GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ב) אומר: "אין בהוראות חוק זה כדי לגרוע מאחריות ההורים, מחובותיהם, מזכויותיהם ומסמכויותיהם כלפי ילדם לפי הוראות כל דין, ובכלל זה מחובות ההורים לתשלום מזונות לילדיהם הקטינים, לפי הוראות חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), התשי"ט-1959 או מחובות השתתפות אחרות החלות על האחראי על קטין".
<נעה בן שבת: את סעיף 88 קראנו.
<נעה בן שבת: סעיף 89.
<נעה בן שבת: קראנו את הסעיף שאומר שזה לא יחול על השמת ילד עם הורהו במסגרת משפחתית למטרת הקניית כישורי הורות או הערכתם.
<נעה בן שבת: בסעיף תחילה, בתקנות ראשונות, בדיון הקודם הוחלט שתחילתו של החוק הזה תהיה תשעה חודשים מיום פרסומו.
<נעה בן שבת: יושב ראש הוועדה ביקש שעד ליום התחילה יתקנו תקנות ראשונות.
<נעה בן שבת: אנחנו מציינים כאן את הסעיפים בהם מדובר.
<נעה בן שבת: יש כאן נושאים משני סוגים.
<נעה בן שבת: , סעיף 46(ב) נוגע לתשלומים, סעיף 49(ה) נוגע לנושא שמירת המידע בידי הגוף המפעיל, סעיף 56(ז) נוגע לנציב התלונות.
מאיר כהן: מה עם 58(ב)?
<נעה בן שבת: נוגע לשמירת התיק האישי של הילד.
<נעה בן שבת: משרד הרווחה ביקש להעיר לגבי זה.
<נועם פליק: אנחנו סבורים שאין מקום להכניס את הסעיף הזה מאחר ותחילתו של החוק גם כך נקבע לנו בסד זמנים מאוד קצר של תשעה חודשים.
<נועם פליק: על מנת ליישם את החוק, אנחנו נצטרך להביא את התקנות האלה לאישור הוועדה ואין מקום להכניס את זה.
קארין אלהרר: אבל לא ייווצר מצב שיהיה חוק ולא יהיו תקנות כך שלא ניתן יהיה להפעיל אותו?
קארין אלהרר: ראה חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
מאיר כהן: אם יורשה לי, אני הייתי משאיר את זה איך שזה מנוסח.
<נעה בן שבת: כשאנחנו מדברים על תקנות, אנחנו בדרך כלל אומרים שהן יובאו לאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת עד ליום התחילה כי הם לא יכולים לשלוט איך מתנהלים הדיונים באישור התקנות.
מאיר כהן: אני מתעקש על זה.
<נעה בן שבת: בסעיף 91 הוסף הנושא של דיווח לכנסת, לפי בקשת הוועדה.
<נעה בן שבת: "בתום שישה חודשים מיום פרסומו של חוק ה, ימסור המשרד לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת דיווח על ההיערכות ליישומו".
<נעה בן שבת: בסעיף 92, הוראות המעבר, היו כמה וכמה שינויים ואני רוצה לקרוא את הסעיף.
<נעה בן שבת: 92.
<נעה בן שבת: הוראות מעבר הממונה על רישוי אומנה, בהתייעצות עם המפקח הארצי על האומנה, רשאי, לבקשת קרוב משפחה שהחזיק ילד בביתו ולא הוכר כמשפחה אומנת ערב פרסומו של חוק זה, לתת לקרוב המשפחה כאמור רישיון אומנה לתקופה שלא תעלה על 18 חודשים מיום התחילה (בסעיף זה – תקופת המעבר) גם אם לא עמד בכל התנאים המנויים בחוק זה, ובלבד שהבקשה הוגשה בתוך שישה חודשים מיום התחילה ולא מתקיים בו התנאי שבסעיף 24(ב).
<נעה בן שבת: תמה תקופת המעבר, יהיה הממונה על רישוי אומנה רשאי להאריך, בדרך האמורה, רישיון לקרוב משפחה כאמור רק לגבי ילד שמלאו לו 14 שנים ושהה בבית קרוב המשפחה כאמור במשך שלושים חודשים לפחות, אם מצא כי הדבר נדרש לטובת הילד, ומחמת נסיבות הקשורות בילד.
<נעה בן שבת: זה לגבי קרוב המשפחה, אפשרות הארכה, גם אם הוא לא עומד בתנאים המקוצרים שנוגעים לקרוב משפחה.
<שלוה ליבוביץ: לסעיף 90, לנושא תחילתו של החוק.
מאיר כהן: אנחנו לא חוזרים.
מאיר כהן: יש לך הערות לסעיף 92?
<נעה בן שבת: מי שאושר בידי מי שהשר הסמיכו לכך לשמש משפחה אומנת והיה עמו ילד באומנה ערב פרסמו של חוק זה – כאן הורד הנושא של 12 חודשים לפחות - יראו אותו כאילו קיבל רישיון אומנה לעניין אותו ילד גם אם לא עמד בכל התנאים המנויים בחוק זה לתקופה של שלוש שנים מיום התחילה ובלבד שלא מתקיים בו התנאי שבסעיף 24(ב).
<נעה בן שבת: רישיון אומנה לאדם כאמור לעניין ילדים אחרים יינתן בהתאם להוראות חוק זה.
<נעה בן שבת: מי שאושר בידי מי שהשר הסמיכו לכך לשמש משפחת אומנה מיום פרסומו של חוק זה ועד ערב יום התחילה, יראו אותו כאילו ניתן לו רישיון אומנה לפי חוק זה והוראות סעיף 30 יחולו לעניין רישיון כאמור בתקופה האמורה.
<נעה בן שבת: מי שהגיש בקשה לשמש משפחה אומנת ערב יום התחילה, יראו אותו כאילו הגיש בקשה לרישיון אומנה לפי חוק זה.
<נעה בן שבת: אדוני, בתוספת הראשונה יש לנו תיקון לגבי הנושא של מוסדות החינוך ואני רוצה להקריא אותה.
<נעה בן שבת: פסקה 5 ובהתאמה לכך יהיה גם תיקון שנוגע להורה הביולוגי.
<נעה בן שבת: "בחירת בית הספר, גן הילדים, מעון יום או מעון יום שיקומי או מסגרת חינוכית אחרת, שבהם ילמד הילד, ואולם בחירת בית ספר וגן הילדים תהיה כפופה ככל האפשר לבחירת ההורה בהתחשב באורח חייו והדרך החינוכית באחד מסוגי מוסדות החינוך: ממלכתי, ממלכתי-דתי, מוכר שאינו רשמי, מוסד במעמד פטור ומוסד חינוך תרבותי ייחודי".
<נעה בן שבת: כאן תתווסף עוד תוספת: "לא בחר ההורה את סוג המוסד, תיעשה הבחירה באישור מנחה האומנה, בהתחשב באורח החיים ובדרך החינוכית בהם גדל הילד".
<נעה בן שבת: זה כפוף לאפשרויות.
<נעה בן שבת: אנחנו לא מחייבים.
<נעה בן שבת: יכול להיות שלא יהיה מוסד במעמד פטור או מוסד מוכר שקיים באותה רשות, והכול ככל האפשר.
מאיר כהן: גם לגבי החוגים.
<נעה בן שבת: תיקנו.
<יצחק קדמן: יש לי כאן הערות לגבי התוספת הראשונה.
<יצחק קדמן: אני מבקש להוסיף אחרי סעיף 7 או 8.
<יצחק קדמן: קודם כל, אישור להשתתפות בטיולים.
מאיר כהן: אנחנו מדברים על 5.
מאיר כהן: 5 הוא בסדר?
מאיר כהן: אתה רוצה להתייחס ל-7: אישור להשתתפות בטיולים ובפעילויות בארץ.
<יצחק קדמן: ראשית, אני מציע להוסיף מחנות.
מאיר כהן: מחנות, מחנות קיץ.
<יצחק קדמן: דבר שני.
<יצחק קדמן: התבקשתי לייצג את משרד החינוך כאן וזה רגע נדיר.
<יצחק קדמן: היא שאלה מה לגבי הנושא של סיורי שואה בפולין.
מאיר כהן: אני הייתי מכניס את זה.
<יצחק קדמן: אני חושב שצריך להכניס את זה.
מאיר כהן: לא צריך למנוע את זה מהם.
מאיר כהן: קדמן צודק.
<רינת וייגלר: בסעיף 11, נאמר: "הוצאת דרכון והוצאת הילד מישראל לתקופה שאינה עולה על שבועיים, באישור מנחה האומנה שמונה לילד".
מאיר כהן: זה לא כולל.
<רינת וייגלר: אין לי התנגדות לכתוב את זה בצורה ברורה, בהקשר להערת משרד החינוך.
<רינת וייגלר: אלה יכולות להיות משלחות במסגרת משרד החינוך ולא רק לפולין.
<רינת וייגלר: יכולה להיות משלחת לאולימפיאדה במתמטיקה וכל מיני דברים נוספים.
<יצחק קדמן: את יכולה לכתוב את זה כך אבל זה לא כמו היציאה עם ההורים כי כאן בית ספר דורש חתימה.
מאיר כהן: אבל היא צודקת שאלה משלחות לחוץ לארץ.
<רינת וייגלר: אני אומרת שזה קצת יותר רחב.
מאיר כהן: את מציעה לומר משלחות לחוץ לארץ מטעם בית הספר?
מאיר כהן: משלחות רשמיות.
<יצחק קדמן: משלחות רשמיות.
<שלוה ליבוביץ: היה לנו גם מקרה של חוג ריקוד שהלהקה נסעה לחוץ לארץ או היה לנו גם ספורט, ילד בקבוצת כדורגל שנסעה לברצלונה.
<רינת וייגלר: לכן, אם אנחנו מתקנים את פרט 11 בתוספת הראשונה ואנחנו כותבים ביציאה קיימת.
<רינת וייגלר: אני בכל זאת מבקשת לבחון אפשרות לכתוב.
<רינת וייגלר: הכוונה כאן הייתה יציאה של הילד עם משפחת האומנה לחוץ לארץ ולכן זה נוסח באופן שכתוב הוצאת דרכון והוצאת הילד מישראל, אבל אם אנחנו כותבים ויציאת הילד מישראל בתקופה שאינה עולה על שבועיים באישור מנחה האומנה, זה מכניס את זה בסמכות של המשפחה האומנת לאשר את זה.
<רינת וייגלר: אני חושבת שזה פותר את הקושי הזה.
<רינת וייגלר: ף
<יצחק קדמן: אבל זה סוג אחר של יציאה.
<רינת וייגלר: אני יודעת.
<יצחק קדמן: כשהוא יוצא עם המשפחה, לא צריך חתימה של אף אחד.
<יצחק קדמן: בבית ספר עושים לילדים בעיות ובצדק.
<יצחק קדמן: אומרים שרוצים חתימת הורים לעניין הזה.
מאיר כהן: אם זיכרוני לא מטעה אותי, ותקנו אותי, אני לא חייב את האישור של ההורים הביולוגיים.
<רינת וייגלר: הוא חייב אישור של הורים ביולוגיים לטיול שנתי.
<נעה בן שבת: עורכת הדין וייגלר אומרת שהוצאת ילד, זה נשמע כאילו זה יחד עם ההורים אבל בעצם זאת יכולה להיות יציאת ילד מהארץ באישור מנחה האומנה.
<נעה בן שבת: יידרש מנחה האומנה לצורך העניין הזה.
<נעה בן שבת: את אומרת אישור להשתתפות בטיולים ובפעילויות של מוסד חינוכי.
<קריאה: לא רק מוסד חינוכי.
<ליאת יעקובוביץ: אם תוסיפי חוץ לארץ לאותו סעיף 7, צריך שהוא יהיה בכפוף ל-11.
<רינת וייגלר: אם כך, כן לתקן את 11 גם ליציאת הילד ולא הוצאת הילד.
<רינת וייגלר: שני הדברים.
<יצחק קדמן: עדיין בסעיף הזה או בקבוצת הסעיפים.
<יצחק קדמן: רשמתי גם הצטרפות לקבוצת ספורט ושוב, זה דבר מאוד שכיח.
<יצחק קדמן: קבוצות ספורט דורשות חתימה.
מאיר כהן: אבל אמרנו שזה בתוך זה.
<נעה בן שבת: אם אנחנו אומרים כך, מה הן הפעילויות?
<נעה בן שבת: מה הן הפעילויות בהן מדובר?
<יצחק קדמן: אני לא מדבר על יציאה אלא אני מדבר על ילד שנוסע עם קבוצת כדורגל.
<קריאה: זה חוג.
<יצחק קדמן: רישום בקופת חולים וביטוח רפואי.
<יצחק קדמן: המשפחה רוצה לעשות ביטוח רפואי משלים ונוסף.
<יצחק קדמן: אני מציע לאפשר את זה.
<יצחק קדמן: זה רק לטובתו של הילד.
<נעה בן שבת: יש היום בעיה?
קארין אלהרר: אין בעיה עם זה.
<קריאה: אם אתה משלם, מבטחים אותו.
<מוטי רנד: איפה הוא מבוטח היום בלי החוק הזה?
מאיר כהן: אתה אומר שממילא הוא מבוטח.
<יצחק קדמן: לא ביטוח בקופת חולים.
<יצחק קדמן: הם רוצים לעשות ביטוח נוסף.
<קריאה: זה לא מזיק להוסיף.
<יצחק קדמן: הדבר האחרון.
<יצחק קדמן: בהוצאת דרכון וחידוש דרכון, זה היה באחד הנוסחים הקודמים ואין סיבה לא לומר זאת.
<מוטי רנד: בסעיף משנה לסעיף 56, הדיווח של הממונה על התלונות לוועדה.
<מוטי רנד: אני מציע שלפחות בשנה הראשונה זה יהיה אחרי שישה חודשים.
מאיר כהן: את סעיף 56 סיימנו.
<מוטי רנד: אני יודע אבל אני חושב שכדאי שזה יהיה אחרי חצי שנה כי החוק הוא חוק חדש.
<מוטי רנד: למה לחכות שנה?
<מוטי רנד: אולי זה לא עובד טוב?
מאיר כהן: מה אתן מציעות?
<נעה בן שבת: אתה מציע שבשנה הראשונה יהיה דיווח כל חצי שנה.
<נעה בן שבת: אני חושבת שזה משהו שהוועדה יכולה לבוא ולעקוב אחרי כן ולקיים דיון יזום.
<נעה בן שבת: המטרה הייתה לאורך שנים.
<נעה בן שבת: אתה מדבר על התנעה של הפעילות אבל מעבר לכך אנחנו רוצים לדעת שעל התלונות עצמן, איזה כאבים מצאנו אצל הילדים, איזה בעיות מצאנו אצל הילדים, מה כאב להם ומה הפריע להם, זה דיווח חד שנתי.
<נעה בן שבת: אין בעיה לוועדה לקיים דיווחים.
<נעה בן שבת: כאן זה מסדיר את זה כך שכל שנה הממונה על התלונות יודע שכאשר מגיע ה-1 בינואר או כל מועד אחר, יודע שהוא צריך לדווח.
<שלוה ליבוביץ: אחרי חצי שנה יהיה דיון כדי לראות איך הדברים מתיישמים.
<נעה בן שבת: חצי שנה אחרי פרסומו של החוק.
<שלוה ליבוביץ: אז יהיה כבר דיון ואז יצטרכו לדווח מה קורה עם המנגנון.
<נעה בן שבת: אני רוצה לציין לגבי התוספת השנייה, פסקה 3, אנחנו עושים בה את אותו תיאום.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על סוגי מוסדות החינוך כפי שהקראנו לגבי התוספת הראשונה.
<נעה בן שבת: בפסקה 6,תיקון נוסח: "יציאת הילד מהארץ לתקופה שהעולה על שבועיים, באישור מנחה האומנה שמונה לילד".
מאיר כהן: רבותיי, בשעה טובה ומוצלחת.
מאיר כהן: אני פותח את הדיון השני על הרביזיות.
מאיר כהן: אנחנו רוצים להצביע ואנחנו נצביע על סעיפים שכבר הוצבעו והקראנו את כל התיקונים בהם.
מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הרביזיות על הסעיפים שכבר הוצבעו.
מאיר כהן: בעד הרביזיות – פה אחד
מאיר כהן: בשעה ובה ומוצלחת.
מאיר כהן: עכשיו אנחנו מצביעים על כל החוק.
<נעה בן שבת: עכשיו בעצם פתחנו את כל אותם סעיפים לדיון.
<נעה בן שבת: אם אפשר לבקש שתאשרו את כל הצעת החוק, את כל הסעיפים שנדונו, את כל השינויים והתיקונים.
מאיר כהן: במשפט אחד אני רוצה להגיד.
מאיר כהן: כשר רווחה, זאת הייתה רשת עם כל כך הרבה חורים, באמת, כל הסיפור הזה של האומנה.
מאיר כהן: אני שמח והרגע הזה מרגש.
מאיר כהן: קארין הגיעה אלי עת הייתי שר הרווחה, נכנסה לחדרי ואמרה לי: מאיר, אין דבר יותר נכון מזה.
מאיר כהן: אמרתי לה: קארין, תתחילי לרוץ, אני מאחוריך.
מאיר כהן: תודה רבה לאנשי משרד הרווחה, לכל מי שיושב כאן.
מאיר כהן: מוטי, גם עם זה שהיית נודניק, אבל כל הכבוד לך.
מאיר כהן: עכשיו אני יכול לספר שאת מוטי אני מכיר ממלחמת לבנון השנייה אז רצנו על איזו גבעה וירו עלינו ובמזל אנחנו נמצאים כאן היום.
מאיר כהן: מי בעד אישור הצעת חוק אומנה לילדים, התשע"ו-2016 על כל סעיפיו ועל כל תיקוניו?
מאיר כהן: הצעת החוק אושרה.
מאיר כהן: בשעה טובה ומוצלחת, הצעת החוק אושרה.
<יצחק קדמן: אני רוצה לומר מילה.
<יצחק קדמן: תרשה לי.
מאיר כהן: רק רגע.
מאיר כהן: אני רוצה לפרגן לך.
מאיר כהן: אנחנו מתווכחים על הרבה דברים אבל טוב שאתה נמצא.
מאיר כהן: באמת, כל הכבוד לך על מה שאתה עושה.
מאיר כהן: אנשי משרד הרווחה, יישר כוח.
מאיר כהן: עכשיו תפרגן לא לי אלא להם.
<יצחק קדמן: אני אפרגן למי שצריך.
<יצחק קדמן: קודם כל, אני חושב שזה רגע היסטורי שצריך לברך עליו שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.
מאיר כהן: אמן, אמן.
<יצחק קדמן: אני כתבתי את הנוסח הראשון של חוק האומנה לפני 17 שנים תוך כדי עבודתה של ועדת רוט-לוי.
<יצחק קדמן: הנוסח הראשון הושלם לפני 15 שנים.
<יצחק קדמן: ניסינו להעביר אותו שוב ושוב ב-15 השנים האחרונות ואני מוכרח להודות לכמה אנשים שבאמת בלעדיהם לא היינו מגיעים לרגע הזה.
<יצחק קדמן: קודם כל לחברת הכנסת קארין אלהרר.
<יצחק קדמן: הצעתי לה לקדם את החוק הזה ואמרתי לה, תיכנסי להיסטוריה כי זה חוק היסטורי.
<יצחק קדמן: היא לקחה את זה בצורה הכי רצינית שאפשר ולא עזבה לרגע.
<יצחק קדמן: התרוצצנו עוד במעבר מהכנסת הקודמת לכנסת הנוכחית עת איימו להפיל את זה ולא לאשר את זה בקריאה ראשונה ואז היינו צריכים להתחיל מהתחלה.
<יצחק קדמן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת אלי אלאלוף ולמחליפו היקר חבר הכנסת מאיר כהן שעשו עבודה נהדרת.
<יצחק קדמן: אני חושב שלא הרבה חוקים יש בהם דנו בצורה כל כך יסודית ועם זאת, יעילה.
<יצחק קדמן: אני רוצה להודות לאנשי משרד הרווחה ובמיוחד לשלוה ליבוביץ, ויסלחו לי האחרים.
<יצחק קדמן: אני רוצה להודות לכל האנשים שהיו שותפים ואני לא יכול להזכיר את כולם.
<יצחק קדמן: תודה מיוחדת לצוות המשפטי הנהדר של הוועדה ובמיוחד לנעה בן שבת.
<יצחק קדמן: תודה לצוות המשפטי של משרד הרווחה ולכל אלה שנשאו בעול.
<יצחק קדמן: תודה לכל אלה שיושבים כאן ולאלה שהיו כאן בישיבות קודמות.
<יצחק קדמן: תודה להורים של המשפחות האומנות ולהורים הביולוגיים שחלקם הגדול עושה מאמץ אדיר כדי לשתף פעולה עם משפחות האומנה.
<יצחק קדמן: מעל לכל, תודה לילדים באומנה בשבילם זה יום חג הכי גדול שיכול להיות.
<יצחק קדמן: לכולנו מגיע מזל טוב.
מאיר כהן: ברשותכם, כיושב ראש הוועדה המחליף, אני רוצה להגיד תודה ענקית לאלי אלאלוף.
מאיר כהן: אחותו הגיעה ממרוקו.
מאיר כהן: הוא הציג אותי בפניה ואמר לה שבגללי הוא בכנסת.
מאיר כהן: אחותו היא רופאה ומחזיקה בית חולים במרוקו.
מאיר כהן: אישה מרתקת.
מאיר כהן: תודה ענקית לנעה.
מאיר כהן: את אלופת הארץ.
מאיר כהן: רותם, יישר כוח.
מאיר כהן: כל הכבוד לך.
מאיר כהן: ענת, תודה רבה לך.
מאיר כהן: תודה לכל האנשים בוועדה.
מאיר כהן: אנשי משרד הרווחה, תסכמו.
<נעה בן שבת: אדוני, אם אפשר לבקש עוד רגע.
<נעה בן שבת: אני רוצה גם להודות לכל שותפיי לעבודה – עורכת הדין רינת וייגלר, עורכת הדין ליאת יעקובוביץ', עורך הדין נועם פליק, לעורכת הדין לידיה רבינוביץ', לעורכת הדין ורד וינדמן – שהיו ממש שותפים.
<נעה בן שבת: היה כאן שיתוף פעולה בכל דבר.
מאיר כהן: אני גם מודה גם לעורכת הדין עדי חן, לעורכת הדין משכית בנדל, לעורכת הדין ורד וינדמן.
<נעה בן שבת: לעורכת הדין מיכל מזוז מהביטוח הלאומי שתרמה תרומה בהתגייסות המוסד לביטוח לאומי.
מאיר כהן: משרד הרווחה, משפט אחרון.
<שלוה ליבוביץ: המשפט דין וחשבון, בעצם דוח, היה צריך להיות הפוך – חשבון ודין.
<שלוה ליבוביץ: השאלה היא למה אנחנו אומרים דין וחשבון.
<שלוה ליבוביץ: אם ירצה השם, כאשר הכנסת תצביע על החוק, זה יהיה עדיף אבל כל יום שילד באומנה ייהנה מהצעת החוק הזאת, החשבון ממשיך להתגלגל והזכויות של מי שעסק בנושא הזה ממשיכות.
<שלוה ליבוביץ: אני באמת רוצה לומר שהייתה לי חוויה והכרתי פעם ראשונה את עבודת המשפטנים לעומק והבנתי כמה זה רציני.
<שלוה ליבוביץ: מבחינתי כאזרחית המדינה, זאת הייתה חוויה ועל כך אני גאה.
<שלוה ליבוביץ: תודה רבה לכולם.
שולי מועלם-רפאלי: י"א באדר ב' התשע"ו, ה-21 במרץ 2016.
שולי מועלם-רפאלי: נושא הדיון שלנו הוא הסכם בדבר גמלת ניידות (תיקון 25).
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מיוסף פולסקי מהמוסד לביטוח לאומי להציג את הנושא.
שולי מועלם-רפאלי: לפני שאתה מציג, מילה אחת על שם המשפחה שלך.
שולי מועלם-רפאלי: יש בוורשה מלון שנקרא הוטל פולסקי, שזה מקום קריטי בתודעת יהודי ורשה בזמן מלחמת העולם השנייה, מקום של כינוס.
שולי מועלם-רפאלי: תגיד לי מה אתה יודע.
<יוסף פולסקי: כפי ששמי מעיד, פולסקי, משמעותו פולניה.
<יוסף פולסקי: בכיתה י"א הייתי בביקור במחנות ההשמדה, ראיתי בנק פולסקי, פיאט פולסקי וכולי.
<יוסף פולסקי: משפחתה של סבתי עליה השלום - שאמנם לא הייתה במחנות, היא ניצלה בזכות זה שהיא התחפשה לגויה – לא באה מוורשה.
<יוסף פולסקי: אני לא חושב שיש לי קשר לוורשה.
<יוסף פולסקי: היא הייתה מאיזו עיירה ששכחתי את שמה.
שולי מועלם-רפאלי: מכאן אנחנו ממשיכים.
<יוסף פולסקי: עניינו של התיקון הזה בעצם בשלושה נושאים.
<יוסף פולסקי: הנושא הראשון הוא הרחבת מורשי הנהיגה.
<יוסף פולסקי: כידוע כל מי שמוגבל בניידות והוא לא מסוגל לנהוג בעצמו, בן משפחתו או מי שמוגדר בהסכם הניידות רשאי לנהוג עבורו במגבלות הקיימות בהסכם הניידות.
<יוסף פולסקי: בעקבות הליך שנוהל בבית הדין לעבודה ובעקבות הסכמות שהושגו בין המוסד לבין משרד האוצר, הוסכם להרחיב את הגדרת מורשה הנהיגה וגם גיס או גיסה של המוגבל בניידות שעד היום לא היה חלק מהגדרת בן משפחה, לא היה נכנס לרשימה הסגורה של בן משפחה, נכנס ולכן יש כאן הרחבה בעניין הזה.
<יוסף פולסקי: זאת הייתה הסכמה במסגרת הליך שנוהל בבית הדין הארצי לעבודה אבל כמובן צריך לעגן את זה בתוך הסכם הניידות.
<יוסף פולסקי: הדבר השני.
<יוסף פולסקי: בעקבות פניות שנעשו אלינו, שמנו לב שבעצם יש הפרש גם בין הסכם ניידות לבין חוק הביטוח הלאומי לגבי כל הזכאות בחוץ לארץ וגם לגבי המשך הזכאות לשיקול דעת.
<יוסף פולסקי: כאשר למשל ניקח את גמלת ילד נכה, יש שיקול דעת למוסד להאריך את זה ל-24 חודשים מסיבה רפואית או למשל אם האיש נשלח מטעם מעביד ישראלי לחוץ לארץ.
<יוסף פולסקי: בעצם התאמנו את זה.
<יוסף פולסקי: במקביל אותו הדבר, מה שנקרא הכלל האצבע, צומצם משישה חודשים לשלושה חודשים.
<יוסף פולסקי: זאת אומרת, כיום מי שיוצא לחוץ לארץ ללא קשר לסיבה בגינה הוא יוצא ואפילו אם הוא עוזב את הארץ לחלוטין, הוא ממשיך להיות זכאי לקצבת הניידות למשך שישה חודשים וזאת בשונה מכל הגמלאות שמוענקות מכוח חוק הביטוח הלאומי, שהן בעצם עד שלושה חודשים.
<יוסף פולסקי: מצד אחד יש כאן צמצום כלל האצבע משישה חודשים לשלושה חודשים, אבל במקביל יש גם הרחבה בדוגמת ילד נכה כאשר למוסד יש שיקול דעת להרחיב גם אם זה בטיפול רפואי או בשליחות מטעם מעביד לזכאות בחוץ לארץ.
<יוסף פולסקי: אני רק אדגיש ואומר שהרחבת הזכאות הזאת היא לא לעניין כל הקצבה.
<יוסף פולסקי: כידוע יש קצבה לבעל רכב ויש קצבה לחסר רכב.
<יוסף פולסקי: כל הזכאות לחוץ לארץ תהיה לגבי חסר הרכב.
<יוסף פולסקי: המוסד לא יכול לבדוק מה קורה בחוץ לארץ ולכן הזכאות תהיה לחסרי רכב, כאמור, אם זה לטיפול רפואי או מטעם מעביד ישראלי.
שולי מועלם-רפאלי: גברתי היועצת המשפטית.
<נעה בן שבת: רציתי להבהיר כמה הבהרות.
<נעה בן שבת: התיקון לגבי הגיס, צריך כמובן להחיל גם על הגיסה.
<נעה בן שבת: בנוסח המקורי הוצע תיקון גם בסעיף 15 להסכם שמדבר על היעדרות למעלה משישה חודשים למי שנמצא בשליחות מעבידו הישראלי.
<נעה בן שבת: כמובן לא רק מטעם המדינה אלא כל מעסיק ישראלי.
<נעה בן שבת: סעיף 20 לעומת זאת דיבר על צמצום ללא שיקול דעת וביקשנו, ואני שמחה שהמוסד נעתר לבקשה, לאחד את שתי ההוראות והמוסד אפשר שיקול דעת באותם מקרים או של יציאה מישראל לצורך טיפול רפואי או במצב של יציאה מישראל בשליחות מעסיק ישראלי לצורכי עבודה.
<נעה בן שבת: היו עוד שני תיקונים שביקשתם להכניס.
<יוסף פולסקי: היה עוד תיקון בסעיף התחילה והתחולה, בסעיף 4(א).
<יוסף פולסקי: רצינו שלשם היערכות של המוסד זה יחול רק שלושה חודשים לאחר יום הפרסום במקום ב-1 בחודש לאחר יום פרסומו.
<יוסף פולסקי: אם הוועדה למשל תאשר את זה היום, אנחנו ב-21 לחודש, זה יפורסם ב-27 לחודש כך שלמעשה זה יחול מה-1 לאפריל.
<יוסף פולסקי: האגף לא יכול להיערך כי המערכות שלו לא יכולות להיערך לזה.
<יוסף פולסקי: לכן אנחנו מבקשים שמועד התחילה יידחה בשלושה חודשים מיום הפרסום, דבר שהוא די מקובל בתיקונים של המוסד לביטוח לאומי.
שולי מועלם-רפאלי: בדרך כלל מקובל בוועדה שלושים ימים.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יכולים לומר ב-1 לחודש כעבור שלושים ימים.
שולי מועלם-רפאלי: אלה בדרך כלל חוקים צופי פני עתיד, שלושים ימים מיום הקבלה.
שולי מועלם-רפאלי: כך מקובל בוועדה.
<יוסף פולסקי: בסדר.
<יוסף פולסקי: דבר שני.
<יוסף פולסקי: גם הצמצום, בעצם יש כאן פגיעה מינורית בזכויות.
<יוסף פולסקי: למשל מי שתכנן כיום לצאת לחוץ לארץ והוא יודע שהוא יוכל לקבל את הקצבה המלאה שלו במשך שישה חודשים ואנחנו לא רוצים לפגוע בו.
<יוסף פולסקי: לכן אותו אחד שתכנן לצאת לחוץ לארץ על בסיס המצב החוקי כיום, אנחנו לא רוצים לפגוע בו.
<יוסף פולסקי: זה גם לבקשת מועצת המוסד.
<קריאה: רק נפגע בו בפעם הבאה.
<קריאה: את קולטת היכן זה הולך להיות?
<קריאה: הולכים לפגוע כאן בנכים שיוצאים לטיפולים רפואיים, יוצאים לניתוחים.
<נעה בן שבת: רוצים שהכלל יהיה שבמקום שממשיכים שישה חודשים, להוריד לשלושה חודשים.
<נעה בן שבת: מצד שני יש שיקול דעת להאריך עד 24 חודשים.
<יוסף פולסקי: אני רוצה להבהיר.
<יוסף פולסקי: בסעיף 20 להסכם הניידות כיום לא היה בכלל שיקול דעת למוסד.
<יוסף פולסקי: אחרי שישה חודשים הופסקה הקצבה ולא היה בסמכות המוסד להאריך.
<קריאה: יופי להוסיף שיקול דעת, אבל למה לצמצם?
<יוסף פולסקי: עשינו שני דברים.
<יוסף פולסקי: מהלך משולב.
<יוסף פולסקי: דבר אחד, התאמנו את זה לכל הגמלאות שמוענקות מכוח החוק, שאלה לא שישה חודשים אלא שלושה חודשים, אבל במקביל – וזאת הרחבה משמעותית – אדם שבאמת צריך לצאת לחוץ לארץ או מטעם עבודה או מטעם טיפולים כפי שציינת, עד היום הוא היה מוגבל לשישה חודשים ולא יכול היה לקבל כלום אבל היום הוא יוכל לקבל את זה עד 24 חודשים כמו בגמלת ילד נכה, בגמלת שירותים מיוחדים.
<יוסף פולסקי: אנחנו חושבים שזה ראוי.
<נעה בן שבת: בשתי הגמלאות האלה מדובר על שישה חודשים היום.
<נעה בן שבת: שישה חודשים עם אפשרות הארכה.
<יוסף פולסקי: גמלת ילד נכה.
<לימור לוריא: גמלת ילד נכה משולמת שלושה חודשים.
<קריאה: אני יודע לקרוא.
<קריאה: האמור בה יסומן "א".
<קריאה: במקום שישה חודשים, יבוא שלושה חודשים.
<קריאה: זה אומר שאתם מצמצמים.
<קריאה: אתם לא מרחיבים.
<קריאה: מישהו הולך לבקר את החבר שלו ולא הולך לריפוי, לעבודה וכולי, הוא מקבל שלושה חודשים.
<קריאה: הבעיה היא לא רק בקצבה הזאת.
<קריאה: הבעיה היא גם לגבי נהג מורשה.
<קריאה: למה הגיס צריך להיות נהג מורשה?
<קריאה: זה לא שייך לכאן.
<יוסף פולסקי: סעיף התחילה והתחולה שמצמצם משישה חודשים לשלושה חודשים, יחול שישה חודשים מיום - - -
אילן גילאון: למה זה כל כך חיוני להביא את זה עם כל החבילה הזאת?
אילן גילאון: אתם יודעים בסופו של דבר שאנחנו נמצאים כאן במצב שצריך להרחיב את בסיס החלוקה.
אילן גילאון: אני פונה לעצמנו, למחוקק, לא לביטוח הלאומי, אף פעם לא אל הביטוח הלאומי.
אילן גילאון: אנחנו כל הזמן עוסקים כאן, גברתי היושבת ראש, בשיטה של חלוקה פי שתיים לחלק ברגליים.
אילן גילאון: הרי בסופו של דבר הטוב ביותר היה לו אנחנו היינו מגדירים באופן חד פעמי את הדברים האלה כמו בכל מדינה שהיא לא קרתנית ונותנת את הזכויות האלה גם לבן אדם שיוצא לחוץ לארץ.
אילן גילאון: למה צריך לצמצם את בסיס החלוקה בעניין הזה?
אילן גילאון: נניח שיש שישה חודשים.
אילן גילאון: מאידך אני קרוע בתוך עצמי כי אני רוצה לתמוך בהצעת החוק הזאת כי היא מיטיבה עם זה שהוספתם את הקצבה בחוץ לארץ, שזה הדבר הכי חשוב שיש כאן, שהוספתם את הגיס – מצוין.
אילן גילאון: לדעתי צריך לאפשר לכל אחד.
אילן גילאון: הרי אין לכם את המנגנונים לעקוב אם זה גיסו, אחותו או דודו.
אילן גילאון: מה אנחנו צריכים את כל זה?
אילן גילאון: בגדול, מה שהיה צריך להיות, כדי ליצור מה שנקרא חשבון הוגן, אדם יקבל על פי מוגבלותו וישלם את המסים על הכול ביחד, בלי טובות ובלי הנחות.
אילן גילאון: זה היה הכי פשוט, אבל תסתכלו מה אנחנו עושים.
אילן גילאון: אנחנו כל הזמן כמו שרברבים שמתקנים עם מברג.
אילן גילאון: אנשים שיוצאים לחוץ לארץ שעובדים בשגרירות או במקום כזה, זה לא ברור לגמרי?
אילן גילאון: ברור שכך זה צריך להיות.
אילן גילאון: זה מעשה של הכפלה בשניים ולחלק ברגליים, כאילו זה שום דבר.
אילן גילאון: גברתי, אנחנו חייבים לחתור לאיזשהו חוק שבבת אחת ייצר את זה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להציג את מסגרת הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: זה בעצם תהליך של התייעצות.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא שלוועדה יש יכולת להשפיע.
שולי מועלם-רפאלי: יש תהליך של התייעצות שהמשרד עושה והוא לא תלוי החלטה שלנו.
<קריאה: אבל לכם יש את הכוח.
אילן גילאון: אני עוד לא ראיתי שתפסו את שר הרווחה או את שר האוצר במקלט של משרד האוצר והרביצו לו ואמרו לו כך תעשה.
אילן גילאון: בן אדם, מרגע שחסרה לו זרת אחת, יוגדר מה מגיע לו והוא ישלם מסים על כל מה שהוא מקבל.
אילן גילאון: זה היה הכי טוב אבל זאת לא הסיטואציה.
אילן גילאון: לכן אני אומר בעניין הזה האם בסיס הצמצום הזה הוא חיוני.
אילן גילאון: למה אנחנו מבקשים את זה?
אילן גילאון: עד עכשיו זה היה שישה חודשים ולשם מה צריך להביא את זה לשלושה חודשים?
שולי מועלם-רפאלי: אתם תצטרכו בסוף לתת את תשובתכם לעניין הזה.
אילן גילאון: אני אצביע בעד זה.
<קריאה: יש לך את הכוח להחליט שזה לא בסדר.
שולי מועלם-רפאלי: אין לי.
שולי מועלם-רפאלי: התהליך כאן הוא לא תהליך של חקיקה.
<קריאה: זאת פגיעה.
אילן גילאון: אפשר להוריד את ששת החודשים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה לפגוע בנכים.
<קריאה: אז אל תעשי את זה.
<רות פרמינגר: זאת חובת היוועצות.
<יוסף פולסקי: עוד השלמה אחת אחרונה.
<יוסף פולסקי: בסעיף 12 להסכם הניידות נקבע שהמוסד רשאי לבקש את החזר ההלוואה העומדת אם המוגבל בניידות נמצא בחוץ לארץ במשך שישה חודשים לפחות.
<יוסף פולסקי: אנחנו סבורים שראוי לתקן את סעיף 12(ב)(3) להסכם הניידות ושהמוסד יהיה רשאי גם לבקש את ההחזר בשלושה חודשים.
<יוסף פולסקי: המוסד רשאי.
<יוסף פולסקי: אני כבר אומר שהוא רשאי אבל זה לא אומר שהוא מפעיל את הסמכות הזאת.
יוסף ג'בארין: השיקולים של גיס, אני חושב שהם מובנים אבל האמת היא שאותם שיקולים יכולים להתקיים גם לגבי קשת יותר רחבה.
יוסף ג'בארין: אני מזכיר ספציפית למשל דוד.
יוסף ג'בארין: אני חושב שמאותן סיבות שמכניסים את הגיס, צריך להכניס גם את הדוד.
יוסף ג'בארין: מה המניעה להכניס גם את הדוד?
אילן גילאון: דוד ובן דוד.
יוסף ג'בארין: דוד הוא אולי יותר קרוב אבל יכול להיות גם בן דוד.
יוסף ג'בארין: האמת היא שאני אומר את זה גם מתוך היכרות של התנהלות הדברים בחברה הערבית, החברה ממנה אני בא, כאשר בדרך כלל דוד הוא ישות מאוד מרכזית במשפחה והקרבה שלו הרבה פעמים יותר קרובה מאשר של הגיס.
יוסף ג'בארין: השאלה אם עדיין אפשר להכניס תיקון כזה.
<יוסף פולסקי: לעת עתה זה לא במסגרת התיקון הזה.
<יוסף פולסקי: אנחנו בוחנים גם את העניין הזה.
<יוסף פולסקי: הוא עולה לעתים גם בהליכים שמנוהלים בבית הדין.
<יוסף פולסקי: אנחנו שוקלים את הדבר הזה.
<יוסף פולסקי: כמובן שלכל הרחבה של הגדרת בן משפחה יש, לא הייתי אומר חשש אבל יש משמעויות גם תקציביות.
אילן גילאון: מי סיבך לנו את החיים בצורה כזאת?
אילן גילאון: הדברים האלה הם מהתקופה שהיו אומרים תשלחי לי פקס או תבואי למשרד.
אילן גילאון: אנחנו כבר לא שם.
אילן גילאון: מה זה משנה כבר?
אילן גילאון: איך אפשר להגדיר היום עם המשפחה החדשה מי הוא בן דוד ומי הוא דוד ומי הוא זוג?
אילן גילאון: אתם מכבידים על עצמכם.
אילן גילאון: כל מה שאפשר להרחיב בדרגה של משפחה, הוא מוכן לנהוג, תעזבו את זה, תנו לו להיות.
שולי מועלם-רפאלי: הנקודה הזאת של בן משפחה על כל גווניו, תנסה להסביר לי איפה העלות התקציבית.
שולי מועלם-רפאלי: אני שואלת את זה כי לא ברורה לי המשמעות.
<יוסף פולסקי: ברגע שאדם הוא מוגבל בניידות ואין לו מורשה נהיגה, הוא יכול לקבל קצבת חסר רכב שמטבעה היא פחותה למרות שלא תמיד.
<יוסף פולסקי: לפעמים אם המוגבל בניידות זכאי לרכב ולאביזרים מיוחדים, מטבע הדברים הקצבה שלו עולה, ההלוואה העומדת עולה וקרן ההלוואות וכל הדברים שנלווים לעצם הקצבה.
יוסף ג'בארין: אבל החיסכון הוא על חשבון אותו בן אדם שיכול לחיות חיים יותר טובים.