכים אסטרטגיה, אנחנו צריכים לתכנן את המדינה בצורה אחרת לחלוטין.
חיים ילין: אתם כעובדים סוציאליים משלמים את המחיר.
חיים ילין: מאיר בא עם החוק, שזה כבוד גדול להיות חתום אחריו, ואמר לי להסביר על עוטף עזה כי הממשלה לא מבינה, אף אחד לא מבין, אנחנו חייבים להילחם על זה.
חיים ילין: אני אומר לכם שאנחנו נילחם על זה.
חיים ילין: כשהם באים ואומרים מנע, זאת תפישת עולם אחרת לגמרי ממה שקיימת בממשלות ישראל.
חיים ילין: אנחנו הקמנו מדינה כסטרטאפ, אמרנו שיהיה בסדר, שאנחנו נסתדר תוך כדי הליכה.
חיים ילין: היום צריך לעצור, לבנות חזון, להבין מה זו חברה, להבין שאין היום משטר טוטליטרי קומוניסטי משמאל או מימין.
חיים ילין: אין חיה כזאת בעולם.
חיים ילין: תסתכלו על ארצות הברית.
חיים ילין: הם הזרימו כסף כדי להבריא את המדינה.
חיים ילין: תסתכלו מה קורה בעולם.
חיים ילין: אנחנו צריכים לדבר במושגים אחרים לגמרי, להיות קשובים לאזרחים.
חיים ילין: אנחנו באים לשרת אזרחים.
חיים ילין: העובדים הסוציאליים הכי מבינים את זה, הכי יודעים להכיל את המצב, יש להם הכי הרבה סבלנות, הם נמצאים שם.
חיים ילין: אף אחד לא מדבר על תחלופה.
חיים ילין: תראו מה התחלופה של עובדים סוציאליים בעוטף עזה.
חיים ילין: הן לא מסוגלות לעמוד במעמסה הנפשית הזאת.
חיים ילין: החוק הזה נראה הדבר הכי גדול, אבל זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות למען זה שיהיה הטיפול הכי בסיסי שיש לאזרח במדינת ישראל.
חיים ילין: לא דיברנו על מי מטפל במטפלים.
חיים ילין: צר לי שאנחנו צריכים לחוקק.
חיים ילין: אם לא הייתה מצוקה, לא היינו צריכים חוק, היינו מדינה אחרת לגמרי.
חיים ילין: כל עוד הטרור ממשיך, כל עוד המצוקה החברתית ממשיכה, זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות.
חיים ילין: אני אהיה מאוד שמח שיום אחד נבוא ונשנה את כל התפישה שלנו.
חיים ילין: למה מחסנים?
חיים ילין: כי מבינים שאם לא יתנו חיסון, האפידמיה שיכולה להיות בעקבות זה היא השתקה של המשק.
חיים ילין: את זה האוצר יודע להבין, הוא מבין את זה מצוין.
חיים ילין: הוא ייתן חיסונים בחינם לכל האזרחים.
חיים ילין: למה הם לא מבינים שיש עוד דרכים למנוע?
חיים ילין: עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, כל הצד החברתי הטיפולי הזה חייב להיות משודרג.
חיים ילין: אני מאוד שמח שמאיר הביא את החוק הזה.
חיים ילין: אנחנו נלחם עליו.
חיים ילין: אנחנו בעוטף יודעים להילחם.
מאיר כהן: אני מקווה שבפגישה עם שר האוצר לא נצטרך להילחם איתו.
חיים ילין: כשהוא הגיע לעוטף עזה הוא התנצל על כך שראש הממשלה לא נתן לו את התקציב שהיה צריך בשביל לעשות את מה שהוא היה צריך לעשות.
<צפרא דוויק: בחינוך קובעים מספר תלמידים לכיתה.
<צפרא דוויק: אנחנו יודעים שחינוך תמיד נצטרך.
<צפרא דוויק: אנחנו גם יודעים שבעיות חברתיות ומשפחתיות תמיד יהיו.
<צפרא דוויק: אפשר ללכת באותו משקל.
חיים ילין: זה יותר מורכב, כי ילד שיש לו בעיה בבית ספר מטופל במערכת החינוך, ילד שיש לו בעיה בבית, שזה אותו ילד, מטופל על ידי עובד סוציאלי.
חיים ילין: זה מתוקצב על ידי משרד החינוך, זה מתוקצב על ידי משרד הרווחה.
חיים ילין: צריך להפסיק עם הדבר הזה.
חיים ילין: צריך להסתכל בצורה הוליסטית על הדברים.
מאיר כהן: אנחנו מדברים על עו"ס משפחה מתוך הבנה גדולה מאוד שבמידה ונצליח עם החוק, תתפנינה הרבה מאוד משרות לחיזוק האגפים האחרים.
<אסא בן יוסף: אני עובדת סוציאלית מזה קרוב ל-30 שנה.
<אסא בן יוסף: מיותר כרגע לחזור על כל הדברים שצפרא ובוני אמרו.
<אסא בן יוסף: אני חושבת שהם הטיבו לתאר את המצוקה שמאפיינת את מה שקורה בשטח.
<אסא בן יוסף: אני היום לא נמצאת בשטח, אני נמצאת ברמה של קביעת מדיניות, קשר עם המשרד.
<אסא בן יוסף: אני שומעת מה קורה בשטח.
<אסא בן יוסף: הם הטיבו לתאר.
<אסא בן יוסף: חבר הכנסת מאיר כהן, אחת הבעיות שלנו היא הערכה המאוד גדולה שיש כלפי העובדים הסוציאליים.
<אסא בן יוסף: יש מי שיגיד שזו לא הערכה, שזה איזה שהוא מס שפתיים חברתי.
<אסא בן יוסף: אנחנו מוצאים חדשות לבקרים חקיקה חברתית מדהימה בתפישה שלה, בראייה שלה, בחשיבה שלה, של מניעה וסיוע לאזרחים.
<אסא בן יוסף: לעולם יימצא בתוך החקיקה הזאת העובד הסוציאלי, אבל באותה נשימה לעולם לא יהיה לצד החקיקה הזאת משאב מותאם, קרי כוח אדם לבצע את המשימה הזאת, או תקציב לבצע את המשימה הזאת.
<אסא בן יוסף: לעולם נהיה בחסר.
<אסא בן יוסף: משנה לשנה החקיקה החברתית, לא משנה כרגע מאיזה מניעים, מחוקקת ללא משאבים מתאימים.
<אסא בן יוסף: נוספים עלינו מיום ליום יותר ויותר מטלות שאותן נדרש העובד הסוציאלי על פי חוק לבצע.
<אסא בן יוסף: כתוצאה מזה יש הצטברות של דברים שאין יכולת לטפל בהם.
<אסא בן יוסף: באופן טבעי אתה מזניח את הטיפול המניעתי, את הטיפול באנשים לטובת דברים שהחוק מחייב אותך ודורש ממך לעשות.
<אסא בן יוסף: אני חושבת שזאת תופעה לא נכונה.
<אסא בן יוסף: אני חושבת שחברי הכנסת צריכים לשים לב שכשמחוקקים חוק, לעולם הוא צריך להיות אל מול תקינה.
<אסא בן יוסף: הערכה הזאת כלפינו, כבודה במקומה מונח, אבל אם לא נותנים לנו את זה אין לנו שום דרך לבצע.
<אסא בן יוסף: זאת תופעה מאוד בולטת.
<אסא בן יוסף: עד שלא תוגדר איזו שהיא רמה של תקינה לצד מה שירותי הרווחה המקומיים אמורים לעשות, אנחנו נמצא את עצמנו חוזרים על דיונים מהסוג הזה.
<אסא בן יוסף: אני באופן אישי מייצגת את השלטון המקומי, שרואה בהצעת החוק הזאת הצעה מבורכת.
<אסא בן יוסף: כמובן שהוא מצפה שזה יהיה מגובה עם משאבים מותאמים על-מנת לבצע את זה.
מאיר כהן: אני רק רוצה להעיר את עיניכם לגבי הסוגיה הזאת בארצות הברית.
מאיר כהן: גם בארצות לא הגבילו את כמות התיקים בהם מטפל עובד סוציאלי.
מאיר כהן: הנושא הזה עלה לכותרות לפני כשנתיים בארצות הברית, לאחר שהסתבר שילדים מתו כתוצאה מהתעללות במשפחה.
מאיר כהן: העובדים פספסו את המקרים בשל העומס.
מאיר כהן: המדינות בארצות הברית השקיעו הון עתק בגיוס של עובדים סוציאליים.
מאיר כהן: ברגע שאנשים מתו והוכח הקשר, רק אז נמצאו התקציבים.
מאיר כהן: אני לא יודע אם אנחנו צריכים להגיע למצב שאנשים ימותו.
מאיר כהן: אני לא יודע אם אנחנו לא נמצאים שם.
<צפרא דוויק: מאיר, בארצות הברית עובד סוציאלי מטפל ב-45 פרטים, לא תיקים.
<צפרא דוויק: באנגליה ב-25 פרטים, בהולנד ב- 25 פרטים, בגרמניה ב- 25 פרטים.
<צפרא דוויק: אם במשפחה יש 10 נפשות שכולן זקוקות לרווחה, סופרים כל אחד לחוד.
<צפרא דוויק: 45 אינדיבידואלים לטיפול עו"ס בארצות הברית.
<צפרא דוויק: בעקבות שביתה של 3 שבועות בלוס אנג'לס הוסיפו 3000 עובדים סוציאליים.
<צפרא דוויק: גם באנגליה שבתו על העניין הזה.
<צפרא דוויק: הלוואי אצלנו.
<צפרא דוויק: אנחנו נסתפק ב-60 תיקים כהתחלה.
<מיכל מגד: אני סטודנטית לעבודה סוציאלית.
<מיכל מגד: כרגע אני נמצאת בתקופת מבחנים.
<מיכל מגד: במהלך המבחנים אני לומדת על כל תחומי האחריות המאוד מאוד גדולים שנותנים לעובדים הסוציאליים, על כמה חשובה עו"ס משפחה, אבל כשאני מגיעה להכשרה המעשית אני מגלה שבפועל המדינה לא נותנת את המשאבים לזה.
<מיכל מגד: בעוד מספר הלקוחות רק הולך וגדל, התקינה לא גדלה בהתאם.
<מיכל מגד: נוצר מצב שחבריי הסטודנטים מנסים לברר על מקומות עבודה.
<מיכל מגד: הם פשוט מסרבים למקומות שבהם העומס הוא עצום.
<מיכל מגד: הם פשוט מסרבים להיכנס למקומות שמראש הם יודעים שלא תהיה להם האפשרות לתת את הפתרונות ללקוחות.
<מיכל מגד: הרשויות המקומיות שהכי צריכות את העזרה הזאת פשוט קורסות, כי את התקנים שיש להן העובדות סוציאליות לא רוצות לאייש.
<מיכל מגד: גם אין להן כסף להוסיף תקנים.
טלי פלוסקוב: אני זוכרת שכשהייתי ראשת עיריית ערד היה לי מאוד קשה לגייס עובדים סוציאליים.
<מיכל מגד: הם פשוט מודים בפה מלא שהם לא רוצים להיכנס למקומות האלה.
<מיכל מגד: זה נושא שדנה בו כבר שנים ועדה אחרי ועדה, דוח מבקר המדינה.
<מיכל מגד: כולם ממליצים להוריד את העומס, אבל לא קורה עם זה שום דבר.
מאיר כהן: מה זה אומר?
מאיר כהן: אני הייתי 30 שנה מורה והובלתי את מאבק המורים.
מאיר כהן: כשראינו ששנה אחרי שנה יש דוחות, יצאנו למאבק.
מאיר כהן: שכר של המורים הוא פי 2 משכרם של העובדים הסוציאליים.
<מיכל מגד: הסטודנטים איתך.
<צפרא דוויק: כי זה מורים.
<צפרא דוויק: כולם מדברים על חינוך.
<צפרא דוויק: יותר קל בחינוך.
מאיר כהן: אני חולק עלייך.
<צפרא דוויק: גם אם אני אסגור את כל השירותים הסוציאליים בארץ ואעשה שביתה, זה יזיז למעט מאוד אנשים.
מאיר כהן: זה יזיז לאנשים הנכונים.
<אסתר אשל: לי יש רקע של 40 שנה במקצוע, מתוכן 36 שנים לפחות בשלטון המקומי.
<אסתר אשל: אני 26 שנים מנהלת שירותים חברתיים.
<אסתר אשל: יש לי בהחלט פרספקטיבה להגיד מה היום ומה היה אז.
<אסתר אשל: אז הייתה הרבה פילנתרופיה, לא הייתה תקשורת, לא הייתה שקיפות.
<אסתר אשל: אני זוכרת שהרשויות המקומיות היו נכנסות לגירעונות מפה עד להודעה חדשה.
<אסתר אשל: זה לא קיים היום.
<אסתר אשל: אנחנו במאה ה-21.
<אסתר אשל: יש היום שקיפות מלאה.
<אסתר אשל: יש היום דרישות חוקיות וחברתיות של שיתוף.
<אסתר אשל: אנחנו עושים את זה במחשבה מקצועית מאוד מבוקרת ונכונה.
<אסתר אשל: כל זה דורש מאמץ, דורש זמן, אפשרויות ומשאבים.
<אסתר אשל: כשאני באה ואומרת שאני לא מצליחה לעשות את מה שדורשים, אומרים לי לעשות תעדוף.
<אסתר אשל: אני עושה תעדוף.
<אסתר אשל: זאת מילה מאוד מאוד יפה, אבל אני קורעת בבשר החי, אני קורעת את המקרים.
<אסתר אשל: לפני שנה הגיעו אלי 160 מקרים חדשים לחלוטין.
<אסתר אשל: אני עומדת היום על 130.
<אסתר אשל: המצב רק הולך ומחמיר.
<אסתר אשל: אלה מספרים אמיתיים.
<אסתר אשל: מה אני אמורה לעשות?
<אסתר אשל: המצב הולך ונעשה גרוע יותר.
<אסתר אשל: אם היו פעם 200 תיקים לעובד, כשמתוכם 150 שוטף או מעקב ו-50 יותר אינטנסיביים, היום יש לך 5 שהם מעקב ושוטף, כל השאר אינטנסיבי.
<אסתר אשל: זה לא רק עובד אחד שמטפל במשפחה, יש גם אלימות במשפחה, יש ועדות, יש נערה במצוקה, יש התמכרויות.
<אסתר אשל: את עובדת היום בצוות רב מקצועי כדי לטפל באותם אנשים.
<אסתר אשל: אנחנו חברה קשה, חברה אלימה, חברה שאנחנו רואים את ההתבטאות שלה בבתי הספר.
<אסתר אשל: זה מיד מגיע אלינו.
<אסתר אשל: לא רק האוכלוסייה פונה אלינו, כל המשרדים השותפים שלנו – משרד הבריאות, מורים, יועצים.
<אסתר אשל: בכל דבר שנתקלים מיד פונים לרווחה.
<אסתר אשל: למה?
<אסתר אשל: כי אין לנו גבולות גיזרה, אנחנו חייבים להיות משרתם של כל האדונים.
<אסתר אשל: זה מצב בלתי אפשרי, לכן תקינה מחויבת המציאות.
<אסתר אשל: אני מדברת על תקינה, לא על תקנים, כי תקנים לא אומר שום דבר.
<אסתר אשל: צריך שיהיה מספר תיקים לכך וכך תקן.
<אסתר אשל: נושא של בריאות הנפש נופל עלינו.
<אסתר אשל: חוק בריאות הנפש הוא קטסטרופאלי.
<אסתר אשל: להם יש כללים, להם יש גבולות, להם יש פרמטרים.
<אסתר אשל: גם קופות החולים לא מאורגנות.
<אסתר אשל: אומרים לי שאלה תושבים שלי, שאני אטפל בהם, שאני אקבל אותם.
טלי פלוסקוב: אני הבנתי מיושב-ראש הוועדה שהתחלנו דיון בנושא.
טלי פלוסקוב: כולנו יוצאים מכאן משוכנעים.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שיהיה המשך.
<נוית דאובר: אני עובדת סוציאלית בעיריית אשדוד.
<נוית דאובר: הייתי עו"ס משפחות, היום אני עו"ס בתכנית "נושמים לרווחה".
<נוית דאובר: כעו"ס משפחות אנחנו מטפלים ב-150 משפחות ומעלה לעובד.
<נוית דאובר: העבודה היא יותר סביב כיבוי שריפות.
<נוית דאובר: היום, כשאני בכובע של "נושמים לרווחה", כל השאלה היא איך אנחנו רוצים להגדיר את הרווחה: האם המטרה של הרווחה לתת מענים קונקרטיים, ספציפיים מתוך הרגשה שהמקרים הם אלה שמנהלים אותנו, או לאפשר לעו"ס לעשות זום אאוט ולתת לכל משפחה את המענה המקיף והמתאים לה.
<נוית דאובר: אני חושבת שב"נושמים לרווחה" פועלים מתוך איזו שהיא מגמה לעשות שינוי.
<נוית דאובר: זה תהליך שדורש מאיתנו זמן ומשאבים.
טלי פלוסקוב: כמה משפחות?
<נוית דאובר: יש לי 24 משפחות בשלושת רבעי משרה.
<נוית דאובר: אנחנו רואים תוצאות באשדוד.
<נוית דאובר: מעל 80% מהמשפחות משולבות בתעסוקה.
<נוית דאובר: אנחנו רואים תהליכים שקורים.
<נוית דאובר: אלה תהליכים שלוקחים זמן.
<נוית דאובר: זה דורש המון השקעה ועבודה עם כל אחד מפרטי המשפחה.
<נוית דאובר: אנחנו עובדים מתוך מגמה לקטוע איזה שהוא רצף בין דורי שאנחנו רואים שקיים וחוזר על עצמו.
מאיר כהן: יש 80% שנכנסו למעגל העבודה?
<נוית דאובר: 80% מתוך 120 משפחות שמטופלות בלשכה באשדוד.
<נוית דאובר: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר כהן, על התכנית הזאת שהגית, יזמת והוצאת לפועל.
<נוית דאובר: כעו"ס משפחה לשעבר וכעו"ס ב"נושמים לרווחה" אני חווה היום עבודה סוציאלית אחרת שמחוללת שינוי.
<נוית דאובר: יש לנו ועדות היגוי אחת לתקופה, אנחנו רואים שינוי.
<איריס פלורנטין: אין חולק על העומס של העובדים הסוציאליים.
<איריס פלורנטין: הוא ידוע, ברור, אנחנו שם.
<איריס פלורנטין: מידי שנה אנחנו מבקשים תקינה להורדת עומסים של עובדים סוציאליים ברשויות.
<איריס פלורנטין: אנחנו גם מבקשים עבור עובדים סוציאליים אחרים שנמצאים בתוך העומס.
<איריס פלורנטין: כשאנחנו מבקשים לתכניות "נושמים לרווחה", לתכניות אלימות ולתכניות לצעירים, פירושו של דבר שאנחנו מבקשים תוספת לעובדים סוציאליים שיעשו עבודה.
<איריס פלורנטין: אנחנו נמשיך לעשות את זה מידי שנה.
טלי פלוסקוב: מה שאתם עושים זה הדרגתי.
<איריס פלורנטין: מידי שנה אנחנו מפחיתים את העומסים, אנחנו מוסיפים תכניות שבגינן מכניסים עובדים סוציאליים.
<איריס פלורנטין: בשנה האחרונה הכנסנו 260 עובדים סוציאליים למחלקות הקטנות ולתחום האוטיסטים.
מאיר כהן: מה בין זה ובין העו"סים המשפחתיים?
מאיר כהן: אני מצפה ממשרד הרווחה, ותמסרי את זה לשר בשמי, שישלח לכאן נציג שיתמוך בזה.
מאיר כהן: מי מחולל שינוי אם לא משרד הרווחה?
מאיר כהן: איך משרד הרווחה בא לוועדה הזאת ואומר שהוא מוסיף?
מאיר כהן: לא מוסיפים תקנים.
מאיר כהן: אני יודע מה קורה בשטח.
מאיר כהן: האם יעלה על הדעת שמשרד החינוך יבוא ויתנגד לך שרוצים לצמצם כיתות?
מאיר כהן: אם מעלים הצעה כזאת, מגיע שר החינוך ואומר שהוא תומך.
מאיר כהן: אתם אומרים: "לא, אנחנו מוסיפים פה, מוסיפים שם".
מאיר כהן: יש תקינה, צריך תקינה.
מאיר כהן: גם אם יבואו ויגידו: אנחנו לא ניתן תקינה ל-60, אנחנו נעשה את זה הדרגתית ל-5 שנים, זה בסדר.
מאיר כהן: משרד הרווחה צריך לבוא לכאן ולתמוך בהצעת החוק הזאת, לא לקשקש.
טלי פלוסקוב: תודה לך על היוזמה של החוק הזה.
טלי פלוסקוב: שנינו היינו ראשי רשויות בדרום.
טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים מה זו עבודה של עובד סוציאלי.
טלי פלוסקוב: אין פה בחדר איש שלא משוכנע שצריך לנסות לעשות את העבודה שלכם כמו שאתם יודעים ולא מסוגלים לעשות אותה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לכל האורחים שלנו, נעדכן אתכם לגבי ההמשך.
אלי אלאלוף: היום ה-5.7.2016, כ"ט בסיון התשע"ו, השעה 9:55.
אלי אלאלוף: יש פה הצעת חוק לגבי אי נקיטת הליכים לפני מועדי ישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ו-2015, פ/2383/20.
אלי אלאלוף: הכותרת תשתנה, כי לא דיברנו רק על חגי ישראל, דיברנו על חגי כל הדתות שבמדינה.
אלי אלאלוף: זה לא קשור בכלל לשעות או לימי הפתיחה של לשכות ההוצאה לפועל.
אלי אלאלוף: המטרה לא הייתה להקטין או להגדיל את העבודה שלהן.
אלי אלאלוף: זה היה אקט יהודי, מוסרי, חברתי בו מכבדים את האוכלוסייה בערב החג.
אלי אלאלוף: זו הצעת חוק של חבר הכנסת אייכלר.
אלי אלאלוף: יש פה מספר חברים שהצטרפו.
אלי אלאלוף: אני מאוד הופתעתי מכתיבת החוק כפי שהופיעה ומהאזהרות.
אלי אלאלוף: ההצעה המשפטית שלכם לא דומה להצעה המקורית.
אלי אלאלוף: אני אבקש מחבר הכנסת אייכלר להציג בפנינו את העמדה שהביאה אותו להצעת החוק הזאת ואת התיקונים שביקשנו להוסיף במליאה כדי שהחוק יהיה לפי רוח הדברים שהתכוונו לעשות.
ישראל אייכלר: תודה רבה , אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היועצת המשפטית, המנהלת וכל האנשים.
ישראל אייכלר: אני רוצה להתחיל בדברי ההסבר.
ישראל אייכלר: מטרת הסנקציות נגד חייבים איננה לחנך את הציבור למוסר תשלומים.
ישראל אייכלר: לא זאת המטרה של גביית תשלומים.
ישראל אייכלר: מי שיש לו כסף לשלם, בדרך כלל משלם.
ישראל אייכלר: רוב החייבים הם אנשים שהם לא יכולים לשלם, הם מסתבכים בגלל שהם אנשים חלשים.
ישראל אייכלר: הם נמצאים במעגל של חובות.
ישראל אייכלר: מטרת ההוצאה לפועל ומערכת גיוס גביית המס היא לכפות על החייב הליכים, כשהמטרה היא דבר אחד: לגבות ממנו את הכסף שהוא חייב.
ישראל אייכלר: אני צריך ממנו את הכסף.
ישראל אייכלר: אני לא הולך לעשות אותו אדם שאיננו חייב כסף.
ישראל אייכלר: אפשר לעשות את זה בכל אחד מימות השנה שאינם שבתות ואינם חגים.
ישראל אייכלר: כשעושים זאת בערבי חגים ובערבי מועדים, הפגיעה היא בלתי מידתית.
ישראל אייכלר: אם החייב לא יספיק לגייס את סכום החוב על מנת להסדיר את חובו טרם החג, לא יהיה לו חג.
ישראל אייכלר: לא יהיה לו חג אם יבואו לעקל לו את הבית.
ישראל אייכלר: אם יבואו אליו טרם החג, הוא יוכל לשלם את זה רק אחרי החג.
ישראל אייכלר: הוא לא יוכל להתמודד עם ההגבלות שיוטלו עליו בשל החוב.
ישראל אייכלר: אם יש לו חשבון מעוקל, הוא לא יוכל לקנות אוכל.
ישראל אייכלר: אנשים שהחשבון שלהם מעוקל לא יכולים לקנות בגדים ואוכל לילדים.
ישראל אייכלר: מוצע להשהות את הליכי ההוצאה לפועל ואת פעולות גביית המס ב-3 ימים לפני מועדי ישראל.
ישראל אייכלר: אני חושב שמועדי ישראל כוללים בחוק גם את המועדים הערבים.
ישראל אייכלר: נשנה את זה למועדי כל הדתות.
ישראל אייכלר: אם לאותו חייב, לא משנה איזו עדה זו, אין מה לתת לילדים לאכול או ללבוש, זה לא הזמן לבוא ולעקל לו דברים.
יוסף ג'בארין: החוק הזה הוא שהביא אותי היום לכנסת.
יוסף ג'בארין: היום זה ערב החג שלנו.
יוסף ג'בארין: אם צריכים לעבוד בערב החג, לפחות שלא יעקלו את חשבונות הבנק.
יוסף ג'בארין: בדיון בכנסת דיברתי כנגד החוק בגלל העובדה שהחוק מתייחס למועדי ישראל.
יוסף ג'בארין: לפי מה שקבוע בפקודת סדרי השלטון והמשפט מדובר בחגים של העדה היהודית.
יוסף ג'בארין: זה לא רק פסח וסוכות, זה גם ראש השנה וכדומה.
יוסף ג'בארין: אני שמח לשמוע - את זה גם היה לנו בדיון במליאה - שאין שום כוונה לייצר חוק שיטיב רק עם האוכלוסייה היהודית, אלא שיהיה חוק שוויוני שיתייחס לכל העדות בישראל, מה שמצריך תיקונים בלשון החוק.
יוסף ג'בארין: אני מבין שזאת גם המגמה.
יוסף ג'בארין: אני מברך ושמח על כך.
יוסף ג'בארין: יש כאן מטרה חברתית ממדרגה ראשונה.
יוסף ג'בארין: אני מכיר את הבעיה שמשפחות לקראת החג נתקלות בעיקולים.
אלי אלאלוף: ואז אין חג.
יוסף ג'בארין: נכון, בהחלט אין חג.
יוסף ג'בארין: אני מברך על היוזמה.
יוסף ג'בארין: אנחנו נפעל ביחד כדי שזה יתייחס לכל העדות בישראל.
<שרית פלבר: הצעת החוק, להבנתנו, וכך גם היא אושרה בוועדת שרים, נועדה לתת מענה למצבים שבהם ננקט איזה שהוא הליך כלפי חייב שאין לו אפשרות לפרוע את החוב בגלל שהלשכות סגורות או בגלל מועדים מסוימים.
<שרית פלבר: הצעת החוק צומצמה בוועדת שרים לאותם מועדים שבהם החייב לא יכול לפרוע את החוב.
<שרית פלבר: היא צומצמה לסוגי הליכים מסוימים.
<שרית פלבר: יש מענה היום לחששות שהבעתם לגבי היכולת של אדם לחגוג את החג כשהוא חייב בהוצאה לפועל.
<שרית פלבר: בנהלים הפנימיים של רשות האכיפה והגבייה מתחשבים בחגים של כל בני העדות הדתיות בישראל, לא נוקטים בהליכים מסוימים לפני החגים האלה.
<שרית פלבר: הצעת החוק נותנת מענה לקושי מסוים.
<שרית פלבר: לקשיים הנוספים שהבעתם יש מענה מספק.
<ענת הר אבן: ועדת שרים צמצמה את הפעולות כך שהחובה תחול יום לפני חג פסח וחג סוכות.