GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: אם לא תהיה מעורבות ממשלתית בתוך החקלאות, בצורה מאסיבית, שכוללת גם את הסעיף של העובדים הזרים – אין שום סיבה היום, לדעתי, לעניות דעתי, שהעובדים התאילנדים יישאו בהוצאות של המגורים שלהם.
אילן גילאון: ושוב, זה חלק מתוך מדיניות כוללת.
אילן גילאון: זה רק פן אחד של העניין הזה.
אילן גילאון: ולכן, כל זמן שמדינת ישראל, משרד האוצר, אדוני – לא יעזור כלום – לא יתערב ולא יאזן את התשלומים הללו, יוסיף לאנשים המוגבלים כדי לשלם לסועדים שלהם, ויוסיף לחקלאים כדי לשלם את ההוצאות ואת התקורות של התאילנדים.
<קריאה: אין מאיפה.
אילן גילאון: יש מאיפה.
אילן גילאון: מי אמר אין מאיפה?
<אבנר עורקבי: לנו אין מאיפה.
אילן גילאון: בוודאי שלכם אין מאיפה.
אילן גילאון: אני יכול להראות לכם מיליון מקומות שיש מאיפה.
<שמחה בניטה: אמרו שיש רזרבות - - -
אילן גילאון: לא מזמן עשו לאיזה טייקון כאן ממיליארד שקל – 100 מיליון שקל.
אילן גילאון: אז אין מאיפה?
אילן גילאון: לא, זו לא שאלה של אין מאיפה.
אילן גילאון: הפוליטיקה עוסקת במי מקבל כמה ומי משלם כמה.
אילן גילאון: וצריך להפסיק את הדבר הזה שפותרים בעיה אחת בזה שיוצרים בעיה שנייה.
אילן גילאון: לוקחים את הכי חלשים, משסים אותם אלה באלה.
אילן גילאון: אלה שולחים יד בגרון אלה.
אילן גילאון: כולם אויבים של כולם.
אילן גילאון: וככה הממשלה יוצאת - - -.
אילן גילאון: זאת אומרת, הדיון הזה יימשך ככה, פעם אחרי פעם, פעם אחרי פעם.
אילן גילאון: מה שאנחנו, אצלנו, קוראים לו, אדוני: דה-זה-וו.
אלי אלאלוף: נעמי, את יכולה להתקרב למיקרופון כלשהוא?
<נעמי מורביה: אני אדבר בקול רם.
<נעמי מורביה: היום אני לא אדבר בלחש.
<נעמי מורביה: אני לא אדבר בלחש, כבוד היושב ראש, כיוון שאני מרגישה שכל החודשים האלה שאנחנו יושבים בדיונים, ואני מדברת בלחש ואני מדברת בכבוד ואני מדברת על הומניות – אנחנו, האנשים הם המוגבלות, מבזבזים את זמננו לריק.
<נעמי מורביה: כיוון שסיכומו של דבר, כל מה שהוחלט במהלך שתי הקדנציות האחרונות, נופל עלינו – האנשים עם המוגבלות.
<נעמי מורביה: אין הטבה אחת שניתנה לעובדים הסיעודיים, והיא לא באה מהכיס שאין לנו.
<נעמי מורביה: ואין לנו כיס.
<נעמי מורביה: אנחנו לא מפרנסים.
אלי אלאלוף: חוץ מאחד.
אלי אלאלוף: בואי לא נגזים.
אלי אלאלוף: יש אחד.
אלי אלאלוף: והוא לא קטן.
אלי אלאלוף: הוא, גם כן, 100 מיליון שקל, ובבסיס התקציב.
אלי אלאלוף: הוא בבסיס התקציב.
<נעמי מורביה: ה-100 מיליון שקל חולקו בצורה מחפירה.
<נעמי מורביה: אני אפילו לא רוצה להיכנס לנושא הזה.
<שמחה בניטה: אולי אתה לא יודע איך זה התחלק - - -
<אבנר עורקבי: לשכר מינימום.
<אבנר עורקבי: לתוספת לשכר מינימום.
<אבנר עורקבי: לתוספת - - -
<נעמי מורביה: התוספות לשכר מינימום – לא קיבלנו, אפילו אגורה פיצוי.
<נעמי מורביה: לא פיצוי לנו.
<נעמי מורביה: כדי שיקל עלינו להיות אנשים ששומרים על החוק.
<נעמי מורביה: הרי מה ביקשנו?
<נעמי מורביה: תחוקקו חוקים.
<נעמי מורביה: אנחנו נשמור על החוק.
<נעמי מורביה: תנו לנו את האמצעים.
<נעמי מורביה: אבל כשכל בוקר אנחנו קמים, וכאן מעלים את שעכר המינימום ב-300 שקל ופה ב-400 שקל, ופה מוסיפים להם ימי חופש שנתיים, ופה מוסיפים זה, וכאן מעלים את הנושא של ביטוח הבריאות וכאן מעלים להם את הביטוח הפנסיוני ופה את הפיקדון, ואנחנו לא קיבלנו אגורה.
<נעמי מורביה: כי ה-100 מיליון שקל האלה חולקו כך ש-27 אלף איש מבין מקבלי השר"מ לא קיבלו אגורה אחת, בעוד ש-990 איש קיבלו 27 מיליון שקל מתוך ה-100 מיליון שקל.
<נעמי מורביה: אז אני לא אדבר על החלוקה הזו.
<נעמי מורביה: בתכל'ס, בשנתיים האחרונות, לא קיבלנו פיצוי של אגורה אחת: לא על עליית שכר המינימום ולא על כל ההעלאות שדובר בהן.
<נעמי מורביה: ואנחנו כבר בשלב שאנחנו מתחננים.
<נעמי מורביה: אני לא יכולה לרדת על הברכיים.
<נעמי מורביה: אם הייתי יכולה הייתי עושה את זה.
<נעמי מורביה: תחוקקו חוקים הומניים.
<נעמי מורביה: סבבה.
<נעמי מורביה: אני הומניסטית.
<נעמי מורביה: אבל רגע, אנחנו לא בני אדם?
<נעמי מורביה: אנחנו לא נחשבים להומניים?
<נעמי מורביה: מה, אנחנו קופים?
<נעמי מורביה: אנחנו לא יכולים יותר לעמוד בגזרות האלה, כבוד היושב ראש.
<נעמי מורביה: אנחנו כל פעם מבקשים את הגנתך, ולא - - - אותה.
<אבנר עורקבי: אתה הבטחת לנו.
<אבנר עורקבי: אתה הבטחת לנו הגנה.
אלי אלאלוף: אתה רוצה עכשיו שאני אגלה לך?
אלי אלאלוף: אני הגשתי הצעת חוק - - -
<אבנר עורקבי: הצעת חוק – זה לא אומר לי כלום כרגע.
<אבנר עורקבי: אני צריך את זה, הלכה למעשה.
אלי אלאלוף: אבנר, אם אתה תוקף על בסיס אישי, אז יש לי הגנה.
<אבנר עורקבי: לא, לא בסיס אישי.
<אבנר עורקבי: לא בסיס אישי.
אלי אלאלוף: אבל נעמי הסבירה מאוד יפה.
<אבנר עורקבי: לא בסיס אישי - - -
אלי אלאלוף: הסבירה את זה מאוד יפה.
אלי אלאלוף: בוא נחיה עם הדברים של נעמי.
אלי אלאלוף: אני מבקש מנציג החקלאות, מר אבשלום וילן.
אלי אלאלוף: יש מישהו מהבניין?
אבשלום וילן: קודם כל, הפיקדון זה רק חלק.
אבשלום וילן: החלק הראשון זה מה שדיבר, אמרו קודם חברי הכנסת – זה על ההכרה בהוצאות על העובדים.
אבשלום וילן: תראו, לסיפור הזה יש היסטוריה ארוכה.
אבשלום וילן: אנחנו בזמנו ישבנו עם מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.
אבשלום וילן: הקמנו צוות משותף.
אבשלום וילן: - - - לדעת ברצינות - - - סך הכול, העלות לעובד הייתה, לפני שלוש-ארבע שנים, בערך סדר גודל, על כל ההוצאות החודשיות – 1,200 שקל.
אבשלום וילן: ואז בא משרד האוצר ואומר: בעצם, עשיתם עבודה משותפת.
אבשלום וילן: אנחנו רוצים חברה חיצונית.
אבשלום וילן: אז לקחה התאחדות האיכרים והחקלאים בישראל, יחד עם התאחדות חקלאי ישראל, את חברת פארטו, ועשתה עבודה.
אבשלום וילן: וגם היא הגיעה לאותו מספר.
אבשלום וילן: עבודה של חברת פארטו, שהיא לא קשורה עם החקלאים – 1,000 שקל.
אבשלום וילן: בא משרד החקלאות ופיתוח הכפר ואמר: תראו, אנחנו רוצים לבדוק.
אבשלום וילן: קונצנזוס עם משרדי הממשלה.
אבשלום וילן: ירדו ל-749 שקל.
אבשלום וילן: הגיעו משרדי המשפטים והאוצר ואמרו: תראו, חברים, אולי המספר נכון, לא נכון – לא רלבנטי.
אבשלום וילן: ציבורית, אי אפשר לעמוד בזה, ונימוקיהם עימם.
אבשלום וילן: אנחנו בסאגה הזאת כבר ארבע-חמש שנים.
אבשלום וילן: בסופו של יום, ההצעה האחרונה, שהביאה שרת המשפטים, שהיא תהיה פה, על השולחן, מדברת על כ-530 שקל.
אבשלום וילן: אנחנו חושבים שזה בערך מחצית, אבל אנחנו מעדיפים – אני אומר את זה בגלוי – כרגע שתהיה ציפור אחת ביד מאשר שתיים על העץ.
<דניאל אברהם: אנחנו לא מעדיפים את זה.
<דניאל אברהם: מי אמר לך שאנחנו מעדיפים?
אבשלום וילן: - - - אני מדבר.
אבשלום וילן: דבר בתורך.
<דניאל אברהם: עם כל הכבוד לך, אל תגיד.
<דניאל אברהם: אל תדבר בשמנו.
אבשלום וילן: אני מדבר בשם התאחדות חקלאי ישראל.
אבשלום וילן: החלטות של מזכירות התאחדות חקלאי ישראל.
<דניאל אברהם: - - -
אבשלום וילן: אל תיתן לי תואר להגדרות.
אבשלום וילן: כי אל תמשוך אותי בלשון, מה אני חושב הלאה.
אבשלום וילן: תפסיק.
אבשלום וילן: זה כרגע המצב בנושא הזה.
אבשלום וילן: בנושא השני, שהוא בוויכוח בעצם משנת 2009.
אבשלום וילן: ואני חושב שאנחנו לא הפרשנים האחרים.
אבשלום וילן: ואמרנו כל הזמן שאם רוצים שאנחנו נשלם, מה שנקרא פיקדון, ואת הזכויות הסוציאליות שמגיעות לעובדים כחוק, צריך להגיע לאיזשהו פורמט יותר מסודר.
אבשלום וילן: בואו – זה לא סוד – אני מספר סוד גלוי – שהחקלאות הישראלית במשבר.
אבשלום וילן: משבר מתמשך.
אבשלום וילן: בעיקר במשק המשפחתי ובמשקים הקטנים.
אבשלום וילן: עכשיו, עלות העבודה.
אבשלום וילן: מדברים פה – חבר הכנסת יצחק וקנין הזכיר את עבודת התאילנדים – אבל צריך להבין שהיום עלות עובד זר, עם האגרות, על כל ההוצאות מסביב, מגיעה לסדר גודל, במונחים דולריים, של כמעט 1,800 דולר עד 2,000 דולר.
אבשלום וילן: איפשהו בין 7,000 שקל ל-8,000 שקל לחודש.
אבשלום וילן: חקלאות ישראל ביצוא: אנחנו לפני שנתיים-שלוש עוד ייצאנו קרוב לשישה מיליארד שקל.
אבשלום וילן: אנחנו בשנה האחרונה ירדנו ל-4.5 מיליארד שקל, 4.6 מיליארד שקל.
אבשלום וילן: כלומר, צריך להבין שאין לנו סיכוי להתחרות בעלויות עבודה כל כך גבוהות, נוסף לכל הצרות של המטבע וכל מה שקורה היום באירופה.
אבשלום וילן: אבל אנחנו חוזרים ואומרים בכל השנה האחרונה למשרד האוצר.
אבשלום וילן: קודם כל, שר האוצר ושר החקלאות ופיתוח הכפר נענו לפנייתנו והורידו את - - - לעובדים זרים – 500 שקל בחודש.
אבשלום וילן: שהיה צריך להוריד אותה ב-2009.
אבשלום וילן: משום שברגע שחתמנו על הורדה מרצון של מספר העובדים, היה צריך להוריד אותה.
אבשלום וילן: זה לקח עוד חמש שנים - - -.
אבשלום וילן: אבל בזכות שר האוצר ושר החקלאות ופיתוח הכפר, זה ירד.
אבשלום וילן: וכמובן חברי הכנסת.
אבשלום וילן: הקטע השני: יש שורה של אגרות, שאין להם שום היגיון כלכלי, פרט לתפוס את מי שאפשר לתפוס אותו.
אבשלום וילן: והן מייקרות בלמעלה – כשאנחנו עושים את החשבון – ב-1,000 שקל לחודש, על עובד לחקלאי.
אבשלום וילן: מי צריך את זה?
אבשלום וילן: אז אם רוצים להביא פתרון כולל – בואו נשב על פתרון כולל.
אבשלום וילן: להפיל היום את הפיקדון, מבלי שמטפלים בשאר האלמנטים, זה, עוד פעם: חוזרים לנקודה הקודמת.
אבשלום וילן: יוצרים מצב שבו החזקת עובדים זרים בישראל יקרה מדי, והיא בעצם לא מאפשרת לחקלאי הישראלי להתחרות.
אבשלום וילן: והמשמעות היא אחת משתיים: או שנסגרים משקים או שאנשים – ואנחנו לא מצדיקים את זה בשום פנים ואופן – לא עומדים בחוק.
אבשלום וילן: עכשיו, קל מאוד להביא שלוש-ארבע-חמש תמונות.
אבשלום וילן: כל חקלאי שלא נותן תנאים כדין וכחוק, מבחינתנו, זו התנהגות לא מקובלת.
אבשלום וילן: אני כופר בכך, תמיד, כאשר יש 25 אלף עובדים ומביאים חמישה, עשרה מקרים – כל מקרה בפני עצמו דורש טיפול נקודתי מלא.
אבשלום וילן: אבל מפה לעשות הכללה, שהתנאים של כל העובדים הם כאלה – רב מאוד המרחק.
אבשלום וילן: ואני חושב שזאת לא הדרך לטפל בנושא שבאים לדבר ברמת המקרו.
אבשלום וילן: לסיכום, אני חושב שהפיקדון, מבחינת החקלאות, כמו שאמר גם חברי, חבר הכנסת אילן גילאון –בלי שיש גם מקור מצד אחר, אי אפשר להפיל את זה ככה.
אבשלום וילן: וניכנס לדיון על ההכרה בהוצאות הקיום.
אבשלום וילן: אנחנו, התאחדות חקלאי ישראל, מקבלים את הפשרה לעת הזאת.
אבשלום וילן: שומרים על הזכות להיאבק על המחיר המלא, כפי שהוא מוכר בתחשיבים של חברת פארטו.
אלי אלאלוף: אני מבקש עכשיו ממשרד הכלכלה והתעשייה להשלים, ומשרד המשפטים.
אלי אלאלוף: גם על משרד הפנים שרוצה להשלים.
<הילה רענן: אז קודם כל, בהמשך למה שאמר חבר הכנסת – אכן נוהל משא ומתן עם נציגי החקלאים, לגבי סכומים שאפשר יהיה לנכות.
<הילה רענן: להגדלת הסכומים שאפשר יהיה לנכות מהשכר של העובדים הזרים בתמורה להוצאות עליהם.
<הילה רענן: זאת אומרת, כן הייתה עבודה של הממשלה וניסיון להגיע לפשרה בנושא הזה.
<הילה רענן: בכל הנוגע לתחום הסיעוד, התקנות קובעות שלגבי יחידים בסיעוד זו רשות.
<הילה רענן: החובה היא חובה שמוטלת על חברות הסיעוד.
<הילה רענן: לגבי היחידים זו רשות.
<הילה רענן: חשוב להדגיש את זה.
<קריאה: מה רשות?
<נעמי מורביה: זה לא עולה ממה - - -
<הילה רענן: הפרדה לפי התקנות היא רשות.
<קריאה: מה זאת אומרת שהן רשות?
<אנג'לה קרת: כן, אבל שוב, - - - רוצה לעבוד - - -
<נעמי מורביה: זה לא עולה ממה שכתוב כאן.
<נעמי מורביה: הוא עובד פה - - -
<נעה בן שבת: אולי צריך להסביר שאנחנו מדברים על מה שמוצע כאן.
<נעה בן שבת: מה שמוצע כאן זה שהפיקדון שצריך יחיד בסיעוד לשלם או הסכומים שהוא חייב לשלם ממילא, מכוח צו ההרחבה, לעובדו, עבור תגמולי מעסיק ועבור פיצויי פיטורים.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, אין פה חובה חדשה.
<נעה בן שבת: יש פה דרך חדשה להפקיד את ההפקדות הפנסיוניות.
<נעה בן שבת: מי שיבחר לעשות את זה, יעשה את זה.
<נעה בן שבת: מי שלא יבחר – יישאר עם החובה שלו להפקיד לפנסיה.
<נעה בן שבת: ו/או במקרה שהוא לא עושה את ההרחבה הזאת, הוא יצטרך לשלם פיצוי.
<נעה בן שבת: זה מה שפוסקים בתי הדין לעבודה.
אלי אלאלוף: בסוף התהליך.
<נעה בן שבת: בסוף התהליך.
<נעה בן שבת: אם הוא ייתבע לכך.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, אין פה חובה חדשה, למעשה.
<נעה בן שבת: אלא יש פה בעצם הוראה שמחייבת אותו להפריש את הכספים, שהוא חייב ממילא להפריש מכוח צו ההרחבה לאותו חשבון בנק.
<נעה בן שבת: וזה הפיקדון שמוטל עליו.
<אנג'לה קרת: סליחה, אבל - - -
<נעה בן שבת: יש פה בחירה וקשה לי לראות.
<נעה בן שבת: יש חובה - - -.
<נעה בן שבת: אלא אם כן, הוא בחר.
<אנג'לה קרת: - - - אבל לא משלמת - - -
אלי אלאלוף: גברת, ברשותך.
אלי אלאלוף: ברגע שנגיע לסעיף של התקנה ולא תמצאי את התשובה ההולמת לציפיות שלך, אנחנו נתקן.
אלי אלאלוף: אנחנו נגיע לקריאת הסעיף.
<הילה רענן: אני סיימתי.
<הילה רענן: תודה.
אלי אלאלוף: רשות האוכלוסין וההגירה, בבקשה.
<שושנה שטראוס: אני יכולה רק להוסיף שאנחנו רואים בהסדר הזה הסדר טוב – הן למעסיקים, הן לעובדים והן למדינה.
<דניאל אברהם: בטח.
<שושנה שטראוס: כי העובדים יקבלו בצורה קלה את הסכומים שהצטברו להם, כשהם יוצאים מישראל לשדה התעופה.
<שושנה שטראוס: יהיה להם כסף להתחיל את החיים שלהם בחוץ לארץ.
<שושנה שטראוס: המעסיקים – במקום שיתבעו אותם, כמו שחבר הכנסת סיפר, הם מפרישים כל חודש סכום קטן, ובסוף הם ממלאים את החובה שלהם ולא מפחדים מתביעות וכאלו.
<שושנה שטראוס: ומבחינת המדינה, זה מעודד את העובדים לצאת בזמן.
<שושנה שטראוס: כי אם הם לא יוצאים בזמן, המדינה יכולה, לפי התקנות, לנכות חלק מהסכום שהצטבר לעובד.
<שושנה שטראוס: שזאת דרך טובה וחיובית לעודד אותם לצאת בזמן.
<שמחה בניטה: ואם לא, אז המדינה לוקחת מהכסף הזה.
<קריאה: בטח - - -
<שמחה בניטה: אז גם היא לא נותנת וגם נהנית ממה שאנחנו שמים לה.
<קריאה: המדינה לא נהנית מהכסף.
<קריאה: המדינה - - -
<קריאה: - - - לטובת העובדים הזרים.
<קריאה: זה מה - - -
<קריאה: יש פה הסדר מדויק – מה יעשו עם הכספים.
<שמחה בניטה: למה לא?
<קריאה: כי זה מגיע לעובד הזר.
<קריאה: גם להם מגיע - - -
אלי אלאלוף: בבקשה, עורך הדין שי סומך ממשרד המשפטים.
<שי סומך: אדוני, אני חושב שמדובר כאן בתקנות, שיש להן חשיבות מאוד רבה מכמה היבטים.
<שי סומך: אני משלים כאן את מה שאמרה חברתי שושנה שטראוס.
<שי סומך: ואלה גם תקנות מאוד מאוזנות וסבירות.
<שי סומך: החיוב, כאן, שמוטל, הוא חיוב על חברות הסיעוד.
<שי סומך: חברות הסיעוד מקבלות את הכספים האלה בתעריף, מהמוסד לביטוח לאומי, מקבלים בתעריף – פנסיה ופיצויי פיטורים.
<שי סומך: את הכספים האלה הם אמורים להעביר למדינה.
<שי סומך: זאת אומרת, אין כאן, מבחינת חברות הסיעוד - - -
<קריאה: לא למדינה – לעובד.
<שמחה בניטה: אולי אתה מדבר על חברות הסיעוד - - -
<קריאה: לעובד - - -
<שי סומך: לחשבון הבנק.
<שי סומך: אז הכספים – המעסיק אמור להעביר אותם לחשבון הבנק.
<שי סומך: זאת אומרת, מבחינת המעסיק אין כאן ייקור עלות העסקה.
<שי סומך: זה כספים שהוא במילא מקבל מהמדינה, והוא אמור להעביר לטובת העובד.
<שי סומך: מבחינת העובדים: יש כאן - - -
אלי אלאלוף: אתה יכול לחזור על ההסבר הזה?
אלי אלאלוף: איבדנו את הקשר.
<אבנר עורקבי: - - - אני לא הבנתי.
<שי סומך: אני מדבר כאן על חיוב על חברות הסיעוד.
<שי סומך: חברות הסיעוד מקבלות תעריף של 40 וכמה שקלים לשעה לכל שעת סיעוד.
<שי סומך: בחלק מהתעריף יש שכר מינימום למוסד לביטוח לאומי, ויש גם תעריף לגבי פנסיה ופיצויי פיטורין.
<שי סומך: את הסכום הזה, הכוונה שהם יעבירו לחשבון הבנק לטובת העובד.
<שי סומך: עכשיו, מנקודת המבט של העובד, בוודאי יש כאן יתרון גדול – הוא מקבל את הפנסיה שלו.
<שי סומך: מבחינתו, עדיף לקבל את הסכום כשהוא יוצא מהארץ ולא בגיל 67, שאז, מהפיליפינים, הוא יצטרך להיות בקשר עם קרן הפנסיה.
<שי סומך: אז זה מאוד טוב גם מבחינת העובד.
<שי סומך: זה טוב גם מבחינת המדינה.
<שי סומך: שבמדינה כאן – אני מדבר כאן במובן הרחב - - -
<אברהם יוסף סלומה: - - - לא לאזרחיה.
<שי סומך: בוודאי לאזרח הקטן - - -
<אברהם יוסף סלומה: לא לעניים, לא לחולים.
<אברהם יוסף סלומה: רק המדינה בסוף.
<קריאה: זה טוב למדינה - - -
<שי סומך: העובדים הזרים שנשארים בתום התקופה החוקית בארץ – יש קושי מבחינת שוק העבודה, במיוחד של האוכלוסיות החלשות ושל מדיניות ההגירה.
<שי סומך: יש אינטרס, בוודאי למדינה, שבסוף התקופה העובדים האלה יצאו לחוץ לארץ.
<שי סומך: אני מדבר כאן על מדינה שדואגת לשכבות החלשות.
<שי סומך: והיום יש כ-10,000 עובדים זרים לא חוקיים בסיעוד.
<שי סומך: שהם עובדים.
<שי סומך: הם כנראה לא עובדים בהייטק.
<שי סומך: הם כנראה עובדים במקצועות שעובדים בהם השכבות החלשות.
<שי סומך: ומבחינתם, גם התקנות האלה הם בשורה.
<שי סומך: מבחינת השכבות החלשות.
<שי סומך: כי בבנייה, מאה אחוז, קרוב למאה אחוז מהעובדים עוזבים את הארץ בזמן.
<שי סומך: זאת הצלחה בלתי רגילה, ואנחנו רוצים שההצלחה הזאת גם תהיה בתחום הסיעוד.
<שי סומך: ומכאן החשיבות של התקנות האלה.
<שי סומך: עשר שנים התקנות האלה לא עודכנו.
<שי סומך: כל פעם התחלף מישהו אחר: פעם השר.
<שי סומך: השר הזה.
<שי סומך: פעם היושב ראש הזה.
<שי סומך: פעם הכנסת התפזרה.
<שי סומך: כל פעם סיפור אחר.
<שי סומך: הבוקר סיפרתי לבן שלי מה אני הולך לעשות היום.
<שי סומך: סיפרתי לו במשך רוב הנסיעה את השתלשלות העניינים.
<שי סומך: אפשר לכתוב ספר על למה התקנות לא עברו.
<שי סומך: כל פעם סיבה טכנית אחרת.
<שי סומך: אדוני, אנחנו בחלון הזדמנויות, ואני מקווה שהוא לא ייסגר.
<שי סומך: אני מאוד-מאוד מקווה שהתקנות האלה יעברו עוד בדיון הזה, אם אפשר.
אלי אלאלוף: נציג משרד האוצר רוצה להגיד משהו?
אלי אלאלוף: בבקשה, אורי שיינין.
<אורי שיינין: אין לי הרבה מה להוסיף מעבר למה ששי אמר ומה שהיועצת המשפטית של הוועדה אמרה.
<אורי שיינין: רק שני חידודים קטנים שחשוב לשים עליהם דגש: בסוף, החבות הפנסיונית חלה עוד לפני התקנות.
<אורי שיינין: מה שהתקנות יוצרות, הן בעצם מאפשרות כלי להפקיד את החבות הפנסיונית הזאת.
<אורי שיינין: ולכן בחברות הסיעוד שמקבלות כבר כיום כסף עבור ההפרשות הפנסיוניות, בעצם הכלי אומר: את הכסף הזה, שהיום אתן שמות בצד, באיזשהו חשבון בנק כללי, תשימו אותו כחשבון בנק של כל עובד ועובד.
<אורי שיינין: זה החידוש הגדול.
<אורי שיינין: הוא מאפשר גם לקשישים ולאנשים עם המוגבלות, הסיעודיים, הוא מאפשר – לא מחייב אותם – מאפשר להם את הכלי הזה.
<אורי שיינין: רוצים?
<אורי שיינין: ישתמשו.
<אורי שיינין: אני חושב שזה כלי שיוכל לסייע להם.
<אורי שיינין: כי החבות קיימת כבר עכשיו.
<אורי שיינין: לכן, אני חושב שהגישה שלכם צריכה להיות - - - גישה מברכת ולא גישה דוחה.
אלי אלאלוף: נציג חברות הסיעוד.
<דורון רז: דורון רז.
<דורון רז: אני יושב ראש איגוד נותני שירותי סיעוד בישראל.
<דורון רז: קודם כל, אני רוצה, לשם שינוי, לברך על התקנות.
<דורון רז: אנחנו מחכים לתקנות האלה כבר הרבה שנים, ואנחנו חושבים שהתקנות הן נכונות.
<דורון רז: אנחנו, חברות הסיעוד, מטפלות בלמעלה מ-170 אלף קשישים.
<דורון רז: אני לא מדבר על נכים.
<דורון רז: קשישים זכאי חוק הסיעוד.
<דורון רז: הקשישים האלה, של זכאי חוק הסיעוד, מקבלים את הסיעוד על פי חוק, שבתעריף כלולות גם זכויותיהם הסוציאליות של העובדים.
<דורון רז: לנו יש למעלה מ-100 אלף עובדים.
<דורון רז: כ-80 אלף ישראלים והיתר עובדים זרים.
<דורון רז: ואנחנו חושבים שלעובדים הזרים מגיעות הזכויות כמו לעובדים הישראלים, גם כן.
<דורון רז: אנחנו מחכים לתקנות האלה הרבה שנים.
<דורון רז: אנחנו כבר למעלה, אני חושב כשש שנים, מפקידים את הכספים של הזכויות הסוציאליות של העובדים האלה בחשבון בנק ייעודי שלנו, בגלל שאין לנו איפה להפקיד אותו בכספים שמשרד האוצר היה צריך לפתוח חשבון בנק.
<דורון רז: ואנחנו ניזוקים בצורה משמעותית מגירעונות אקטואריים וניהול פתאום של קרנות פנסיה, שלא תפקידנו לנהל אותן.
<דורון רז: אנחנו חושבים שזה נכון.
<דורון רז: מה שאנחנו חושבים גם, בגלל שהכסף שאנחנו מקבלים הוא כסף מדינה.
<דורון רז: שזה ברור שצריך להגיע לעובד הזר כמו לעובד הישראלי.
<דורון רז: אנחנו חושבים שהתקנה הטובה שעשו, צריכות להיות בה כמה שינויים.
<דורון רז: בין היתר, צריך להיות בה שינוי שהוא לא יכול להפריד את זכויותיו של הקשיש הבודד שמעסיק עובד זר בכספי המדינה.
<דורון רז: אלא הוא חייב, את אותם הכספים שהוא מקבל, להפריש לאותו חשבון, גם כמו חברת הסיעוד, מכיוון שזה כסף מדינה ייעודי שמיועד לעובד.
<דורון רז: אנחנו חושבים שכמה שמהר יותר התקנה הזאת תיכנס לתוקף, עם השינויים.
<דורון רז: כמה שיותר מהר ייפתח חשבון, שנוכל להפקיד את הכספים שנמצאים אצלנו היום, ייעודיים לכספים האלה.
<דורון רז: כל עובד זר שמסיים את עבודתו בחברת סיעוד, מקבל את כל זכויותיו המלאות מהיום הראשון שהוא עובד, וזה נבדק על ידי המוסד לביטוח לאומי.
<דורון רז: זה לא איזה משהו שהוא באוויר.
<דורון רז: אני לא מדבר על הנכים.
<דורון רז: אני מדבר על הקשישים, זכאי חוק הסיעוד.
<דורון רז: מכיוון שכך, אם יבוצעו שינויים בתקנות, שצריכות להתבצע, ודיברנו עליהן; שתיכף עורך הדין שלנו יעלה את הנקודות שצריכים; אני מברך על התקנות, ואני חושב שזה צעד חשוב בשביל להסדיר את זכויות העובדים הזרים בישראל בסיעוד של קשישים.
אלי אלאלוף: אתה רוצה להגיד?
<אורי שיינין: אני מבקש השלמה קטנה.
<אורי שיינין: אני רק רוצה להזכיר: כבר כיום משרד האוצר יצא למכרז.
<אורי שיינין: יש כבר זוכה.
<אורי שיינין: יש בנק שמפעיל את הפיקדון הזה.
<אורי שיינין: כיום לבניין.
<אורי שיינין: הוא זכה.
<אורי שיינין: במסגרת התנאים הוא מצפה כבר לכספים שבעצם יגיעו גם - - - הסיעוד.
אלי אלאלוף: למה לא חתמתם עם ארגון החברות?
אילן גילאון: כדי להעביר - - -
<אורי שיינין: מחכים לתקנות.
<אורי שיינין: התקנות יאפשרו - - -
אלי אלאלוף: התקנות יאפשרו את זה.
<קריאה: - - - אם אפשר שישלימו את הנקודות - - -
אלי אלאלוף: אני מנהל, בינתיים, את הישיבה, ברשותך.
<קריאה: אם אפשר שאת הנקודות החשובות - - -
אלי אלאלוף: בינתיים, אני מנהל את הישיבה.
אלי אלאלוף: יש לי הצעה, חברות.
אלי אלאלוף: ובמיוחד החברות והחברים שמייצגים את האוכלוסיות הכי נזקקות, לדעתי, לתקנות האלה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד: אני מעדיף להתחיל בקריאת התקנות ולתקן כל תקנה ותקנה בהתאם לדרישות שלכם.
אלי אלאלוף: נמשיך בשיחה כללית.
אלי אלאלוף: למדנו דברים.
אלי אלאלוף: אבל, ברשותכם, תאפשרו קריאה ואז תתייחסו.
<קריאה: מינהל החקלאות – אני יכול לדבר?
<אבנר עורקבי: נציג משרד האוצר אמר דבר בטעות.
<אבנר עורקבי: נציג משרד האוצר אמר דבר טעות.
אלי אלאלוף: מה אמר?
<אבנר עורקבי: הוא אמר שהחברות מפרישות לקרנות הפנסיה, אבל אנחנו, אנחנו הנכים, אין לנו פנסיה.
אלי אלאלוף: אבל הוא לא פנה אליך.
אלי אלאלוף: עוד לא הגיע אליך.
<שמחה בניטה: אנחנו - - - הסיעוד.
<שמחה בניטה: ויש הבדל בין - - -
אלי אלאלוף: אורי, אתה יכול להתייחס להערה של אבנר?
<שמחה בניטה: אבל יש הבדל בין נכים בסיעוד - - -
<אורי שיינין: שוב, כמו שאנחנו אמרנו: בתקנות האלה אין שום חידוש מבחינתך.
<אורי שיינין: אתה יוצא מפה בסוף היום כמו שנכנסת.
<אורי שיינין: החובה שהייתה לך אתמול, היא אותה חובה שיש היום.
<אורי שיינין: לא השתנה שום דבר.
<שמחה בניטה: אבל בלי שאתה תיתן כסף.
<אבנר עורקבי: אבל בלי שתיתן לי - - -
<אורי שיינין: התקנות רק מייצרות לך - - -
<קריאה: זה לא משנה - - -
<קריאה: - - - מחויבת בה היום.
<אבנר עורקבי: נתת לי - - -
<קריאה: הוא לא מחדש שום דבר.
<קריאה: נעבור על החוק.
<קריאה: אבל אחרי זה, עובדים זרים תובעים את המעסיקים שלהם.
אלי אלאלוף: אתה תדבר ברגע שהסעיף יגיע לדיון.
אלי אלאלוף: זה יהיה יותר ענייני.
<שמחה בניטה: אנחנו בעד - - - אבל - - - לתת לנו, לנכים.
<שמחה בניטה: מאיפה את רוצה שהנכים ישלמו?
<שמחה בניטה: מאיפה - - -
<נעמי מורביה: אנחנו לא מייצרים הכנסה.
<נעמי מורביה: לא מייצרת הכנסה.
<נעמי מורביה: אני נכה - - - פנים יפות - - - את רוצה להתחלף?
<נעמי מורביה: בואי - - - שלך, קחי את שלי, ובואי - - -
אלי אלאלוף: חבר'ה, הפסקתי את הישיבה.
אלי אלאלוף: נא לסגור את הישיבה.
אלי אלאלוף: תמשיכו לדבר ביניכם כמה שתרצו.
אלי אלאלוף: אני מבקש להפסיק את הישיבה.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אין ישיבה.
אלי אלאלוף: אתם בדיון לא רסמי.
אלי אלאלוף: ההנחיה היא ברורה.
אלי אלאלוף: הליך הדיון יהיה כך: אנחנו נתחיל בקריאת הסעיפים השונים של התקנות, ורק על סעיף זה או אחר תתייחסו.
<אברהם יוסף סלומה: אתה מתחמק - - - הנכים.
<אברהם יוסף סלומה: אתה מתחמק - - -
אלי אלאלוף: כשנגיע לסעיף שפוגע בך, לפניך אני אגן עליך.
אלי אלאלוף: אתה יודע מה.
אלי אלאלוף: על מה אתה רוצה לדבר?
אלי אלאלוף: תן לי לנהל את הישיבה, ברשותך.
אלי אלאלוף: אתה יודע שאני האחרון שירצה, חס וחלילה, לפגוע בזה.
<קריאה: - - - רשות רק - - -
אלי אלאלוף: לא קיבלת.
אלי אלאלוף: את רוצה רשות דיבור?
אלי אלאלוף: כשאני אמצא לנכון.
<קריאה: אני רוצה להביע דעה שקשורה - - -
אלי אלאלוף: אני לא רוצה כרגע.
אלי אלאלוף: עשינו מספיק דיונים רחבים.
אלי אלאלוף: אמר את זה בלשונו הנהדרת, חבר הכנסת אילן גילאון.
<קריאה: רק רוצה לדבר - - -.
<קריאה: אין לנו - - - לקחת - - -
אלי אלאלוף: אני רוצה להמשיך.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה דיון שממשיך.
אלי אלאלוף: ברשותכם, עכשיו מתחילים חזרה, בבקשה, את הדיון, ואנחנו מתחילים בקריאת הדיון.
<נעה בן שבת: אז מחדשים את הדיון.
<אברהם יוסף סלומה: אתה מפסיק אותנו - - -
<נעה בן שבת: תקנות עובדים זרים (פיקדון לעובדים זרים), התשע"ו-2016 .
<נעה בן שבת: בתוקף סמכות שר הכלכלה לפי סעיף 1יא(א) לחוק עובדים זרים, התשנ"א-1991 (להלן – החוק), בהסכמת שר האוצר ולאחר התייעצות עם שר הפנים, ובתוקף סמכות שר הפנים לפי סעיפים 1יא(ב1), (ד) ו-(ז) לחוק, בהסכמת שר האוצר לעניין סעיפים 1יא(ב1) ו-(ז) לחוק, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אנו מתקינים תקנות אלה: הגדרות: 1.
<נעה בן שבת: בתקנות אלה – "הסכם קיבוצי ו"צו הרחבה" – כמשמעותם בחוק הסכמים קיבוציים, התשי"ז-1957.
<נעה בן שבת: "חברת סיעוד" – תאגיד שנותן שירותי סיעוד; "חוק הביטוח הלאומי" – חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה-1995.
<נעה בן שבת: יש פה גם הצעה אחרת, אבל זה רק ניסוחי.
<נעה בן שבת: "יחיד בעל היתר להעסקה בסיעוד" – יחיד שקיבל היתר לפי סעיף 1יג לחוק להעסקת עובד זר בענף הסיעוד, שלא במסגרת עסקו או משלח ידו.
<נעה בן שבת: "מעסיק בענף הבניין או בעבודה בטכנולוגיה ייחודית" – קבלן כוח אדם, הנותן שירותי כוח אדם של עובדים זרים לפי סעיף 10 לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996, וכל מעסיק אחר, ובלבד שהוא בעל היתר לפי סעיף 1יג לחוק להעסקת עובד זר בענף הבניין או בעבודה בטכנולוגיה ייחודית.
<נעה בן שבת: "מעסיק בענף הסיעוד" – חברת סיעוד ויחיד בעל היתר להעסקה בסיעוד.
<נעה בן שבת: "עבודה בטכנולוגיה ייחודית" – עבודה המבוצעת לפי היתר מיוחד לפי סעיף 1יג לחוק לעבודה בטכנולוגיה ובמיכון ייחודיים שאינם בנמצא בישראל ואשר ניתן לבצעה רק באמצעות גורם זר, כאמור בסעיף 5 להחלטת הממשלה 4617, מיום כ"ח בכסלו התשס"ו (29 בדצמבר 2005), אשר תיקנה את סעיף 2 להחלטת הממשלה 3021, מיום כ"ה בטבת התשס"ה (6 בינואר 2005), כפי שישתנו מזמן לזמן.
<נעה בן שבת: "קופת גמל" ו"קופת גמל לקצבה" – כהגדרתן בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופת גמל), התשס"ה-2005.
<נעה בן שבת: "רישיון" – אשרה ורישיון ישיבה מסוג ב/1 לפי תקנות הכניסה לישראל, התשל"ד-1974.
<נעה בן שבת: "תום התקופה לשהייה בישראל" – כל אחד מאלה: (1) מועד פקיעת הרישיון בהתאם לתקנה 11(א) לתקנות הכניסה לישראל, התשל"ד-1974.
<נעה בן שבת: (2) המועד לעזיבה את ישראל כפי שנקבע בהחלטה על ביטול רישיון.
אלי אלאלוף: יש הערות לסעיפים האלה?
<אנג'לה קרת: כן.
<אנג'לה קרת: כי אני לא מבינה עדיין.
<אנג'לה קרת: עם כל הכבוד לחקלאות ולבנייה, אני לא מבינה איך את הסיעוד, שאנחנו לא מרוויחים.
<אנג'לה קרת: זה לא עסק רווחי; אני לא מבינה איך שמים אותנו במקשה אחת עם החקלאות שהיא מרוויחה, עם בנייה שמרוויחים?
<אנג'לה קרת: אנחנו לא עסק.
<דניאל אברהם: גם אנחנו כבר לא.
אלי אלאלוף: להסביר את הקשר בתקנה המשותפת הזאת.
אלי אלאלוף: ההערה היא בהחלט במקום.
<אנג'לה קרת: הקשר הוא - - -
<קריאה: צריכים - - - את היחידים - - -
אלי אלאלוף: מישהו מהמשרדים מוכן להתייחס?
<שושנה שטראוס: אני יכולה להסביר רק שהענפים העיקריים שהם מעסיקים עובדים זרים בהם, זה בניין, חקלאות וסיעוד.
<שושנה שטראוס: ולכן בהגדרות, יש לך הגדרות לגבי כל ענף בנפרד.
<שושנה שטראוס: אבל בתוך גוף התקנות את תראי שההתייחסות לכל ענף היא התייחסות לגמרי אחרת.
<שושנה שטראוס: כל ענף, הם מתייחסים אליו - - -
<אנג'לה קרת: העסק היחיד בעניין הזה, עם כל הכבוד, זה התאגידים.
<אנג'לה קרת: והם המרוויחים היחידים.