GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי שדה: בתחום האונקולוגיה, מדינות נמדדו על כמות המורפין שהן השתמשו בהתקדמות ובהתפתחות שלהן, כי פעם הייתה מחשבה שאם תתני מורפין לחולה שסובל, הוא יתמכר לכך.
ציפי שדה: מדינות שפיתחו ונתנו יותר מורפין לחולים סופניים כדי שלא יסבלו מכאב הם נחשבו כמדינות מתקדמות ואנחנו הצטרפנו אחרי אנגליה.
ציפי שדה: אני רוצה להתייחס למודעות, בתי הספר לסיעוד לאחיות מרכיב זאת בתוכנית הלימודים בהכשרת האחיות.
ציפי שדה: יתרה מכך, יצאה הנחיה ממינהל הסיעוד במשרד הבריאות, שכל חולה שמתקבל לטיפול במרפאה אנחנו עושים לו אומדן כאב כל 24 שעות.
תמר גוז'נסקי: מה זה אומדן כאב?
מיכאל טל: אבל זה נעשה לכאב חריף.
ציפי שדה: כאב בכלל, אתה שואל את החולה, אולי תגיע לשם עם כאב כרוני.
ציפי שדה: בנינו כלים וסרגלי חישה לילדים, כשהילד לא יכול להתבטא אז האחות עושה הסתכלות, ולמבוגרים, סולם המודד את הכאב מאחד עד עשר.
ציפי שדה: הכוונה היא, שהחולה מגיע אתה לא מתייחס רק מה המחלה ומחלות העבר, אבל אם אתה סובל מאיזשהו כאב אתה מקבל לכך טיפול, אם עכשיו אתה בסדר כאשר נעשה טיפול שני גם נדע מה גרם לך.
ציפי שדה: היום זו הנחיה מקצועית, אנחנו מעבירים זאת בהכשרה המקצועית, יש לנו אחיות שהן מתאמות כאב בבתי חולים, מלוות יחד והולכות עם המרדימים.
ציפי שדה: צריך להבין, יש לזה משמעות תקציבית, אבל אנחנו בהחלט מגדירים מה ההכשרה הדרושה, מי האנשים שיכולים להתעסק בזה, לא כל אחד יוכל להתעסק בזה, יצטרכו לעבור הכשרות מתאימות, מי יעשה את התפקיד וצריך לתת את השירות הזה.
ציפי שדה: עדיין אנחנו נמצאים בקונספציה, שגם בקרב המטפלים, הרופאים והאחיות, עדיין יש את האסכולה הישנה, הוא יתגבר על הכאב, לא נורא, גם החולה לא מקבל לגיטימציה מהמטפלים שמותר להתלונן על הכאב ושצריך לטפל בו.
ציפי שדה: אנחנו עדיין לא מתקדמים בעניין וצריך להכניס זאת בתוכניות ההכשרה, בסיעוד עשינו התקדמות אדירה, יש לנו אחיות מתאמות כאב.
תמר גוז'נסקי: מתאמות כאב?
ציפי שדה: אחיות שהן מתאמות כאב, זה התפקיד שלהן.
תמר גוז'נסקי: בין מי למי הן צריכות לתאם?
ציפי שדה: הן צריכות לפתח את ההנחיות המקצועיות, להכשיר את האחיות, לעקוב ולנתר אחרי החולה כשהרופא נותן את הטיפול בכאב, ולהבטיח ולראות שהחולה מקבל את מה שהוא צריך ושיגיע למצב של רווחה, שלא יהיה לו כאב, ושהטיפול שהוא קיבל אכן השפיע עליו.
תמר גוז'נסקי: את מדברת על בתי חולים או על הקהילה?
ציפי שדה: אני מדברת כרגע על בתי חולים.
תמר גוז'נסקי: ומה קורה בקהילה?
ציפי שדה: לגבי אומדן כאב, גם בקהילה, חולים כרוניים או חולים מרותקים, אחות תצטרך לעשות להם אומדן כאב.
ציפי שדה: אני לא יודע כל כמה זמן מבצעים זאת שם, בבתי חולים זה נעשה אחת ל-24 שעות.
מידד גיסין: הוזכר הנושא של חוסר מידע לציבור, לדעתי כדאי לקיים ישיבה מיוחדת בעניין חוסר המידע כי יש חוסר מידע בקרב הציבור החל מהדברים הפשוטים ועד לדברים המסובכים.
מידד גיסין: לדעתי, משרד הבריאות צריך לטפל בהפצת המידע לציבור ולא לסמוך על קופות החולים שבמקרים מסוימים יש להם אינטרס שהציבור לא יידע.
חנה גנור: אני רוצה לדבר בשם הצרכנים שבמקרה הזה הם תלמידים.
חנה גנור: אני רוצה לשאול, איזה פעולות נעשות להגברת המודעות?
חנה גנור: הצרכנים הילדים לא מקבלים ממערכת החינוך או מערכת הבריאות שנמצאת בבתי הספר שום מידע בנושא הזה.
חנה גנור: יש להניח, שככל שהמודעות תגבר והצורך יגבר, גם הסיפוק של השירות הזה יעלה.
דוד ניב: רציתי לחדד כמה נקודות.
דוד ניב: ראשית, אומדן הכאב שנקבע בבתי החולים הוא שוב כאב חריף.
דוד ניב: קודם עלה העניין של כאב בילדים.
דוד ניב: אם היו מספיק תקנים ומספיק כוח אדם, הייתה מודעות, קיים ידע וניתן להתגבר על הכאב החריף, כלומר, לא קיים חולה בין כותלי בית החולים שלא ניתן לחבר לו משאבה לשיכוך כאב.
דוד ניב: כאב כרוני זה משהו שונה לחלוטין, החולה יכול לפנות לבית החולים כאשר ברגע זה הוא לא סובל מכאבים או שסבל כאבים חזקים מאוד במשך השבועיים האחרונים וכרגע הוא נינוח יותר, וגם ההפך.
דוד ניב: חשוב לדעת איך כואב בהליכה, בעמידה, בישיבה, מה קורה בבית, האם הוא מתעורר בלילה מתוך כאב.
ציפי שדה: שואלים את כל השאלות הללו.
דוד ניב: נכון, אבל זה לא נמצא בשאלונים.
ציפי שדה: זה מופיע בשאלונים.
דוד ניב: במרפאות הכאב זה לא נמצא בשאלונים.
תמר גוז'נסקי: כשאנחנו מדברים על כאב כרוני, עיקר הדגש צריך להיות בקהילה.
דוד ניב: אדם שפונה למרפאה, כאשר הוא הולך הביתה, במשך השבועיים הבאים הוא צריך להתמודד עם התרופות והרופא צריך לאזן את הכאב, כלומר, הוא צריך להוריד את הכאב לרמה שהוא יכול לחיות אתו.
דוד ניב: זו נקודה חשובה מבחינת הערכה.
דוד ניב: אני רוצה להתנצל, קודם אמרתי שרופאים שהודחו הם המטפלים בקופות, חלק מהרופאים ממלאים משרה נוספת ועובדים בקופות והם רופאים טובים, אבל בסך הכל אין מרפאות אמיתיות שמטפלות בכאב, קוראים להן מרפאות כאב, אותו רופא עושה מה שהוא יודע, לפעמים מוסיפים רפואה משלימה יחד עם כאב אבל כיום אין בקופות מרפאות כאב, שיש להן חדרי ניתוח.
תמר גוז'נסקי: מה לגבי המודעות של הקהל?
דוד ניב: יש לנו חוברת פתוחה לקהל ומאמצים אותה בכל אירופה.
דוד ניב: למרבית הצער נצטרך עזרה של חברות התרופות מכיוון שמדובר בעלות כספית גבוהה אבל כל מדינה תתרגם את החוברת הזה לקהל שלה.
דוד ניב: אנחנו מקווים שתהיה חוברת כזאת בכל כניסות בתי החולים.
תמר גוז'נסקי: למה לא בכל מרפאה של קופת חולים?
דוד ניב: בהחלט גם במרפאות של קופות החולים, זה רעיון.
תמר גוז'נסקי: שם יש לנו אינפורמציה על כל מיני מחלות.
דוד ניב: החולה צריך לדעת שלא חובה לסבול מכאב.
תמר גוז'נסקי: צריך להוציא את החוברת הללו לא רק בשפה העברית אלא גם בערבית, ברוסית.
מידד גיסין: לאחר שתופץ חוברת הזכויות של משרד הבריאות, שמוכנה מזה שנה וחצי, אז אולי אפשר יהיה לדבר על חוברת נוספות .
מידד גיסין: מיכאל טל: המודעות מתחילה בחינוך בבתי הספר לרפואה.
מידד גיסין: אם הוועדה תקרא לאותם גופים ארגוניים מקצועיים, לבתי הספר לרפואה, להעלות את המודעות, אפשר להגביר את המודעות.
מידד גיסין: האחיות מתקדמות בעניין ביחס לרופאים, אני מצטער לומר שהן השיגו אותנו.
תמר גוז'נסקי: למה להצטער, תשמח.
מיכאל טל: אני שמח בשבילן, אני מצטער בשבילנו.
מיכאל טל: אני חושב שאנחנו חייבים לתקן את תוכנית ההוראה.
מיכאל טל: אבל גם המוסדות הממשלתיים והציבוריים כמו המוסד לביטוח לאומי, הצבא, משרד הבריאות וכמובן קופות החולים, צריכים להכיר בעובדה שזו מחלה.
מיכאל טל: אם נכיר בעובדה שמדובר במחלה, אנחנו נתקדם לאט לאט ונדע כיצד לטפל בה ולנהל אותה.
תמר גוז'נסקי: כם אני רוצה להודות על הדיון החשוב הזה, אני שמחה שהדיון הזה גם שודר בטלוויזיה כי חלק מהותי ממה שקרה פה היום זה להעביר מידע לציבור על כך שהסיסמה צריכה להיות שלא חובה לסבול, זאת אומרת, זה לא חלק מהותי מחיינו ולא נולדנו כדי לסבול, ושיש היום הרבה יותר אמצעים בטוחים הרבה יותר מבעבר מבחינת תרופות וטיפולים, שיש מגוון של אמצעים להתמודד עם כאב.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים לפנות למשרד הבריאות, לקופות החולים, להסתדרות הרפואית, לבתי הספר לרפואה בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: דובר כאן קודם על הוצאה, כמו בכל תחום מהתחומים האלה, נכון שתהיה כאן הוצאה אבל יהיה כאן גם חסכון גדול אם נצליח להחזיר אנשים לעבודה בזמן, אם נצליח לשפר את התפקוד שלהם בבית כדי שהמשפחה תתפקד טוב יותר, אם נעלה את תחושת השביעות רצון מהחיים והם יצטרכו ללכת פחות לכל מיני שירותי בריאות נפש, בסך הכל סוג כזה של טיפול בתופעה כל כך נפוצה יחסוך כסף רב.
תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו מדברים על טיפול שגם יחסוך כאב.
תמר גוז'נסקי: אני זוכרת את הויכוח האינסופי שהיה – עכשיו הוא נחשב היסטוריה – בנושא גילוי מוקדם של סרטן השד.
תמר גוז'נסקי: אמרו לנו שזה יעלה כסף, אחר כך אמרנו, בסדר, אבל זה גם יחסוך.
תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר קופות החולים השתכנעו שזה יעלה כסף אבל זה גם יחסוך.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שבהרבה מאוד תחומים חשוב שנאמר, שזה לא רק נכון וצודק והומני, זה גם חוסך מבחינה כלכלית בראייה הכוללת של ההוצאות שיש לנו.
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שזה מאוד חשוב שנקדיש לנושא הזה להעלאת המודעות.
תמר גוז'נסקי: העלאת המודעות מתחילה קודם כל ברפואה הקהילתית וברפואה המשפחתית.
תמר גוז'נסקי: אם רופא המשפחה יידע לענות למי שבא להתלונן אליו על כאב את התשובה: לא נורא, אלא ייכנס לעומק העניין, ישלח אותו לאן שצריך לשלוח או שיפנה אותו למרפאות הכאב, שם מתחיל העניין, זה צריך להתחיל בקרב הרופאים והאחיות בקהילה.
תמר גוז'נסקי: אם מישהו מגיע לאחות בקהילה בשל סיבה כלשהי ובאותה הזדמנות האישה מספרת לאחות שגם כואב לה, שהאחות תדע מה לומר.
תמר גוז'נסקי: אספקת שירות וצריכת שירות זה מערך שהוא קיים בבתי חולים מסוימים עם מודעות גבוהה יותר, אבל אם תהיה יותר דרישה גם בקהילה, אני מבינה שהשירות הזה יתפתח.
תמר גוז'נסקי: את השאלה בתחום הזה אני רואה בעיקר את הדגש שלנו כעניין חברתי.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לבקש מההסתדרות הרפואית לבדוק את הנושא שוב כי יהיה חבל מאוד לאחר הדיון הזה אם יתגלה שההסתדרות הרפואית היא זאת שלא נותנת את האור הירוק לקידום הנושא הזה בבתי הספר לרפואה או בכל מקום אחר.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מקווה שהדיון הזה שלנו יעזור לאנשים שסובלים מכאבים, ראשית להפסיק להתבייש, שנית, לבקש עזרה, ושלישית, כל הגורמים שנותנים עזרה, לתת את העזרה הטובה ביותר, את התרופות הטובות ביותר, את הטיפול הטוב ביותר, ככל שהדרישה תגדל נצליח גם להכניס זאת לסל הבריאות.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה לכולכם, הישיבה נעולה.
יאיר פרץ: על סדר היום תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים במתכות מסוימות)(תיקון), התשס"ב-2002.
יאיר פרץ: סיגל מרד: מדובר בתיקון של תקנות קיימות.
יאיר פרץ: חלק מהתיקון נועד להבהיר אי הבנות שהיו קיימות בנוסח הקודם, כאשר חלק נוסף מתייחס להחמרה של תקנים קיימים.
ד"ר קורט למש: השינוי העיקרי מבחינתנו הוא שאנחנו הולכים לאסור את השימוש במתכת מאד בעייתית שנקראת בריליום שהיא מתכת מסרטנת בני-אדם בשימוש במעבדות לטכנאות שיניים.
ד"ר קורט למש: עד היום זה היה במותר – גם היום – ולפי בקשה של משרד הבריאות אנחנו נתנו ארכה של שישה חודשים מקסימום עד שהתקנות האלה נכנסות לתוקף כדי שהמשק יתארגן לכך שלא תהיה יותר המתכת הזאת במרפאות.
ד"ר קורט למש: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: האם יש ממצאים מדוייקים?
ד"ר קורט למש: ד"ר קורט למש: כן, ישנם אפילו חולים.
ד"ר קורט למש: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: אם כך, אני באמת לא מבין.
ד"ר קורט למש: לתת שישה חודשים כשמדובר בוודאות כזאת?
ד"ר קורט למש: ד"ר קורט למש: זו דרישה של משרד הבריאות.
ד"ר קורט למש: הלוואי שהיינו יכולים לוותר על זה, ברצון.
ד"ר קורט למש: מה שעשינו בינתיים, כדי לא לעכב זאת במשך שישה חודשים, הודענו כבר לכל היבואנים של המתכות האלה- כי אין ייצור בארץ, הכל יבוא – הודענו לכולם על כוונת המחוקק להוציא את האיסור כבר לפני כמה חודשים, ביקשנו מהם לא להזמין יותר ולגמור את המלאי שיש להם.
ד"ר קורט למש: ג'ודי וסרמן: על מה מדובר?
ד"ר קורט למש: למה משמש החומר הזה?
ד"ר קורט למש: ד"ר קורט למש: לשיניים תותבות, זה החלק המתכתי, השלד.
ד"ר קורט למש: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: מה הכוונה לגמור את המלאי?
ד"ר קורט למש: אם זה מסרטן ויש לכך הוכחות ברורות, צריך לאסור את זה מיידית.
ד"ר קורט למש: ד"ר קורט למש: מצידנו, אנחנו נשמח מאד.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר קרסנטי, משרד הבריאות.
ד"ר אריק קרסנטי: באופן מעשי, אין היום למיטב ידיעתנו שימוש בסגסוגות המכילות בריליום.
ד"ר אריק קרסנטי: מדובר על סגסוגות פרי של טכנולוגיה ישנה, ותיקה.
ד"ר אריק קרסנטי: היום הבעיה שלנו היא בעיה אחרת.
ד"ר אריק קרסנטי: היות שעל פי החוק, על התווית של הסגסוגות וחומרים אחרים שהם בשימוש בטכנאות שיניים מופיע ההרכב המדוייק של החומרים רק החל מרמה של 0.1%, היום אנחנו רוצים להחמיר ולהבטיח שגם אפשרות שיהיו שאריות של חומר כזה לא תהיה קיימת.
ד"ר אריק קרסנטי: מדובר רק על יבוא מחוץ-לארץ – אין בעיה כלכלית, אין בעיה של ייצור ישראלי – היום אנחנו בעצם מדברים על דרישה מהיצרן להצהיר שאין בריליום בפנים.
ד"ר אריק קרסנטי: החשיפה לבריליום, החומר הוא מסרטן בעיקר בעת חשיפה נשימתית, זאת אומרת כאשר משפשפים, חותכים, מכינים ועובדים עם החומר הזה.
ד"ר אריק קרסנטי: היום המצב של חשיפה של טכנאי שיניים היא חשיפה תיאורטית.
ד"ר אריק קרסנטי: אנחנו רוצים לבטל אפילו את החשיפה התיאורטית הזאת.
ד"ר אריק קרסנטי: ישנה מגמה להחמיר יותר בכל גורם חשיפתי למתכות כבדות, מתכות עם פוטנציאל מסרטן או עם פוטנציאל של פגיעה בריאותית אחרת, וזאת המגמה.
ד"ר אריק קרסנטי: לכן אנחנו מביאים את ההצעה הזאת.
ד"ר אריק קרסנטי: משרד העבודה והרווחה בעצם יזם את השינוי הזה ואנחנו תמכנו ואפילו החמרנו בגישה, כשאנחנו חושבים שזאת הגישה שצריכה להיות היום הגישה של רשויות מדינת ישראל כלפי הבעיה הזאת - לנסות למנוע אפילו אפשרות של חשיפה תיאורטית לאוכלוסייה.
ד"ר אריק קרסנטי: לכן ההארכה הזאת של חצי שנה, כשבעצם אנחנו יודעים שרוב הסגסוגות שמופיעות – אפילו אם לא רשום שהן מתחת ל- 0.1%, אין בריליום בוודאות, אנחנו יודעים ש- 99.9% אין בריליום בפנים.
ד"ר אריק קרסנטי: הם יסיימו את המלאי ואנחנו עכשיו נרשה כניסה למדינת ישראל, כבר בימים אלה, אך ורק של סגסוגות עם הצהרה שאין בריליום בפנים.
ד"ר אריק קרסנטי: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: אתם מאפשרים לאותם רופאי שיניים שיש להם במלאי להמשיך להשתמש בזה.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר אריק קרסנטי: כן.
ד"ר אריק קרסנטי: הבעיה היא לא בעיה עבור אף חולה, היא בעיה עבור הטכנאי שמשפשף, אורז ובונה עם זה.
ד"ר אריק קרסנטי: עקרונית היום, לכאורה אין בריליום.
ד"ר אריק קרסנטי: אנחנו רוצים לוודא שבצורה מוחלטת לא תהיה אפילו אפשרות של הכנסה של שאריות של בריליום בתוך הסגסוגות.
ד"ר אריק קרסנטי: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: אז למה צריך להמתין תקופה מסוימת?
ד"ר אריק קרסנטי: זה צריך להיות מיידית.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר אריק קרסנטי: במיידי אנחנו אוסרים את היבוא.
ד"ר אריק קרסנטי: כרגע אתה נמצא במצב שיש סגסוגות שבעצם על פי ההרכב לא מכילות בריליום, אבל ההרכב מופיע רק מ- 0.1%, וזאת הבעיה.
ד"ר אריק קרסנטי: לגבי כל הסגסוגות של מדינת ישראל, בעצם אתה יודע אפריורי שאין בריליום בפנים.
ד"ר אריק קרסנטי: אתה הולך לעסוק על סמך הרגשה, אין לך שום ודאות שיש או אין שאריות של בריליום.
ד"ר אריק קרסנטי: זה קשה לאסוף חומר שעל פי הצהרה, על פי החוק הקיים, לא מכיל בריליום.
ד"ר אריק קרסנטי: הגדרה שלא מכיל בריליום היום זה מתחת ל- 0.1%.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר קורט למש: פירוש הדבר, אם אני מבין נכון, שצריך לשנות את הנוסח – לא את השישה חודשים אלא למחוק את ה- 0.1%.
ד"ר אריק קרסנטי: ג'ודי וסרמן: באיזו תקנה אתם?
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר קורט למש: בעצם זה מופיע בשתיהן, אבל התחלנו מהמתכות.
ד"ר אריק קרסנטי: ג'ודי וסרמן: סעיף 6.
ד"ר אריק קרסנטי: אחרי תקנה 16 יבוא:...
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר קורט למש: הריכוז הזה, עם כל המלים האלה – זה מיותר היום.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר למש, צריך לסייג את זה בסעיף 5 אך ורק לרפואת שיניים.
ד"ר אריק קרסנטי: סיגל מרד: לא.
ד"ר אריק קרסנטי: 16א מדבר בעבודות טכנאות שיניים.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר קורט למש: מה שצריכים למחוק זה את ההתייחסות לריכוז של 0.1%.
ד"ר אריק קרסנטי: זאת אומרת, זאת היתה דרישה של משרד הבריאות, אבל אם עכשיו הם יורדים מהדרישה הזאת, אנחנו מברכים על כך.
ד"ר אריק קרסנטי: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: לכך חתרתי.
ד"ר אריק קרסנטי: ד"ר קורט למש: אני מברך גם אותך ותודה רבה.
ד"ר אריק קרסנטי: יש עוד שינויים בתקנה הזאת.
ד"ר אריק קרסנטי: יש שינוי בתדירות של כמה בדיקות רפואיות, בעיקר בנושא של צילומי רנטגן של עובדים עם מתכת קשה.
ד"ר אריק קרסנטי: בתקנה הקיימת יש דרישה של צילום רנטגן כל שנה.
ד"ר אריק קרסנטי: אחרי עשר שנים של ניסיון, הגענו למסקנה שזו קרינה מיותרת של העובדים משום שזה לא נותן דבר.
ד"ר אריק קרסנטי: עשינו עכשיו תיקון – מדובר על כל שלוש שנים ליותר מבוגרים וכל ארבע שנים ליותר צעירים, כדי לא להקרין אותם לחינם, וזה מה שאנחנו חושבים שיהיה מספיק.
סיגל מרד: מדובר על תיקון תקנה 9, סעיף 4, שהופך לסעיף 5, ותקנה 9(א) פסקה (2) מדברת על כך: בפסקה (7) במקום "אחת לשנה" יבוא "כל שלוש שנים", וכו'.
סיגל מרד: ד"ר קורט למש:
סיגל מרד: ד"ר קורט למש: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: משרד הבריאות.
סיגל מרד: ד"ר אריק קרסנטי: אין בעיה.
סיגל מרד: ג'ודי וסרמן: מה השינוי של ההגדרה "עובד במתכת"?
סיגל מרד: ד"ר קורט למש: בעבר, בתקנה הקיימת כתוב: כל אדם העובד שמונה שעות או חלק ביממה, וכו'.
סיגל מרד: בבתי המשפט, האינטרפרטציה של הסעיף הזה בהגדרה לא היתה ברורה.
סיגל מרד: בכמה דיונים רמזו לנו השופטים שכדאי לשנות זאת ולקבוע מספר שעות בפועל, במקום עבודה חלקית או מלאה.
סיגל מרד: היה ויכוח בין עורכי הדין ולא הסתדרו, לכן אנחנו עכשיו כותבים מספר שעות.
סיגל מרד: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: אני מבין שלמשרד הבריאות אין התנגדות.
סיגל מרד: ד"ר קורט למש: גם לגבי בריליום יש עדיין שימושים בבריליום שלגביהם אין לנו תחליף.
סיגל מרד: אחת הדוגמאות זה בתעשייה האוירית בייצור של מכשירי תעופה וכן בתעשייה הצבאית יש כמה דברים שאני לא רוצה להיכנס אליהם.
סיגל מרד: בתקנה הזאת אנחנו עושים אימוץ של תקנים של חשיפה מותרת יותר מחמירים מאלה שהיו עד היום – מדובר על עשירית ממה שהיה מותר עד היום ובקשר לכך אימצנו תקן אמריקני.
סיגל מרד: זו לא המצאה ישראלית, זה אימוץ של תקן אמריקני שמחמיר את החשיפה המותרת לבריליום.
סיגל מרד: שם עדיין לא הגענו למצב שניתן לאסור.
סיגל מרד: ד"ר אריק קרסנטי: החמרנו להם מאד בשנה האחרונה.
סיגל מרד: אין חלופה.
סיגל מרד: מדובר על תעשייה אסטרטגית, זה חומר שמשתמשים לראשי טילים ודברים כאלה.
סיגל מרד: זהו חומר מאד בעייתי.
סיגל מרד: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: ברשותכם, נעבור תקנה תקנה.
סיגל מרד: האם יש התנגדות לסעיף 1 – תיקון תקנה 1? אין התנגדות.
סיגל מרד: תקנה 1 מאושרת.
סיגל מרד: סעיף 2 – הוספת תקנה 2א.
סיגל מרד: ג'ודי וסרמן: כתוב בסעיף 2א(א) שהמעביד יערוך בדיקה תעסוקתית ראשונית.
סיגל מרד: מתי הכוונה?
סיגל מרד: סיגל מרד: נוצר מצב שיש ויכוח, על פי הנוסח הקודם, אם מקום באמת חשוף לחומר או לא חשוף לחומר, ואז היה ויכוח עם המעבידים מי בכלל צריך לעשות את הבדיקה הראשונית – האם אנחנו באמת משתמשים בחומר, האם העובדים שלנו חשופים לחומר.
סיגל מרד: כאן המטרה היתה להבהיר שיש חובה של המעביד שבמקום שלו עובדים במתכת, שהוא יערוך בדיקה ראשונית, תיקבע רמת החשיפה – אם היא מעל לרמת הפעולה או מתחת לרמת הפעולה – ומכאן תהיה הנגזרת ההמשכית אם הוא חייב בבדיקות תקופתיות או לא.
סיגל מרד: זה גם מה שהיה בנוסח הקודם, אלא שזה לא היה ברור.
סיגל מרד: כאן המטרה היתה להבהיר ולכתוב זאת באותיות ברורות שלא יהיו אי הבנות.
סיגל מרד: חזקיה ישראל: שאלה אם בסקר סיכונים זה לא בא לידי ביטוי.
סיגל מרד: ד"ר קורט למש: אם הוא כבר עשה, זה מקובל.
סיגל מרד: סיגל מרד: מקום שנערכו בו בדיקות סביבתיות – זה כבר בסעיף 3.
סיגל מרד: חזקיה ישראל: אתם כאן למעשה מחייבים כל מפעל מתכת שמשתמש באחד מהחומרים האלה, לעשות בדיקות.
סיגל מרד: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: גברתי תציין מה החידושים בכל תקנה.
סיגל מרד: ד"ר קורט למש: כאן אין חידוש.
סיגל מרד: זו רק הבהרה.
סיגל מרד: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: האם בתקנה 3 יש חידושים?
סיגל מרד: סיגל מרד: תקנה 3 זו החלפה של התקנה בעקבות ההוספה של 2א.
סיגל מרד: היום סעיף 2א הוא החובה לעשות את הבדיקות וסעיף 3 מתעסק בכל העניין של הרישום, הפרסום והדיווח.
ג'ודי וסרמן: תיקון תקנה 7 – סעיף 3 מופיע פעמיים.
ג'ודי וסרמן: שירלי אברמי: יש פעמיים את סעיף 3.
ג'ודי וסרמן: יש את סעיף 3 שהוא החלפת תקנה 3 ויש סעיף 3 שהוא תיקון תקנה 7.
ג'ודי וסרמן: סיגל מרד: סליחה, זו טעות.
ג'ודי וסרמן: סעיף 3 השני הופך לסעיף 4.
ג'ודי וסרמן: ג'ודי וסרמן: יש כאן ביטול של תקנה 7(ה).
ג'ודי וסרמן: סיגל מרד: זה בעקבות תיקון אחר.
ג'ודי וסרמן: "בתקנה 7 לתקנות העיקריות, תקנת משנה (ה) – בטלה".
ג'ודי וסרמן: תקנת המשנה אמרה בעבר שבמפעל או מקום עבודה שבו עובדים במתכת, עבודה של אשה שטרם מלאו לה 45 שנים תהיה בהתאם לתקנות עבודת נשים (עבודות אסורות ומוגבלות).
ג'ודי וסרמן: בעקבות השינוי שנעשה עכשיו בתקנות האלה, שזה תיקון תקנה 13, הוספת סעיף 8(א) שאומר שאישה בגיל הפוריות או אישה מיניקה שחשופה לקדמיום ונגזרותיו – הניסוח המדוייק בתיקון עצמו – התייתר בעצם הצורך בסעיף 7(ה), מה גם שאז זה לא היה המקום הכי הנכון לכתוב את הדברים.
ג'ודי וסרמן: תיקון תקנה 9 – זה צריך להיות סעיף 5.
ג'ודי וסרמן: ד"ר קורט למש: כפי שציינתי, אלה הבדיקות התקופתיות שאנחנו הגענו למסקנה שאין להן הצדקה.
ג'ודי וסרמן: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: תודה.
ג'ודי וסרמן: זה ברור.
ג'ודי וסרמן: סיגל מרד: סעיף 6 זה מה שהסברתי – האיסור של אשה בגיל הפוריות.
ג'ודי וסרמן: ג'ודי וסרמן: היא לא תוכל לעבוד כלל במתכות כאלה?
ג'ודי וסרמן: ד"ר קורט למש: לא, מדובר על ריכוז מסוים.
ג'ודי וסרמן: אנחנו לא רוצים לסגור לגמרי את הדלתות לנשים עובדות ולא לגרום לאפליה, עד כמה שאפשר.
ג'ודי וסרמן: סיגל מרד: סעיף 7 – דיבר עליו ד"ר למש – הנושא של איסור שימוש בבריליום בעבודות טכנאות שיניים.
ג'ודי וסרמן: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: בהסכמת משרד הבריאות, מוחקים את ה- 0.1%.
ג'ודי וסרמן: ג'ודי וסרמן: לעניין הפטור, מתי אתם חושבים שצריך מפקח עבודה להכין פטור לעניין הזה?
ג'ודי וסרמן: – סעיף 16ב.
ג'ודי וסרמן: ד"ר קורט למש: את זה אנחנו קובעים בעצם בכל התקנות שלנו.
ג'ודי וסרמן: מה המטרה?
ג'ודי וסרמן: - בתקנה יש מספר מקומות עבודה בתוספת הראשונה או השנייה, שבהם התקנות האלה חלות באופן אוטומטי משום שאנחנו יודעים שאלה מקומות שבהם החשיפה היא פוטנציאלית גדולה מאד.
ג'ודי וסרמן: כדי לא לסגור את האפשרות שהמעסיק יהיה מעונין להשקיע כסף ולפתור את הבעיה של חשיפת העובדים, אנחנו אומרים לו: אתה אמנם מופיע בתוספת והתקנות חלות עליך, אבל אם תשקיע ותפתור את הבעיה ותתקין מערכות כפי שצריך ותוכיח לנו שהעובדים שלך לא חשופים, למרות שאתה מופיע בתוספת, אנחנו כמפקח עבודה – אם אנחנו משוכנעים – אנחנו יכולים לפטור אותך מכך.
ג'ודי וסרמן: זה כדי לדרבן אותם כן להשקיע בבטיחות.
ג'ודי וסרמן: אם הסעיף הזה לא היה קיים, הם היו אומרים – אני לא יכול לצאת מזה, סגרתם אותי ואין לי שום אפשרות, לשם מה אני אשקיע כסף.
ג'ודי וסרמן: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: נעבור לתוספת.
ג'ודי וסרמן: סיגל מרד: בתוספת יש שינוי של ערכים לעומת הערכים הקודמים שהיו, כאשר מדובר באימוץ של תקנים.
ג'ודי וסרמן: ג'ודי וסרמן: מדובר בהחמרה?
ג'ודי וסרמן: חזקיה ישראל: אולי תציינו את הערכים הקודמים.
ג'ודי וסרמן: היה רצוי להביא את הערכים הקודמים מול הערכים הקיימים.
ג'ודי וסרמן: ד"ר קורט למש: לגבי בריליום יש החמרה של פי 10, ולגבי מתכת קשה – אבק כללי מרחף.
ג'ודי וסרמן: היתר לא השתנה.
ג'ודי וסרמן: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: אם כך, אני עובר להצבעה על אישור התקנות.
ג'ודי וסרמן: מי בעד אישור התקנות?
ג'ודי וסרמן: ה צ ב ע ה בעד – 1 נגד – אין נמנעים – אין תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים במתכות מסוימות)(תיקון), התשס"ב-2002, מאושרות.
יאיר פרץ: התקנות אושרו.
יאיר פרץ: תקנות הבטיחות בעבודה (איסור עבודה בחומרים מסרטנים מסוימים)(תיקון), התשס"ב-2002 מ"מ היו"ר יאיר פרץ: הסעיף הבא בסדר היום הוא בנושא תקנות הבטיחות בעבודה (איסור עבודה בחומרים מסרטנים מסוימים)(תיקון), התשס"ב-2002.
יאיר פרץ: גברתי היועצת המשפטית, בבקשה.
יאיר פרץ: סיגל מרד: גם זה תיקון של תקנות קיימות, כאשר הוספו כאן חומרים מסרטנים שנאסרת העבודה בהם מאחר שיש לחומרים האלה תחליף בשימוש בהם.
יאיר פרץ: גם כאן נזכר העניין החשוב של הבריליום כאשר בהסכמת משרד הבריאות אנחנו אף נחמיר עוד יותר ונוריד את המלים "בריכוז העולה על 0.1%" שנזכר בפריט 15, כלומר אפשר למחוק את המלים "בריכוז העולה על 0.1%".
יאיר פרץ: דוברת: זו החמרה.
יאיר פרץ: ד"ר קורט למש: מבחינתי, השינוי העיקרי והחידוש העיקרי זה מה שמופיע כאן בסעיף 14 – השימוש בחומרים לחיסון עץ בנגרות – לא בחקלאות אלא בתעשיית העץ.
יאיר פרץ: אינני יודע אם שמתם לב – כשאנחנו לוקחים את ילדינו לשחק במתקני עץ בקק"ל וכו', יש לעץ הזה צבע ירקרק.
יאיר פרץ: הצבע הזה הוא לא טבעי, זה הצבע שהעץ מקבל אחרי שהוא עובר טיפול באמבטיה ובלחץ.
יאיר פרץ: יש כאן שני חומרים מסרטנים לבני-אדם: ארסן וכרום.
יאיר פרץ: עד היום לא היה לנו תחליף.
יאיר פרץ: היצרנים עצמם של החומר שעדיין עד היום בשימוש, ייצרו תחליף בעקבות לחץ בכל העולם – אנחנו לא היינו הראשונים בעולם בכיוון הזה – ואנחנו היום בעצם מאמצים את המדיניות של כמה ארצות באירופה, כאשר הראשונה שהתחילה עם זה היתה דנמרק.
יאיר פרץ: המגמה היא להוציא מתהליך הייצור הזה את הארסן והכרום ולהשתמש בחומרים הרבה יותר ידידותיים לעובד ולסביבה.
יאיר פרץ: יש לנו כבר תחליף ולכן אנחנו מוסיפים את זה לרשימה של הדברים האסורים, בהסכמה ובשיתוף פעולה מלא עם המשרד לאיכות הסביבה משום שזה מאד נוגע להם.
יאיר פרץ: זה העיקר.
יאיר פרץ: הדברים האחרים הם דברים שהם לא כל כך בשימוש יומיומי, אבל זה שינוי מהותי מאד עבור כולנו.
יאיר פרץ: חזקיה ישראל: יש לי שאלה לגבי ניקוי בהתזת חול – מה השינוי?
יאיר פרץ: ד"ר קורט למש: זה בעצם חוזר על מה שכתוב כבר בתקנה – אין כאן שינוי.
יאיר פרץ: זה פשוט מחזק את מה שכתוב בתקנה של אבק מזיק.
יאיר פרץ: חזקיה ישראל: לגבי שני החומרים האלה, מאחר שמדובר על כך שיש היום תחליפים – זה בסדר, כלומר אותם יצרנים מייצרים את התחליפים.
יאיר פרץ: מה לגבי ניקוי חול?
יאיר פרץ: ד"ר קורט למש:
יאיר פרץ: ד"ר קורט למש: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: אם אין התנגדויות והכל בהסכמה, אנחנו מצביעים על התקנות.
יאיר פרץ: ה צ ב ע ה בעד – 1 נגד – אין נמנעים – אין תקנות הבטיחות בעבודה (איסור עבודה בחומרים מסרטנים מסוימים)(תיקון), התשס"ב-2002, מאושרות.
יאיר פרץ: פה אחד, התקנות אושרו.
יאיר פרץ: אני מתכבד להעלות על סדר היום הצעת חוק הקלות לחרש (תיקון – הגדלת מספר השידורים המלווים בכתוביות ובתרגום לשפת סימנים), התשס"ב-2002, של חבר הכנסת מרדכי משעני.
יאיר פרץ: מרדכי משעני: קודם כל אני רוצה לציין שהיום – זה אולי סמלי – הוא יום ההתרמה למען החרש.
יאיר פרץ: אני גם רוצה לברך את אחיה קמארה שיושב איתנו שהוא יושב ראש העמותה "בקול", את זבולון גורני מ"שמע", דליה ברלינסקי ואהרון עיני מאגודת החרשים, שעדיין לא הגיעו אבל הם אמורים להגיע.
יאיר פרץ: החוק עצמו – חוק הקלות לחרש – הוא משנת 1992.
יאיר פרץ: החוק קבע מספר שידורי טלוויזיה שלא יפחתו מכלל השידורים ועוד כללים אחרים.
יאיר פרץ: מאז 1992, למרות התקדמות הטכנולוגיה ,למרות הבטחות, למרות משא ומתן של שלושת הארגונים הגדולים האלה, שום דבר לא התקדם.
יאיר פרץ: כתוצאה מכך, היתה פניה אלי – אני נפגשתי עם שלושת הנציגים של הארגונים הגדולים שמקיפים עשרות אלפים ומאות אלפים.
יאיר פרץ: היום אנחנו מדברים על כמעט חצי מיליון איש כבדי שמיעה, חרשים, שסובלים כתוצאה מכך שבחוק הזה לא נעשו תיקונים.
יאיר פרץ: נפגשתי איתם ואני אומר שוב – ההצעה שלנו שמונחת עכשיו היא בעצם הצעת פשרה ששלושת הארגונים הסכימו עליה והיא באה לתקן את המצב הקיים.
יאיר פרץ: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: לאיזה ארגונים אדוני מתכוון?
יאיר פרץ: מרדכי משעני: אני מדבר על ארגון של אגודת החרשים, שבראשו עומדת זו דליה ברלינסקי, ארגון ב"קול" שבראשו עומד מר אחיה קמארה, וארגון "שמע" שבראשו עומד המנכ"ל זבולון גורני, שנמצא כאן.
יאיר פרץ: אלה שלושת הארגונים שמייצגים קרוב לחצי מיליון כבדי שמיעה וחרשים.
יאיר פרץ: הקהילה הזאת היא קהילה גדולה, ואני אומר – דווקא לאור המצב היום, לאור הפיגועים, אני חושב שהתיקון הזה הוא מחוייב המציאות ויש בו צורך גדול מאד משום שבימים כאלה האוכלוסייה הזאת לפעמים נשארת מנותקת מהחדשות.
יאיר פרץ: זה גורם לחרדה, זה גורם לחשש.
יאיר פרץ: החרדה והחשש קיימים אצל כל האוכלוסייה – כולל האוכלוסייה ששומעת ורואה את החדשות – על אחת כמה וכמה אצל אוכלוסייה מסוג כזה שקשה לה לקלוט את החדשות.
יאיר פרץ: כתוצאה מהפגישה אנחנו הצענו את התיקון, שהוא בעצם תיקון פשרה.
יאיר פרץ: התיקון הזה אומר שכל שידורי הטלוויזיה שאינם משודרים בשידור חי יהיו מלווים כתוביות בעברית בשידורים בעברית וכתוביות בערבית בשידורים בערבית.
יאיר פרץ: אנחנו חושבים שגם מבחינה טכנית וגם מבחינת העלות, בסעיף הזה אין שום בעיה, ואנחנו עוברים לסעיף 2 – "כל תוכניות החדשות, לרבות אלה המשודרות בשידור חי, וכן מבזקי חדשות מיוחדים, ילוו בכתוביות בעברית – בשידורים בעברית, וכתוביות בערבית – בשידורים בערבית".
יאיר פרץ: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: האם זה ישים?
יאיר פרץ: מרדכי משעני: ישים בהחלט.
יאיר פרץ: מ"מ היו"ר יאיר פרץ: משדר אדם מהשטח על פיגוע מסוים.