GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן זהבי: מישהו נפטר למשפחה בהרצליה, היא מתקשרת למוקד, מקבלת את הטלפון שלי, אני בדרך כלל מגיע לזירה ומכוון את המשפחה וגם מנסה להציל אותה מהאמבולנסים הפרטיים שלא ייכנסו לתוך האזור בו אני נמצא.
<אילן זהבי: כלומר, לא פתרתי את כל הבעיה שהיא די מורכבת כיוון שאלה אמבולנסים פרטיים ויש כל מיני משרדים שצריכים לטפל בתופעה הקשה הזאת.
<אילן זהבי: אני נתקל בתופעה של לפנות נפטר עבור 5,000 שקלים לבית חולים מאיר, שנמצא 12 קילומטרים או שמונה קילומטרים בקו אווירי.
<אילן זהבי: משפחות יודעות למי לפנות.
<אילן זהבי: אני מגיע לזירה, אני עוזר למשפחה ומנסה לכוון אותה לקחת את האמבולנסים שלי.
<אילן זהבי: כלומר, משעה 5:00 והלאה, המשפחה אמורה לשאת בהוצאה, אבל לפחות אלה מחירים שביטוח לאומי קבע ואלה מחירים שפויים וסבירים ואנחנו עובדים לפי חוק.
<אילן זהבי: לגבי שבת, יש לי גוי של שבת.
<אילן זהבי: כלומר, במוקד רשומה הודעה, ברגע שיש פטירה בבית, מתקשרים לאמבולנס הפרטי שנקרא גוי של שבת והוא עובד לפי התעריפים שאני קבעתי לו של ביטוח לאומי בהסכם שעשיתי אתו.
<אילן זהבי: גם ב-24 שעות של שבת יש לי פתרון כך שתושב העיר לא נופל לידיים של האמבולנסים הפרטיים.
<קריאה: אין לך מימון מביטוח לאומי?
<אילן זהבי: כרגע המשפחה מממנת.
<אילן זהבי: בטוח לא פתרתי את כל הבעיה, אבל לפחות יש למי לפנות.
<אברהם מנלה: הוא מצמצם את הבעיה.
<אברהם מנלה: לא פותר אותה.
<אילן זהבי: אני לא יכול לפתור את הבעיה אבל אני מצמצם אותה.
<אילן זהבי: ניסיתי למזער את הבעיה.
<אילן זהבי: לא פתרתי אותה לגמרי כי הבעיה היא די מורכבת ודי עמוקה וצריך שכל מיני גופים ישתתפו בדיון על מנת לפתור את כל הבעיה.
<אילן זהבי: כמו שאמרת, המדינה צריכה להציל את האזרח.
מרב מיכאלי: לעשות את העבודה.
אורי מקלב: לדעתך יש משהו בחוק שהוא לא טוב?
<אילן זהבי: החוק הוא טוב.
אורי מקלב: איזה הערות יש לך לחוק עצמו?
<אילן זהבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי דיברה על שלוש שעות.
<אילן זהבי: אני מגיע לזירות שאפילו שעה היא כמו 700 שעות או כמו 120 שנים.
<אילן זהבי: יש הרבה אנשים שנמצאים גם בהוספיס ביתי.
<אילן זהבי: כלומר, הרבה אנשים שבית החולים לא הצליח לטפל בהם או שהמשפחות החליטו להוציא אותם מבית החולים ולטפל בהם בבית והם סיעודיים.
<אילן זהבי: לצערי אותו אדם נפטר בבית וצריך לפנות אותו מהבית.
<אילן זהבי: אצלי בהרצליה יש שלוש התאבדויות בחודש.
<אילן זהבי: כלומר, אני מגיע לזירה שאי אפשר להשאיר את הנפטר שם דקה.
<אילן זהבי: גם אנשי זק"א שותפים לתהליך הזה.
<אילן זהבי: כלומר, שלוש שעות זה הרבה זמן.
<ארז מלול: זק"א מפנים לרחובות.
<ארז מלול: זה לא קשור לחברה קדישא.
אלי אלאלוף: מקנאים בטיפול שלך.
אלי אלאלוף: תלמדו לעשות מה שהוא עושה.
אלי אלאלוף: תשפרו עוד.
אלי אלאלוף: אל תתקנו את מי שעושה מצוות טובות.
<אילן זהבי: אני אתן דוגמה למקרה שקרה לי לפני חודש.
<אילן זהבי: הגעתי לזירה בה בעל היכן לאשתו קפה ונפל במטבח והיא לידו שותה כוס קפה והוא התמוטט.
<אילן זהבי: שלוש שעות אי אפשר להשאיר את הבן אדם שם.
<אילן זהבי: תוך שעה אתה צריך להזיז אותו כי המצב הוא קשה.
<קריאה: זה עד שלוש שעות.
אלי אלאלוף: אתה ממליץ להקטין את זמן ההמתנה.
<אילן זהבי: לא לקחת את המצב הארוך.
מרב מיכאלי: רציתי לקבל התייחסות של ביטוח לאומי, ברשותך, אם תסכים.
ישראל אייכלר: אתה אוהב את המדינה ואני אוהב את ירושלים.
ישראל אייכלר: בירושלים יש מנהג של מאות שנים שאסור להלין את המת בלילה.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, אדם נפטר, עושים הלוויה ב-12:00 בלילה, ב-1:00 בלילה וב-3:00 בלילה כדי לא להלין את המת.
ישראל אייכלר: בערים אחרות לא כל כך הקפידו על זה אבל בירושלים הקפידו.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, העיקרון שמאחורי החוק שצריך לכבד את המת, זה דבר ברור מאוד.
ישראל אייכלר: אני מניח שהחוק מדבר רק על משפחה שדורשת את הפינוי.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, משפחה שלא דורשת את הפינוי, לא.
מרב מיכאלי: משפחה שמפנה בעצמה?
ישראל אייכלר: למשל מישהו מת בבית חולים.
מרב מיכאלי: אם הוא מת בבית חולים, לא מדובר על כך.
ישראל אייכלר: יש שם חדרי קירור.
ישראל אייכלר: משפחה שלא רוצה שיפנו את המת בשבת?
ישראל אייכלר: אי אפשר לחייב אותה, נכון?
ישראל אייכלר: לא חייבים לפנות.
ישראל אייכלר: רק משפחה שדורשת את הפינוי.
ישראל אייכלר: אם מישהו נפטר בבית, המשפחה דורשת את הפינוי, מביאים גוי של שבת ומבחינה הלכתית אין שום בעיה.
אלי אלאלוף: המוסד לביטוח לאומי.
<שלומי מור: ראשית, מדובר בבעיה שגם המוסד לביטוח לאומי חושב שהיא חייבת לבוא על פתרונה ומהר.
<שלומי מור: הסיטואציה היא שאם אדם לא נפטר ביום שבו הוא קבר, אזי הפינוי נופל על כתפי המשפחה.
<שלומי מור: יכול להיות מצב שבן אדם נפטר בערב ונקבר באותו יום, ואז יהיה פינוי על חשבון המדינה והמדינה לא תישא בעלויות.
אלי אלאלוף: אתה בדרך כלל מובן במכה הראשונה אבל תגיד לי מה הבעיה.
<שלומי מור: אחת הבעיות בהן מדובר כאן היא שכאשר אדם נפטר אחר הצהרים אבל לא מובא לקבורה באותו היום, נדרש להעביר אותו לקירור.
<שלומי מור: זאת הבעיה כיוון שההעברה הזאת לבית הקירור איננה ממומנת היום על ידי המדינה, על ידי המוסד לביטוח לאומי.
אלי אלאלוף: למה לא הצעתם תיקון?
<שלומי מור: זה בדיוק מה שתואר אדוני בישיבות רבות וממושכות, אולי למעלה משנה, שאנחנו מנהלים עם חברה קדישא כדי לפתור את הסיטואציה הזאת.
<שלומי מור: מה שאמרתי הוא שאם אדם נפטר בערב ונקבר בו ביום, אין בעיה כיוון שאם הוא נקבר בו ביום, הוא יפונה מביתו בחינם על ידי חברה קדישא.
אלי אלאלוף: למה לא כתוב בתזכיר הזה שהתשלום בהתאם למצב?
<שלומי מור: התזכיר הזה הוא לחוק שירותי הדת היהודיים.
<שלומי מור: זה חוק שמשרד שירותי הדת אמון עליו, זה חוק שהוא דרך המלך שאמור לתת רגולציה שלמה לכל הנושא הזה.
אלי אלאלוף: כולל המורכבות עליה דיברת.
אלי אלאלוף: שתי הובלות.
<שלומי מור: כיוון שאין איזושהי הגדרה היום של מה כוללים כל שירותי הדת וכל שירותי הקבורה, אז זה קצת לוט בערפל.
אלי אלאלוף: למה אתה מערבב את כל הנושא של שירותי הקבורה?
אלי אלאלוף: אתם אמונים על תשלום עבור הסעות.
אלי אלאלוף: במקום אחת, צריך שתי הסעות.
אלי אלאלוף: למה צריך להיות כל כך מורכב?
אלי אלאלוף: למה לא לעשות את זה פשוט יותר?
אלי אלאלוף: כאשר נדרשות שתי הסעות, תשלמו עבור שתי הסעות.
<שלומי מור: זה בדיוק הכיוון שהביטוח הלאומי הציע לתיקון התקנות.
<שלומי מור: לבוא ולומר לחברות קדישא שאנחנו נקבע סכום נוסף שעוסק בסיטואציה שצריך שתי הסעות, לבית הקירור וממנו ואילך.
מרב מיכאלי: והקירור עצמו.
<שלומי מור: והקירור עצמו.
<שלומי מור: הפתרון הזה איננו הוליסטי כפי שחברת הכנסת מיכאלי הייתה רוצה במובן הזה שהוא לא פותר את סוגיית המאכערים בהכרח ואולי לא פותר את סוגיית הפריפריה כיוון שזה דבר שאפשר להסדיר אולי בחוק שירותי הדת ולא בתקנות של הביטוח הלאומי שעוסקות בתמורה.
<שלומי מור: אבל לגישתנו זה בהחלט יכול להיות צעד ביניים, פתרון ביניים עד הפתרון המוחלט שיינתן עת תזכיר החוק של המשרד לשירותי דת יהיה מוכן.
<ארז מלול: אני חייב להדגיש משהו.
<ארז מלול: השר יכעס עלי אם לא אעשה זאת.
<ארז מלול: היוזמה של מנהל בית העלמין בהרצליה ברוכה מאוד אבל המשרד שלנו מקדם עכשיו פרויקט אדיר בשיתוף עם משרד האוצר, קו 120, שייתן מענה לכל הדברים האלה, שהוא יהיה נגיש לאזרח בשעות הקשות שלו.
<אברהם מנלה: בשיתוף חברות הקדישא.
<ארז מלול: בשיתוף חברות הקדישא.
<משה דגן: אדוני, הערה לגבי האמבולנסים הפרטיים כדי שלא ייראה שהנושא הזה עבר תחת הרדאר.
<משה דגן: המשרד לשירותי דת ישב עם מנכ"ל משרד הבריאות בנושא הזה ובעקבות הישיבה הזאת יצא חוזר מנכ"ל לכל בתי החולים שאסור להם לתת זיכיונות לחברות אמבולנסים פרטיות כדי שבאמת לא יהיה את המצב הזה.
<משה דגן: המצב הוא שהאמבולנסים הפרטיים שועטים על המשפחות ולפעמים עוד לפני שהמשפחה יודעת שהיקיר שלהם נפטר.
<משה דגן: הם יודעים את זה עוד לפני המשפחה, עד כדי כך המצב חמור בחלק מבתי החולים.
<משה דגן: חוזר המנכ"ל בא לעשות איזשהו סדר ביניים עד שנצליח להעביר את הצעת החוק שלנו.
אלי אלאלוף: היו לי הערות עוקצניות באמצע הדברים ולא תמיד נעימות, ואני מתנצל כי חס וחלילה אני לא רוצה לפגוע באף אחד, ודאי לא באנשים אישיים.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם את הדיון.
אלי אלאלוף: אנחנו נבקש מהיועצת המשפטית שלנו לרכז את הצוות עם כל הגורמים כדי להביא את הצעת החוק הזאת לסיכום.
אלי אלאלוף: תקבלו את הזימונים לגבי החוק הספציפי הזה דרך היועצת המשפטית של הוועדה, כמו שהחלטנו בדיון הקודם שהיועצת המשפטית שלנו תרכז את הדיונים ותטפל בכל המחלוקות.
אלי אלאלוף: אני לא מסתיר שזה פתרון פלסתר לעומת הפתרון האופטימלי שנראה לי מסביב לקידום כל התזכיר שאתם מכינים שהוא יכול לתת תשובות כוללות והייתי רוצה גם למצוא את הדרך להתחבר למשרד הפנים, ואנחנו נעשה את זה, כדי לדון גם בכל נושא הקבורה בארץ ישראל ולא בפיצול המטורף.
אלי אלאלוף: כך נוכל לקדם את כל נושא הקבורה.
אלי אלאלוף: אני מזכיר שוב שהנושא של התזכיר כאן הוא חשוב.
אלי אלאלוף: אני רוצה שתהיו מוכנים לתת לי תאריך מתי יתקבל מועד להגשת התזכיר הזה עליו אתם מדברים.
<משה דגן: התזכיר של המשרד?
<משה דגן: ככל שזה בשליטתנו, היינו רוצים שזה יהיה לפני חצי שנה.
אלי אלאלוף: אני רוצה תאריך.
<משה דגן: אחרי הישיבות עם משרד המשפטים נהיה יותר חכמים.
אלי אלאלוף: אני מבקש לקבל בשבוע הבא מועד בו אתם מתכוונים להגיש תזכיר.
<ארז מלול: אני לא אוכל לעמוד בזה.
אלי אלאלוף: אם לא תוכל לעמוד בזה, אני אטפל בזה.
אלי אלאלוף: אני יכול לעמוד לבד.
אלי אלאלוף: אם אתה תנסה ולא ילך לך, אני עוזר לך.
אלי אלאלוף: לא אמרתי לך שעה.
<משה דגן: אדוני ייתן לי יעד של שלושה חודשים בעזרת השם.
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על התחלת יולי.
אלי אלאלוף: אני מבקש ממך לעדכן אותי באמצעות מנהלת הוועדה אחת לחודש כדי שאני אתערב מתי שאתה רוצה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להיות לצדך כי זה באמת נראה לי נושא כל כך כאוב ולצערי כל אחד מאתנו עובר או יעבור אותו.
אלי אלאלוף: מילה אחרונה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: צר לי שהלכו חבריי מיהדות התורה שבאמת עשו לי מסביב לחוק הזה סצנה שלמה כאילו אני באה לחלל שבת בחוק בעוד שאנחנו באנו למנוע בדיוק את הדבר הזה.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד משהו שאמרתי בתחילת הדברים אבל חשוב לי לומר אותם גם עכשיו.
מרב מיכאלי: באמת נעשתה המון המון עבודה כבר בביטוח לאומי, בפורום חברה קדישא ובשיתוף המשרד לשירותי דת ואני לא יודעת אם המילה היא חילוקי דעות מתאימה אבל יש כאן משהו שצריך פשוט לגרום שיקרה.
מרב מיכאלי: תודה לביטוח הלאומי שמבין את כל מה שנדרש כאן.
מרב מיכאלי: אין ספק שפורום חברה קדישא הפגין יצירתיות מאוד רבה ומהממת, גם הלכתית, גם פרוצדורלית, גם כל מה שנדרש, כמובן כל אחד ואחת – כאן צריך להיזהר בכל מילה – במסגרת הסמכות שיש לה ומה שמותר לה לפסוק או לא לפסוק.
מרב מיכאלי: אנחנו מחכות בקוצר רוח לכך שבתחילת הכנס באמת נבוא ונפתור בתקנות את מה שבתקנות ובחקיקה את מה שבחקיקה ונוכל לבשר לעם ישראל שלפחות הפינה הקטנה הזאת תיגאל מייסוריה בעניין זה ובעניין הזה זאת לא מליצה.
אלי אלאלוף: בהתייעצות עם יושב ראש ועדת הפנים חברי דודי אמסלם אני אבדוק אפשרות שנקים ועדה משותפת לכל הנושאים כך שנמצא גם את משרד הפנים בפנים.
אלי אלאלוף: בוקר טוב, היום ה-5.7.2016, כ"ט בסיון התשע"ו, השעה 10:38.
אלי אלאלוף: חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 109), התשס"ח-2008 – "חוק לרון" - מעקב אחר יישום החוק.
אלי אלאלוף: שומעים עליו גם טובות, אבל יש הרבה מאוד קשיים ביישומו ובקידום האוכלוסיות שהיו אמורות ליהנות ממנו.
אלי אלאלוף: קיבלתי חומר שהוכן על ידי הביטוח הלאומי ומלמד אותנו הרבה מאוד על הקשיים ועל הרצונות לתקן.
אילן גילאון: תודה רבה, אדוני, שאתה מאפשר לי.
אילן גילאון: אני אבקש את סליחת
אילן גילאון: כם שאני אומר את הדברים במידה מסוימת של עזות מצח עוד לפני שאני רואה את המצגת, אבל אני רוצה להעלות נושא שאולי הוא נושא למחשבה לאורך הדיון.
אילן גילאון: בזמנו דסקסנו אותו גם עם הביטוח הלאומי.
אילן גילאון: ועדת לרון נועדה כדי לאפשר או לעודד אנשים מוגבלים לצאת לעבודה.
אילן גילאון: זה לא חדש ולא סוד.
אילן גילאון: אני מאמין שהיום, בטכנולוגיה הקיימת, אין סיבה, כי לפחות 80% מהאנשים עם המוגבלויות יכולים לעשות 80% מהעבודות.
אילן גילאון: צריך לעשות את זה בדרך ישרה והגונה, לא כל פעם לעשות חשבונות מסובכים של הכפלה ברגליים וחלוקה ב-2, כמו בוועדת לרון שהחליטו על 1984 שקלים שזה דבר שרק לזכור הוא מסובך.
אילן גילאון: מתחילים לעדכן את הסכום עד שמאבדים את הקצבה באופן מוחלט.
אילן גילאון: אני רוצה לדבר על עיקרון שצריך להיות עיקרון מנחה לא רק לגבי אנשים מוגבלים אלא בכלל.
אילן גילאון: חברה מתוקנת נותנת מקפצה לאנשים.
אילן גילאון: היא יכולה לחשוב שחד הוריות או חד הוריים מתקשים יותר לפרנס משפחה או להתקיים מאשר אנשים רגילים.
אילן גילאון: יש כאן חשבון שהוא אולי נכון.
אילן גילאון: אני מדבר על אוניברסאליות מוחלטת.
אילן גילאון: מצד אחד, לאפשר את הקצבה על פי הסטטוס של האדם, ומהצד השני, לקחת לו מסים על פי מדרגות המס.
אילן גילאון: אנחנו מייצרים לקונה.
אילן גילאון: אני יודע שאני מדבר נגד האינטרס של עצמי כי עדיף בהכנסות גבוהות לקבל פטור ממס הכנסה, אבל באופן סטטיסטי רוב האנשים המוגבלים במדינת ישראל לא נמצאים שם, הם נמצאים במקום אחר.
אילן גילאון: מה מדינת ישראל, בגלל הפוביה הזאת שלא ללכת לכפל, מייצרת בעצם?
אילן גילאון: עדיין האנשים המוגבלים עושים אחד מתוך 2: או לא יוצאים לעבוד כי הם לא רוצים לאבד את הקצבה, או עובדים בשחור.
אילן גילאון: לא בטוח שמדינת ישראל מרוויחה מהחשבון הזה.
אילן גילאון: ברגע שיהיו שני פרמטרים לעבודה האנשים יבינו, הם לא יחיו באותה תחושה של משבר אמון שכל הזמן מלווה אותם.
אילן גילאון: הם יבינו על מה הם מקבלים, הם יבינו על מה הם משלמים.
אילן גילאון: יהיה הרבה יותר פשוט לנהל את הדבר הזה.
אילן גילאון: זה עיקרון שהוא כל כך פשוט, כל כך נכון וגם צודק.
אילן גילאון: לא צריך כל פעם להיכנס לכל אותם סיבוכים וויכוחים בתוך השטחים האפורים.
אילן גילאון: אני מציע את זה כחומר למחשבה.
אילן גילאון: אפשר גם לקטול את זה.
אילן גילאון: אני יודע שכשפניתי למדען הראשי בביטוח הלאומי, הייתה נכונות לשמוע, אפילו התעניינות.
אילן גילאון: זה מאוד מורכב.
אילן גילאון: צריך לראות איך בונים את מדרגות המס.
אילן גילאון: יש קשר בין תשלומי העברה ובין המסים.
אילן גילאון: כל הכלכלות בעולם בנויות על 3 יסודות: על תשלומי העברה, מיסים ותשתיות, שזה הדבר הכי חשוב.
אילן גילאון: אני מציע לפשט את זה, להגביר את מצב האמון, כי משבר האמון זאת הבעיה הגדולה ביותר.
אילן גילאון: מסכן הביטוח הלאומי שנמצא בעין הסערה במשבר האמון הזה.
אילן גילאון: הוא נמצא בתווך, באמצע.
אילן גילאון: זה אפילו לא צודק.
אילן גילאון: סליחה על הפלקטיות ועל השטחיות שאני מדבר.
אלי אלאלוף: אני מבקש מהביטוח הלאומי להציג את הנתונים שלו.
<לימור לוריא: אנחנו 7 שנים לאחר תחילת "חוק לרון".
<לימור לוריא: אנחנו רוצים להביא בפני הוועדה את הדברים העיקריים.
<לימור לוריא: לפני כן אני רוצה להגיד תמונה כללית.
<לימור לוריא: יש לנו 235 אלף אנשים שמקבלים קצבת נכות.
<לימור לוריא: קצבת נכות זו קצבת קיום.
<לימור לוריא: היא משולמת היום למי שהוכיח לביטוח הלאומי שהוא איבד לפחות 50% מיכולת העבודה שלו.
<לימור לוריא: כשאנחנו מסתכלים על הנתונים, יש לנו כ-190 אלף אנשים שהביטוח הלאומי קבע שהם איבדו באופן מלא מיכולתם להשתכר.
<לימור לוריא: זה משמעותי, כי באותה דלת אנחנו אומרים להם: צאו ותוכיחו כושר עבודה.
<לימור לוריא: אנשים מפחדים מזה.
<לימור לוריא: יש לנו כ-50 אלף אנשים שמועסקים היום, שזה 21%.
<לימור לוריא: יש לנו 110 אלף אנשים יחידים או יחידים עם ילדים שמתקיימים מ-2650 שקלים.
<לימור לוריא: צריך לזכור שקצבת נכות היא קצבת קיום.
<לימור לוריא: מאוד קשה להתקיים מ-2650 שקלים.
<לימור לוריא: למה התחלתי בזה?
<לימור לוריא: כששואלים אותי ממה אני לא ישנה בלילה, אני אומרת שמשני דברים.
<לימור לוריא: אחד, איך אנחנו מאפשרים לאנשים כר נוח לצאת ולהשתלב בשוק העבודה, והדבר השני, איך אנחנו מאפשרים מחייה בכבוד למי שבאמת לא יכול לעבוד ונדרש לחיות מ-2650 שקלים בלבד.
<לימור לוריא: אלה שני המסלולים שאנחנו מאוד מבקשים להתקדם בהם.
<לימור לוריא: אנחנו מתייחסים למי שהם בעלי פוטנציאל תעסוקתי.
<לימור לוריא: מטרת הדיון היום היא לראות איך אנחנו מאפשרים לאנשים לעבוד בבטחה בלי לחשוש מהביטוח הלאומי שיבוא ויגיד להם: בואו חזרה, נבדוק אתכם, אולי ניקח את הקצבה שלכם כי הוכחתם כושר תעסוקתי.
<לימור לוריא: עכשיו ניכנס ונצלול ל"חוק לרון" מ-2002.
<לימור לוריא: בעקבות הפגנה הקימו ועדה בראשות השופט לרון, זכרונו לברכה.
<לימור לוריא: המטרה הייתה לאפשר לאנשים שיכולים לעבוד להשתלב בשוק העבודה.
<לימור לוריא: אנחנו 7 שנים אחרי.
<לימור לוריא: אם תסתכלו פה על הגרף, גם לפני "חוק לרון" היה לנו גידול בשיעור של המועסקים של אחוז אחד בלבד.
<לימור לוריא: 7 שנים אחרי אנחנו רואים שאותה מגמה עדיין נמשכת.
<לימור לוריא: לא ראינו את הבשורה הגדולה שהיינו רוצים לראות.
<לימור לוריא: כשאנחנו משווים את עצמנו למדינות ה-OECD, אז שם הממוצע הוא 34% מועסקים.
<לימור לוריא: אנחנו עומדים על 21% מועסקים בלבד.
<לימור לוריא: יש לנו לאן לגדול ולשאוף.
<לימור לוריא: את הבעיות העיקריות שאנחנו רואים היום בחוק אני מחלקת ל-3.
<לימור לוריא: הוא לא מתמרץ מספיק, הוא מורכב מאוד, ויש קושי באמון כלפי הביטוח הלאומי.
<לימור לוריא: לצערי, לא הצלחנו להפיג את החששות של ציבור הנכים.
<לימור לוריא: החוק הותיר חששות שאת חלקם אנחנו מבקשים להפיג.
<לימור לוריא: לבן אדם שמרוויח בשקל יותר מ-1,987 שקלים מתחילים להוריד מהקצבה.
<לימור לוריא: גם אם מורידים לו מהקצבה, בכיס נשאר לו יותר.
<לימור לוריא: עדיין אנחנו רואים אנשים שמגיעים לקבלת קהל ואומרים: אני לא רוצה להרוויח מעל מה שאת מתחילה להוריד.
<לימור לוריא: זו בעיה מספר אחת.
<לימור לוריא: בעיה מספר 2 היא שאנשים שמרוויחים שקל יותר מ-5,678 שקלים, גם אם הם נכים מאוד קשים, לא יהיו זכאים לקצבה נכות.
<לימור לוריא: בשביל להיות זכאי לקצבת נכות צריך להרוויח פחות מ-5,678 שקלים למשך 3 חודשים או יותר.
<לימור לוריא: תראו מה אנחנו עושים.
<לימור לוריא: אנחנו אומרים לבן אדם: תפסיק לעבוד, שב בבית לתקופה כדי שתהיה זכאי לקצבת נכות, רק אחר כך תחזור.
<לימור לוריא: זה בדיוק ההיפך ממה שאנחנו רוצים.
<לימור לוריא: על מנת להיות זכאי לקצבה בהכנסות גבוהות יותר, צריך להיות בהכנסות נמוכות יחסית למשך שנה לפחות.
<לימור לוריא: זה הרבה זמן בעינינו ובעיני המומחים מהשיקום שאומרים שזה לא נכון לא להחזיר אדם לשוק העבודה כל כך הרבה זמן.
<לימור לוריא: החוק מורכב.
<לימור לוריא: הוא הבחין בין שתי קבוצות של אנשים: אנשים עם מוגבלות קשה במיוחד ואנשים עם מוגבלות פחות קשה.
<לימור לוריא: האנשים עם המוגבלות הפחות קשה יכולים להרוויח 4,258 שקלים בשנה הראשונה, שזה כלום.
<לימור לוריא: זה מבלבל.
<לימור לוריא: לא רצו שתהיה קצבה נכות למי שמשתכר 7000 שקל, אז המציאו קצבת עידוד לעבודה.
<לימור לוריא: לאנשים זה מסובך, זה מורכב.
<לימור לוריא: אנשים הולכים למייצגים שמבקשים מהם שכר טרחה רק כדי להסביר משהו כל כך פשוט.
<לימור לוריא: ההטבות אחרי 3 שנים הן הטבות יחסיות.
<לימור לוריא: שואלים את האדם כמה הוא מרוויח, כמה זה ביחס לקצבה שלו, כמה שנים הוא מקבל קצבה, כדי שההטבה של הארנונה ושל הדברים האחרים תהיה באופן יחסי.
<לימור לוריא: זה מסובך.
<לימור לוריא: פשוט לא מיישמים את הסעיף הזה בחוק, זה מסורבל מידי.
<לימור לוריא: תחשבו על אדם שרוצה לעלות לתחבורה ציבורית ויתחילו לחשב לו כמה הקצבה וכמה ההכנסה שלו בשביל לתת לו את ההטבה הזאת.
<לימור לוריא: החוק קבע שעד 3 שנים לא בודקים מחדש.
<לימור לוריא: אם בן אדם פוטר או סתם לא התחשק לו לעבוד והוא רוצה לחזור לקבל קצבה, יש את מבחן ה-3 שנים, גם אם רופא בוועדה קבע שהנכות שלו היא לצמיתות.
<לימור לוריא: מה קורה?
<לימור לוריא: לבן אדם שהתחיל לעבוד, עשה מאמץ אבל יש רגרסיה במצב הרפואי שלו כך שהוא חוזר אחורה, אנחנו אומרים, רגע, כבר הוכחת לנו כושר תעסוקה.
<לימור לוריא: זה גורם לו לפחד.
<לימור לוריא: אותם אנשים משתדלים לא לעבור את התקופה.
<לימור לוריא: יש לנו נתונים על אנשים שמפסיקים לעבוד בטרם חלפו 12 חודשים.
<לימור לוריא: זאת בעיה מאוד אקוטית.
<לימור לוריא: צריך לזכור ששליש ממקבלי קצבת נכות הם אנשים בעלי לקות נפשית.
<לימור לוריא: זה מאוד קריטי, כי שם יכולה להיות תקופה טובה ותקופה לא טובה, שאז הם צריכים להוכיח את הכל מהתחלה.
<לימור לוריא: אנחנו יודעים שהפסקת קצבת נכות ובמקומה עידוד מאוד מלחיצה.
<לימור לוריא: בעיה נוספת שיש לנו זו בעיה של חובות.
<לימור לוריא: כשהתחילו אנשים לעבוד, לא רצינו שיבואו אלינו כולם ויגידו לנו כמה הם השתכרו כדי שנחשב.
<לימור לוריא: חשבנו שלא יכולים להיות הרבה שינויים בשכר.
<לימור לוריא: לא לקחנו בחשבון שמידי שנה נכנסים לשוק העבודה 25 אלף אנשים ממקבלי הקצבה, כאשר 17 אלף 500 אנשים יוצאים משוק העבודה.
<לימור לוריא: יש תנודתיות מאוד גדולה.
<לימור לוריא: מתחילים ומפסיקים, מתחילים ומפסיקים, דבר שיוצר אצלנו הרבה חובות.
<לימור לוריא: הדבר הטוב שאני כן יכולה להגיד זה שבשנים האחרונות אנחנו רואים גידול בהכנסה הממוצעת - מ-2500 ל-3000, אבל עדיין ל-50% מהמועסקים יש שינויים בשכר.
<לימור לוריא: זה שאני מקבלת את המידע בשנה או בשנה וחצי איחור יוצר חובות לאנשים.
<לימור לוריא: אדם שעשה מאמץ ויצא לעבודה מקבל מהביטוח הלאומי בקשה לתשלום של 2000 שקל.
<חיים שרון: אמרו לי שאני חייב 30 אלף שקל רק כי יצאתי לעבוד.
<חיים שרון: 3 שנים אני בדיון משפטי.
<לימור לוריא: אנחנו מודעים לזה.
<לימור לוריא: יש לנו הצעה גם בעניין הזה.
<לימור לוריא: הגענו למצב שיש לנו מידי שנה כ-12,500 חייבים.
<לימור לוריא: זה משהו שיוצר תמריץ שלילי לעבודה.
קארין אלהרר: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, שאתה מקיים את הדיון הזה.
קארין אלהרר: אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד חשוב.
קארין אלהרר: הנתונים שהציגה כאן גברת לוריא הם נתונים מאוד מאוד מדאיגים.
קארין אלהרר: כולנו מדברים על שילוב אנשים עם מוגבלויות בחברה, כאשר התעסוקה היא חלק אינטגרלי ומאוד משמעותי בדבר הזה.
קארין אלהרר: בשיחות ובפגישות שקיימתי עם הביטוח הלאומי יש משהו שביטוח לאומי הבין וראה אותו יותר טוב מכל אדם אחר, וזה הנושא של הסרבול.
קארין אלהרר: אי אפשר לצפות שאנשים עם מוגבלות יצאו.
קארין אלהרר: אף אחד לא מחכה להם, בואו נתחיל מהאמת המאוד מצערת.
קארין אלהרר: אין משרות שמחכות בזרועות פתוחות לקבל אנשים עם מוגבלויות.
קארין אלהרר: זה לא המצב.
קארין אלהרר: גם אם נגיע ליום המאושר שנאשר את כל החוקים שיושבים כאן על שולחנה של הוועדה בנושא של עידוד מעסיקים לתעסוקת אנשים עם מוגבלויות, גם אז יש איזה משהו אינהרנטי שהוא לא ברור.
קארין אלהרר: על מה מקבלים קצבת נכות?
קארין אלהרר: על חוסר יכולת להשתכר, על אי כושר עבודה.
קארין אלהרר: אם בן אדם יצא לעבודה אבל עזב כי מצבו הבריאותי הורע, הוא צריך לעבור את אותו מבחן.
קארין אלהרר: הביטוח הלאומי מעלים עין כי הוא מבין את העניין.
קארין אלהרר: האדם צריך לומר דברים שאין בינם לבין המציאות הרבה.
קארין אלהרר: אני לא רואה שיפור.
קארין אלהרר: לא ראיתי אותו אצלי.
קארין אלהרר: גם הנתונים לא מלמדים על שיפור.
קארין אלהרר: להיפך, מלמדים על סטטיות.
קארין אלהרר: דיבר כאן אילן.
קארין אלהרר: לא שמעתי את הדברים שלו, אבל אני יודעת על מה הוא מדבר.
קארין אלהרר: הוא כנראה דיבר על מיסוי של הכל, על קצבה פלוס עבודה.
קארין אלהרר: אני חושבת שמדינת ישראל לא נמצאת כרגע במקום של מיסוי פלוס עבודה.
קארין אלהרר: התיקונים, שאני בטוחה שלימור תציג אותם מיד, הם תיקונים שהכרחיים בעת הזאת.
קארין אלהרר: הם תיקונים שמדברים על פישוט.
קארין אלהרר: לא צריך לעשות פסיכומטרי ו-5 יחידות מתמטיקה, מה שמבקש שר החינוך, כדי לדעת כמה כסף מקבלים בסוף החודש.
קארין אלהרר: לא סביר שכדי לדעת אם משתלם לי לצאת לעבוד, אני אצטרך להתקשר לביטוח הלאומי שיעשה לי את החישוב.
קארין אלהרר: למה בן אדם צריך להיות במקום הזה שהוא צריך לחשב אם משתלם לו לצאת לעבודה?
קארין אלהרר: בעבודה יש הרבה מעבר לכסף, אבל גם כסף צריך, כי עם זה צריך לקנות שירותים ומוצרים.
קארין אלהרר: הדבר הזה לא סביר.
קארין אלהרר: אני מאוד מקווה שהנתונים והשינויים שלימור תציג יגיעו בהצעת חוק ממשלתית.
קארין אלהרר: למקרה שמישהו בממשלה יירדם, הגשנו הצעת חוק פרטית בעניין הזה.
קארין אלהרר: אני באמת חושבת שהגיע העת, עברו מספיק שנים.
קארין אלהרר: ניסינו, אמרנו שאולי זה יעבוד בסוף, אבל זה לא עובד.
קארין אלהרר: לא צריך לחכות עוד עשור כדי להגיד שזה לא עובד, הגיע הזמן ממזמן.
<לימור לוריא: אנחנו מציעים חבילה של תיקונים.
<לימור לוריא: המטרה היא להפחית חששות, להרחיב את התמרוץ, לפשט את החוק.
<לימור לוריא: אם אמרנו שמ-1,987 שקלים אנחנו מורידים את גובה הקצבה, אנחנו מציעים להעלות את הדיסריגרד לסכום גבוה יותר.
<לימור לוריא: אנחנו לא יודעים מה התקציב שיעמוד לרשותנו.
<לימור לוריא: בהתאם לתקציב שיעמוד לרשותנו נדע בכמה אפשר להעלות.
<לימור לוריא: מעל סכום של 5,667 שקלים לא יכולים לקבל קצבת נכות.
<לימור לוריא: אנחנו רוצים שרף ההכנסות יהיה רף גבוה יותר.
<לימור לוריא: אנחנו לא רוצים שאנשים ירדו בתעסוקה שלהם למשך שנה, אלא לקצר את זה ל-6 חודשים או פחות, כדי לא להוציא אותם משוק העבודה.
<לימור לוריא: אנחנו ממליצים לעזוב את מי שהביטוח הלאומי קבע שיש לו נכות לצמיתות.
<לימור לוריא: לא איכפת לי כמה שנים הוא יעבוד.
<לימור לוריא: אנחנו ממליצים שאם הוא פוטר או עזב, הוא יחזור למה שהיה ערב היציאה לעבודה, בלי ועדות, בלי בדיקה מחדש.
<לימור לוריא: מספר האנשים שחזרו אלינו אחרי 3 שנים הוא מאוד קטן.
<לימור לוריא: הפחד שזה יוצר אצל האנשים הוא מאוד גדול.
<נתי ביאליסטוק כהן: לימור, כמה מקבלים הכרה לצמיתות מקרב אלה שמקבלים קצבאות נכות?
<לימור לוריא: לפחות 51% מהנכנסים החדשים מקבלים לצמיתות.
<לימור לוריא: צריך לזכור שחלק גדול זה אנשים עם מחלות אונקולוגיות שמבריאים, אנשים עם ליקויים זמניים כמו לב שמחלימים.
<לימור לוריא: סדר גודל של 90% מ-235 אלף האנשים שמקבלים קצבת נכות מקבלים הכרה לצמיתות.
<לימור לוריא: העניין של החובות יצר תמריץ שלילי.
<לימור לוריא: אנחנו מציעים שברגע שנקבל את המידע על ההכנסות נעדכן מהשוטף, לא ניצור חובות לאנשים.
<לימור לוריא: הסברתי קודם שיש שתי קבוצות.
<לימור לוריא: אנחנו מציעים שתהיה קבוצה אחת.
<לימור לוריא: כולם יכולים להשתכר מתחת ל-6000, או כמה שיוחלט.
<לימור לוריא: לא צריך את העניין של קצבת עידוד, מספיק שתהיה קצבת נכות, גם אם האדם מרוויח 5000 או 6000.
<לימור לוריא: זה משהו שלא עולה כסף, אבל הוא כל כך מפשט את החוק כך שזה יכול לעזור לנו מאוד.
<לימור לוריא: יש את הסיפור של ההטבות הנלוות לצמיתות.
<לימור לוריא: כל עוד יש לו דרגת נכות אנחנו לא רוצים להתחיל להסתבך עם הצורה היחסית הזאת.
<לימור לוריא: זו חבילת התיקונים שאנחנו חושבים שיש בה מענה.
<חיים שרון: קיבלתי במשך 20 שנה קצבת נכות.
<חיים שרון: בכוח רצון עז הלכתי ולמדתי ייעוץ מס.
<חיים שרון: התחננתי למקום עבודה, רציתי לעבוד בכבוד.
<חיים שרון: התקבלתי בחברת "מליסרון" כמנהל כספים.
<חיים שרון: הרווחתי משכורת התחלתית של 2500 שקל.
<חיים שרון: כמה שנים לא דיברו איתי.
<חיים שרון: ברגע שהגשתי בקשה להחזר מס שלילי, ביטוח לאומי התעורר.
<חיים שרון: פתאום כל המערכות היו על חיים שרון.
<חיים שרון: אמרו שיש לי חובות מפה עד להודעה חדשה.
<חיים שרון: פניתי לביטוח לאומי, אמרתי שלמדתי ייעוץ מס.
<חיים שרון: אמרו לי, לא, זה לא מקצוע.
<חיים שרון: אני מנהל במשך 3 שנים דיון משפטי בבית הדין לעבודה על השאלה אם ייעוץ מס הוא מקצוע או לא מקצוע.
<חיים שרון: אני לא מזלזל באף נכה, אבל ב"חוק לרון" אין אינדיקציה של לימודים.
<חיים שרון: בחוק הישן היה מבחן של לימודים, פה אין מבחן, אין נושא של אדם שלמד והשקיע.
<חיים שרון: אני פשוט כועס.
אלי אלאלוף: עכשיו אתה יודע שייעוץ מס זה מקצוע?
<חיים שרון: אני יודע.
<חיים שרון: השופטת כתבה להם.
אלי אלאלוף: הביטוח הלאומי יודע?
<לימור לוריא: אני חושבת שכן.
אלי אלאלוף: זה מקצוע מוכר.
<חיים שרון: עורך הדין של הביטוח הלאומי כותב שהוא לא מכיר בזה.
<חיים שרון: היועץ המשפטי שלכם, רועי, אומר שייעוץ מס זה לא מקצוע, כי לא לומדים מעל 3 שנים.
קארין אלהרר: לאיזה עניין זה רלוונטי?
<לימור לוריא: אני מניחה שמר שרון מתייחס לחוק הישן.
<לימור לוריא: בחוק הישן היה את מבחן הצמצום.