GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אילן גילאון, או אתה יודע מה, מיכל בירן.
מיכל בירן: דבר ראשון מאיר, כל הכבוד על היוזמה של היום החשוב הזה ועל העלאת הנושא.
מיכל בירן: אני שמחה לראות שכששיניתי את כובעך, לא נטשת את הנושא אלא להיפך, ניצלת את כל הידע ואת המיומנויות שיש לך בתחום בשביל לעזור בכלל בעולם של הרווחה ובמיוחד לעובדים הסוציאליים.
מיכל בירן: אני לא יכולה שלא לחשוב על מה שקורה עם העובדים הסוציאליים בהמשלה למה שקורה כששולחים חיילים לקרב.
מיכל בירן: כששולחים חיילים לקרב, לחזית, ומתגלה שלא שלחו להם את מה שהם היו זקוקים לו, אם זה נעליים, כלי נשק או מזון, המדינה כולה עומדת על הרגליים בצדק, בסערה, על המחדל האיום והנורא.
מיכל בירן: אני חושבת שגם העובדת הסוציאליים, בסופו של דבר המדינה שולחת אותם לחזית של המאבק הכי קשה ויומיומי, עם כל הבעיות החברתיות של מדינת ישראל.
מיכל בירן: אנחנו פה במידה רבה יוצרים אותם ואתם צריכים אחר כך, או אתן, יותר נכון להגיד בהקשר הזה, צריכות אחר כך פשוט לאסוף את השברים של המשפחות המפורקות, של האנשים שאנחנו רואים אותם שלא מצליחים להתפרנס למחייתם.
מיכל בירן: כל הבעיות הללו, הנגזרות, אתם מטפלים בהם ומגלים ששלחו אתכם לשדה הקרב בלי מספיק כלים, בלי מספיק גיבוי, עם משכורות מזעזעות, תנאים מזעזעים ובסוף, כשקורה משהו, כשאדם חלילה רוצח את ילדיו או הדברים שמגיעים לעיתון, את מי ששולחים מיד, מפקירים אותו לזעמו המוצדק של ההמון, תמיד זה את העובד הסוציאלי או העובדת הסוציאלית.
מיכל בירן: זאת מערכת שנסמכת על הרצון הטוב שלכם, על האתוס שבגללו הגעתם למקצוע הזה, אבל מערכת אי אפשר לנהל על ג'סטות ועל רצון טוב של אנשים.
מיכל בירן: המערכת צריכה להיות בנויה נכון וכרגע זה לא המצב שלנו.
מיכל בירן: אז שוב, כל הכבוד על היוזמה של היום הזה.
מיכל בירן: אני לרשותכם במאבק הזה.
מיכל בירן: עסקתי בזה גם בכנסת הקודמת, גם בכנסת הזאת.
מיכל בירן: אני מתנצלת מראש שבשעה 13:30 אני אצטרך לזוז, אבל שמחה להקשיב ואני מקווה שאספיק להקשיב.
מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.
מאיר כהן: היות וחברי הכנסת כנראה עסוקים בוועדות אחרות, כך אומרים בשביל הפורמאליקה, בואו תשבו.
מאיר כהן: החברה שיושבים שם מאחור, תתקרבו לשולחן בבקשה.
אילן גילאון: או כמו שאומרים, במקום שאין חברי כנסת, תהיו חברי כנסת.
מאיר כהן: הנה חבר הכנסת אלי אלאלוף, יקירנו.
מאיר כהן: אלי שלום.
מאיר כהן: להשאיר רק מקום לאלי אלאלוף.
מאיר כהן: אלי אני מבקש.
אלי אלאלוף: לא, לא, זה בסדר.
מיכל בירן: לא, לא, אלי, בוא לידי, אתה רגיל.
מאיר כהן: לא משנים הרגלים.
אילן גילאון: טוב, החלוקה הכי ראשונית בחיים, כי מאיר הוא תמיד דוגמא לעניין הזה ולא בגלל שפרגנת לי.
אילן גילאון: אני מפרגן לך בחזרה כי מגיע לך.
אילן גילאון: בין האנשים שמסתכלים על בני אדם כאמצעים לבין אנשים שמסתכלים על בני אדם כעל מטרות.
אילן גילאון: ונדמה לי שמה שמשותף לכל מי שנמצא באולם הזה, גם מן הצד הזה של השולחן וגם משם, זה שאנחנו כולנו בני אדם שמסתכלים על בני אדם כמטרות ולא כאמצעים.
אילן גילאון: אני מעריץ גדול של עובדים סוציאליים.
אילן גילאון: בדרך כלל אני אומר עובדות סוציאליות.
אילן גילאון: אני לא מבין למה הם עושים את זה לעצמם, למה הם לוקחים לעצמם את אבן הרחיים הקשה הזאת.
אילן גילאון: תמיד זה מזכיר לי אצל אלטרמן, בשיר המפורסם שלו על העלייה השנייה, שהוא אומר – "איזה מין בני אדם משונים, אומרים ועושים".
אילן גילאון: וזה לקחת ולבחור מסלול של חיים ותכלית של חיים, שהיא מאד מאד קשה, של אנשים שהנטייה שלהם לא לעבור ליד החיים, אלא לעבור בתוך החיים ולגעת בתוך האנשים.
אילן גילאון: אנשים ציניים לא יכולים להיות עובדים סוציאליים.
אילן גילאון: ואנשים שהם לא ציניים, הם לוקחים כל דבר עם עצמם, מכל דבר קצת, מכל כאב קצת ובסופו של דבר התשישות היא כבדה ולה יותר מכל, אתם היום מעמד הפועלים החדש, לצערי הרב.
אילן גילאון: וכל זמן שעובדת סוציאלית תצטרך לעבוד 35 שנים כדי לקבל את המשכורת של מנכ"ל מפעל בחודש אחד, אני חושב שיש כאן דברים לתקן – בציוד שלכם, במעמד שלכם, בהכנסות שלכם.
אילן גילאון: אנחנו בכל אופן רוצים שתהיו בטוחים שאנחנו מצדיעים לכם לאורך כל הקו ואנחנו רואים את השליחות שאתם מבצעים אותה, ובשבילנו אתם אנשי העלייה השנייה ולכם נועד היום הזה, כדי כן לחזק את רוחכם כאן.
אילן גילאון: יש גם אנשים שמבינים ורואים ומעריכים מאד מאד מאד את מה שאתם עושים.
אילן גילאון: הטיפול בחברה בסופו של דבר הוא אובייקטיבי, הוא חלוקתי, הוא אוניברסאלי.
אילן גילאון: עוני הוא תוצאה של חלוקה לא נכונה של עושר, וזה צריך להיות ברור.
אילן גילאון: ואתם המנגישים של החברה הזאת, לאנשים שלא יכולים לגשת אליה, כי הנגישות היא תכלית הכל.
אילן גילאון: כל אחד חושב שנגישות זו היא רמפה שעובר עליה כסא הגלגלים.
אילן גילאון: הנגישות הראשונה היא הנגישות של בני אדם לבני אדם.
אילן גילאון: אתם מנגישים את החיים לאנשים כדי שהם יוכלו מהמקום שבו הם נמצאים, לצלוח אותם בכבוד ובעצמאות ככל יכולתם.
אילן גילאון: ואני באמת, אין מילים להודות לכם.
מאיר כהן: תודה רבה אילן.
מאיר כהן: יושב ראש הוועדה ביקש לומר כמה מילים.
מאיר כהן: הוא מארח אנשים מאירופה.
אלי אלאלוף: מהפילנתרופיה שאתם זקוקים לה.
מאיר כהן: בבקשה אלי.
אלי אלאלוף: טוב, אני ממש באתי לשתי דקות, כי חברי מאיר כהן, באמת הוא חי את הנושא של העובדים הסוציאליים בצורה הרבה יותר ותיקה ממני, בזמן הרבה יותר רחוק ממני, גם כשהיה ראש עיר וגם כשהיה איש מערכת החינוך הוא היה גם עובד סוציאלי לא מוצהר.
אלי אלאלוף: ובאמת אני באתי להגיד רק, למרות כל הקשיים ויש לכם קשיים להתמודד עם כל האתגרים שנופלים עליכם בצורה שיטתית כמעט הייתי אומר, ושלא תמיד אנחנו יודעים לעזור לכם כמחוקקים, אבל אנחנו יודעים כמה אתם חשובים למערכת.
אלי אלאלוף: בנאום שלי היום במליאת הכנסת אני אגיד שבעצם הלוחמים האמיתיים של החברה זה אתם.
אלי אלאלוף: ככה אני רואה את זה.
אלי אלאלוף: לכן גם בזמנו מאיר אישר, כשהוא מינה אותי ליושב ראש ועדה, אז היה לנו רק ויכוח אחד – האם נשים את המילה מלחמה בפנים או לא.
אלי אלאלוף: אז כן, בסוף הסכים ושמנו את הדו"ח של הוועדה למלחמה בעוני, אבל יש רק חיילים מסורים ושיטתיים, שיודעים על מה הם מדברים וזה אתם.
אלי אלאלוף: אז תדעו שאם רוצים להתמודד עם האתגרים החברתיים ולהוציא מהעוני משפחות – וזה אפשרי – זה רק בזכות המסירות שלכם, ההתמודדות הקשה, אי השוויון החלוקתי של חברי אילן גילאון, שהוא מדבר על זה שלכם השכר הנמוך, לכם הבעיות הגדולות והרווחים הם לאחרים.
אלי אלאלוף: אבל אני בטוח שבמלחמה הזאת גם נדע לנצח ונדע להתמודד.
אלי אלאלוף: אז אני שמח שיש יום שבזכות מאיר נעשה בכנסת.
אלי אלאלוף: אנחנו לא נגמור את עבודתנו ביום אחד.
אלי אלאלוף: בעצם כל יום בוועדת הרווחה, החינוך והבריאות, שזה שלושת התחומים שזקוקים לכם כל כך הרבה, פלוס הדיור הציבורי.
אלי אלאלוף: אז אלה האתגרים של כולנו ביחד ואני מאחל לכם ביום הזה באמת שרק יהיה פורה ויאפשר לנו להתקדם עוד יותר לקידום הפתרונות של האוכלוסיות הכי קשות, שבחרתם ובחרנו בצורה אחרת לשרת אותן.
אלי אלאלוף: כל טוב ויום טוב לכולם.
מאיר כהן: תודה רבה אלי, תודה רבה אדוני, יושב ראש הוועדה.
מאיר כהן: יענק'לה פרי ואנחנו נפתח בדיון ותוכלו להגיד את כל מה שכואב לכם.
מאיר כהן: גברתי עם הלפטופ שם, אני מבקשת.
יעקב פרי: מאיר עוד לא השתחרר מזה שהוא היה מנהל בית ספר.
מאיר כהן: נכון, כן, כן.
מאיר כהן: כן, זאת את שמסתכלת שמאלה, ימינה, ואת לא תצאי לטיול.
מאיר כהן: בבקשה, יענק'לה.
יעקב פרי: אני קודם כל רוצה באמת להצטרף לברכות למאיר, ידידי וחברי, שהייתה לי ויש לי הזכות להכיר את אחד האנשים, אני חושב, הכי רגישים, הכי אכפתיים לפנים הקשות של החברה, הייתי אומר אפילו הפנים המיוסרות, ולא רק בגלל שהוא בא מדימונה.
יעקב פרי: אני באמת רוצה לברך אותך.
יעקב פרי: אני חושב שזה יום חשוב וזה יום לאנשים, נשים ואנשים חשובים.
יעקב פרי: אולי החשובים ביותר של החזית החברתית של מדינת ישראל.
יעקב פרי: אנחנו יודעים, אפילו פה בבית הנבחרים, שזה לפעמים נראה אסופה של אנשים שלא כולם מספיק רגישים ולא כולם מספיק אכפתיים ורובם הם לא הדעות שלי או שלך או שלו.
יעקב פרי: גם בית הנבחרים יודע להעריך את העבודה המיוסרת, הקשה, האנושית, שהעובדות והעובדים הסוציאליים עושים במדינת ישראל ואנחנו גם יודעים שהתנאים, שהמשכורות, התנאים שניתנו דווקא לפלג הזה של החברה הישראלית, לא רק שלא היו מספקים, אני סמוך ובטוח שהם גם לא מספקים היום.
יעקב פרי: וזה תפקידו של הבית הזה לנסות ולשפר את התנאים שלכם לא בחסד, אלא באמת בזכות, כי זה מגיע לכם.
יעקב פרי: אני חושב שכמי שמבין מה עובר עליכם יום יום, שעה שעה, באיזה בעיות, באיזה קשיים, באיזה בעיות אנושיות אתם נתקלים, אז לנו לא נותר, כמי שיושב בבית הזה, באמת להצדיע לכם.
יעקב פרי: ואני אומר לכם רק מניסיון חיים לא ארוך במיוחד, שלפעמים גם מילה טובה ומילה של הערכה ומילה של הצעדה, הם לא בדיוק יכולים להחליף את המשכורת שאי אפשר לפעמים לגמור איתה את החודש, אבל הם בהחלט ראויים ואתם - - -
מיכל בירן: לא במקום.
יעקב פרי: לא במקום, אמרתי שלא יכולים להחליף, אבל הם בהחלט מראים על מידת הערכה ומידת הערצה והתודה שכולנו חייבים לכם, אני חושב שכל החברה הישראלית.
יעקב פרי: ולי רק נותר לקוות שנוכל, גם דרך ועדות הבית הזה, במליאה של הבית הזה, לשפר את התנאים שלכם, לשפר את תנאי התעסוקה שלכם, ועל ידי כך לתרום לעבודה המאד חשובה, המאד ערכית שאתם עושים עבור החברה הישראלית.
יעקב פרי: תהיו ברוכים.
מאיר כהן: תודה רבה, יענק'לה.
מאיר כהן: השיח הראשון שלי שהיה עם עובדת סוציאלית, היה בערך כחודשיים אחרי שנבחרתי לרשות עיריית דימונה, ואני בכוונה מספר את הסיפור הזה ונכנסה אלי בחורה צעירה ואמרה לי תשמע, עם כל הכבוד שאני רוחשת לך – זה היה באחד החגים – אני לא אפשוט יד בשביל אף אחד.
מאיר כהן: הסתכלתי ואמרתי לה – מה?
מאיר כהן: למה את צריכה לפשוט יד?
מאיר כהן: היא אומרת לי תראי, אני מסיימת בשעה חמש את העבודה שלי, יוצאת, אני לא יכולה לבוא הביתה בלי לעשות סיבוב, חבר הכנסת סעדי, בבקשה אדוני.
מאיר כהן: בלי לעשות סיבוב בין אנשי העסקים ולהתרים.
מאיר כהן: תקשיבו טוב – מאחד לקחת קילו סוכר ומהשני לקחת בקבוק שמן ומהשלישי לקחת שמיכה.
מאיר כהן: זאת מציאות של הרבה מאד עובדים סוציאליים, גם בפריפריה וגם בפריפריה החברתית.
מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את רן מלמד.
מאיר כהן: בבקשה רן.
מאיר כהן: אני מבקש להתייחס לסוגיות האלה, למציאות הזאת – איך אנחנו יכולים לפתור אותה.
מאיר כהן: אני אגיד מה אנחנו עושים בסוף והאם אנחנו לא מאבדים את היכולות שלנו כאנשי רווחה, כי לאט לאט - ותשימו לב למשפט שאני אומר והוא לא מכוון לאף אחד - בעלי המאה יכולים להפוך לבעלי הדעה.
מאיר כהן: ולא ירחק היום שמשרד הרווחה ועוד גופים יהפכו ללא רלבנטיים, כי אלף הם הפריטו את עצמם לדעת, ו-ב', יש היום פילנתרופיה שעושה את העבודה לא פחות טוב, ונמצאים איתנו החברה מהקרן לידידות, אנחנו נשמע אתכם אדוני.
<רן מלמד: תודה, צהריים טובים ו - - -
מאיר כהן: שוב, מעכשיו שעון מתקתק, 2.5 דקות לכל אחד.
<רן מלמד: קודם כל ברכות לעובדים הסוציאליים ואני אומר את זה לא בתור עובד סוציאלי, אבל בתור מי שמלמד בבית ספר לעבודה סוציאלית בתל אביב כבר 4 שנים ומיום ליום אני לא אגיד מתאהב בתחום, אבל לומד להעריך אותו הרבה יותר ממה שאולי הערכתי אותו בעבר.
<רן מלמד: אבל לפני זה אני רוצה להגיד לך אדוני תודה, למשהו שמתחבר לפה בסופו של דבר.
<רן מלמד: שני חוקים שהתחילו בתקופתך עברו בחודש האחרון בכנסת, אחד כמעט סופי והשני סופי – חוק מענק לימודים של הביטוח הלאומי, שיאפשר לאימהות חד הוריות לקבל מענק לימודים עד כיתה י"ב לילדים שלהם וההגדלה האמיתית המשמעותית של מס הכנסה שלילי.
<רן מלמד: זה דבר שהתחיל אצלך כשר בממשלה הקודמת, עבר סוף סוף עכשיו בממשלה הזאת, אז על זה תודה.
<רן מלמד: הדברים מתקדמים.
<קריאה: שר הרווחה, לא האוצר.
<רן מלמד: שר הרווחה הקודם ושר האוצר הקודם.
<רן מלמד: הבעיה הגדולה שאנחנו רואים היום בתחום של העדר משאבים, נוגעת קודם כל לסיפור המצ'ינג ואתה מכיר אותו היטב, אדוני.
<רן מלמד: העובדה שממשלת ישראל, שמתקצבת רשויות מקומיות, בעיקר רשויות חלשות, דורשת מהן לפחות 25% מהכסף להביא ממקורות שלהם.
<רן מלמד: ועד שהדבר הזה לא ייפתר, יהיה מחסור בתקציבים.
<רן מלמד: עכשיו, אני לא יודע עד כמה אתה יודע, אבל בהסכם הקואליציוני בין הליכוד לכולנו, מופיע בפירוש הסעיף שמדבר על ביטול המצ'ינג לרשויות החלשות.
<רן מלמד: בפועל, עד כמה שאני יודע היום, עוד שום דבר לא נעשה, אבל יש הרבה כסף, הרבה כסף שיכול להתפנות לטובת הדברים האלה, אם שיטת המצ'ינג שאתה התחלת לקדם אותה, תשתנה ותשתנה בצורה משמעותית.
<רן מלמד: הדבר השני שחסר זה שבתקנון העובדים הסוציאליים, המילים מיצוי זכויות לא מופיעות.
<רן מלמד: וכשהמילים מיצוי זכויות לא מופיעות, זה אומר ש-א' לא עושים מיצוי זכויות, וב' – כל מה שנכנס לתוך מיצוי זכויות, כולל המשאבים, לא קיים.
<רן מלמד: וצריך להכניס פרק שלם על הנושא הזה.
<רן מלמד: אנחנו היום באוניברסיטת תל אביב עובדים על לשנות ולהכניס, להציע פרק בנושא הזה, אבל הוא אמור להביא יחד איתו גם תקציבים.
<רן מלמד: אני חושב שכשזה יקרה, אפשר יהיה לראות עוד איזו שהיא בשורה.
<רן מלמד: והמשפט האחרון, כי ה-2.5 דקות שלי הולכות להיגמר, אני לא יכול בלי שתי מילים של אכזבה.
<רן מלמד: לפני יומיים היה פה דיון, אתמול, סליחה, היה פה דיון בוועדה לביקורת המדינה, שעסק בין השאר בהתבטאויות של ראש עיריית חיפה על אי הכנסת הקמה של מעון לנערים ולנערות בסיכון בחיפה.
<רן מלמד: לא שמענו מילה ממה שנקרא עובדים סוציאליים.
<רן מלמד: בין אם זה מאוגד, בין אם זה מחלקות רווחה, בין אם זה איגוד העובדים הסוציאליים, בין אם זה כל גוף אחר.
<רן מלמד: לא יכול להיות שיהיה פחד לבוא ולהגיד לראש העיר – אדוני, אתה טועה.
<רן מלמד: ואני חושב שביום הזה שהוא יום חשוב, צריך לבוא ולדעת שאולי גם תצא מפה אחרי זה קריאה בנושא הזה.
מאיר כהן: הקרן לידידות.
מאיר כהן: אני חושב שכל מי שעסק ברווחה בעשור או בשני העשורים האחרונים, התעורר עם הקרן לידידות והתנהל במהלך היום עם הקרן לידידות.
מאיר כהן: אדוני מהקרן לידידות, תן לנו סקירה בבקשה, או גברתי – על מה ההיקפים ובאיזה תחומים אתם עוסקים.
מאיר כהן: ולנו ברור שאם אתם לא הייתם שם, אף אחד לא היה שם.
<יעל עמא"ר: טוב, אז הקרן לידידות - - -
מאיר כהן: שם לפרוטוקול.
<יעל עמא"ר: סליחה, יעל עמא"ר טולוב, אני סמנכ"ל תכניות של הקרן לידידות ואני פה בשם הרב אקשטיין, גם מברכת על ההזדמנות הזאת להשתתף ולהיות חלק מהיום הזה וגם על ההזדמנות לדבר.
<יעל עמא"ר: הקרן לידידות, מיום הקמתה, עוסקת רבות בעבודה מול המחלקות לשירותים חברתיים ומול עובדים סוציאליים ורואה את העובדים הסוציאליים כמי שנמצא בחזית החברתית של ישראל, לאור המציאות העגומה שנמצאת בחוץ.
<יעל עמא"ר: המטרה של הקרן היא גם להוקיר ולהעריך את העבודה של העובדים הסוציאליים ושל המחלקות ברמה המקומית, אבל גם לתת להם ולספק להם כלים ומשאבים כדי לעשות את העבודה שלהם נאמנה, מתוך תפיסה שאומרת ששיקול הדעת של העובד הסוציאלי הוא הדבר החשוב.
<יעל עמא"ר: בחלק גדול מהדברים שהקרן לידידות עושה היא אינה נכנסת לשיקולי הדעת של העובד הסוציאלי בקצה.
<יעל עמא"ר: אנחנו יודעים שצריך שם משאבים.
<יעל עמא"ר: אי אפשר להתייחס לעוני כבעיה סטטיסטית, אלא להתייחס לזה כאוסף של בעיות חברתיות של בני אדם, שצריך לתת להם פתרונות.
<יעל עמא"ר: והפתרונות הם מול בני אדם, הם לא מול מספרים.
<יעל עמא"ר: המחלקות לשירותים חברתיים הן אלו שבסופו של דבר נמצאות שם מול בני האדם וצריכות סל גמיש של משאבים, כדי להתאים לכל בן אדם את הסיפור שלו, כי כל בן אדם הוא עולם ומלואו, ועד כמה שזה טריוויאלי, הפרקטיקות לא מותאמות לזה.
<יעל עמא"ר: הקרן לידידות, את אחת התכניות הראשונות שלה, בשם קופת הידידות, שמה בתוך המחלקות לשירותים חברתיים.
<יעל עמא"ר: התכנית הזאת היום נמצאת בהיקף של 201 רשויות מקומיות ברחבי הארץ, באשכול סוציו אקונומי 7 ומטה - - -
מאיר כהן: בהיקף של כמה כסף?
<יעל עמא"ר: בהיקף של 30 מיליון שקלים.
<יעל עמא"ר: צריך להגיד שהתקציב של המת"ס – שזה מרכז תשלומי הסעד של משרד הרווחה לטובת הסיפור הזה, עומד על כ-50 מיליון שקלים על פי העדכון האחרון שאני מכירה.
<יעל עמא"ר: ועדת אלאלוף הגדירה שהתקציב הזה, תחת כל הסיפור של שירותי רווחה אישיים מבחינת ההמלצות, התקציב הזה חייב לגדול פי ארבעה ל-200 מיליון שקלים וזה מינימום.
<יעל עמא"ר: בן אדם שחי מקצבה או חי משכר מינימום ומטה ומתקלקלת לו מכונת הכביסה, זהו, זה כמו משבר.
<יעל עמא"ר: ואז אתה נכנס לסחרחרה.
<יעל עמא"ר: בשביל זה נמצאת שם הקופה.
<יעל עמא"ר: הקופה הולכת לצרכים מגוונים, לצרכים בסיסיים וקיומיים.
<יעל עמא"ר: אופן התפעול שלה הוא גם מהותית שונה.
<יעל עמא"ר: הוא מסתמך על העובדה שלבן אדם אין את הכסף, אין לו יכולת לשים השתתפות עצמית.
<יעל עמא"ר: שיקול הדעת הוא העובד הסוציאלי בלבד.
<יעל עמא"ר: היכולת לממש סיוע יכולה להיות תוך 7 דקות.
<יעל עמא"ר: זאת אומרת זה לא רק להגדיל את התקציב, זה גם לדבר על האופן שבו נותנים לאנשים סיוע, ככה שזה באמת ישיג את המטרה שלשמה הוגדר הסיוע.
מאיר כהן: אני רוצה להוסיף משהו.
מאיר כהן: האם גברתי, כל שנה אתם מגדילים את קופת הסיוע הזאת?
<יעל עמא"ר: גובה הקופה מוגדר על פי תקציבים של משרד הרווחה.
<יעל עמא"ר: זאת אומרת שאנחנו נשענים על תהליך מיון התיקים והסעיפים המקצועיים שמשרד הרווחה מגדיר, כדי שנהיה אתיים ושקופים וככה נקבע הגובה.
<יעל עמא"ר: זו איזו שהיא נוסחה אחידה.
<יעל עמא"ר: לפני שנה עלינו לאשכול סוציו אקונומי 6 ו-7.
<יעל עמא"ר: עד לפני שנה היינו רק ב-1 עד 5.
<יעל עמא"ר: זה רק מראה עד כמה המציאות הולכת ומתרחבת.
<יעל עמא"ר: כיסי העוני נמצאים בכל הרשויות ולא רק באשכול הנמוך.
<יעל עמא"ר: אנחנו הרחבנו את התכנית בשנה האחרונה לאשכול 6 ו-7 ומעצם זה בעצם התקציב גדל ל-30 מיליון שקלים.
מאיר כהן: בוני אזולאי - - -
<קריאה: גולדברג.
מאיר כהן: גולדברג, אני רואה אותך מירושלים, בואי בבקשה שבי, אנחנו רוצים לשמוע אותך.
<בוני גולדברג: אני ואילן למדנו ביחד.
אילן גילאון: היא אשדודית, מה?
אילן גילאון: אני הייתי מקרה סוציאלי והיא עובדת.
מאיר כהן: אני שמעתי אשדוד, אמרתי אזולאי.
מאיר כהן: בוני, עיריית ירושלים, עם כל הקושי, עד כמה הפילנתרופיה נכנסת לחיי היום יום שלכם?
<בוני גולדברג: היא נכנסת.
<בוני גולדברג: אני לא חושבת שבמימדים שאני שומעת פה, אבל היא בהחלט נכנסת.
<בוני גולדברג: הקרן לידידות כמובן שותפה מלאה.
<בוני גולדברג: אני הייתי רוצה לכוון את המשאבים הנוספים האלה, לתוך תהליכים טיפוליים ולא רק לכיבוי שריפות.
<בוני גולדברג: וזה נראה לי משהו שהוא בכיוון שגם שיעל דיברה עליו, שבהחלט אפשרי.
<בוני גולדברג: אבל כן, אנחנו עסוקים, יש לנו אפילו רכזת כזאת, שנקראת רכזת גיוס משאבים והיא עוסקת בזה ועוסקים בשכונה, עוסקים במרחב, עוסקים בכל מקום אחר.
<בוני גולדברג: זו בהחלט מציאות כואבת והיא קיימת.
מאיר כהן: בהנחה שהפילנתרופיה לא קיימת, אני רוצה לשאול בבקשה להתייחסות של עובדת סוציאלית מהשורה.
מאיר כהן: יש עובדת סוציאלית – כן, יש הרבה.
מאיר כהן: בהנחה שהפילנתרופיה לא קיימת ומגיע בן אדם מבוגר, בגיל שלי או בגיל של יענק'לה - - -
יעקב פרי: דבר בשם עצמך.
מאיר כהן: אני אדבר בשם עצמי.
מאיר כהן: ועכשיו נהיה רציניים, ואומר – שיני מפורקות לגמרי, שבורות, אני לא יכול לאכול כי אין לי שיניים.
מאיר כהן: חוץ מהפילנתרופיה, יש היום מסלול שבו דרך המדינה אפשר לקבל את הכסף?
מאיר כהן: גברתי?
מאיר כהן: תתקרבי למיקרופון.
אלי אלאלוף: גם לא שומעים טוב, לא רק שיניים.
מאיר כהן: כן, ענת, בבקשה.
<ענת חורב שיינברג: שלום.
<ענת חורב שיינברג: שמי ענת, אני מנהלת מחלקה לאוכלוסייה מבוגרת בשירותי הרווחה בגבעתיים, עיר באשכול 8-9.
<ענת חורב שיינברג: קרן הידידות לצערי לא יכולה לסייע לנו.
<ענת חורב שיינברג: אנחנו נמצאים לא פעם אל מול קשישים שאין אפשרות לטפל בשיניים שלהם.
<ענת חורב שיינברג: התקציבים של מה שנקרא מת"ס הם נמוכים.
<ענת חורב שיינברג: אנחנו מוצאים את עצמנו לקראת אמצע השנה עם תקציבים שבאמת נאלצים לסרב לאנשים בדברים נורא בסיסיים.
<ענת חורב שיינברג: אתה נגעת בשיניים ובאוכלוסייה המבוגרת, אז בוא נגיד שזה התחום, שבפירוש למעט באמת המשאבים הרבים של שורדי שואה, ניצולי השואה עומדים בפנינו היום, לאוכלוסיות האחרות – ואנחנו באמת עיר במצב סוציו אקונומי טוב, אבל יש 520 - - -
<ענת חורב שיינברג: אנחנו מתחילים לחפש קצת עמותות אחרות שאולי - - -
מאיר כהן: עמותות.
<ענת חורב שיינברג: עמותות, אבל גם זה לא מספיק.
<ענת חורב שיינברג: אנחנו מוצאים את עצמנו במצבים של חוסר אונים, שלפעמים אנחנו מסרבים לאנשים ואנשים מחכים לשנת התקציב הבאה.
<ענת חורב שיינברג: ובאמת, עיר חזקה, אבל בכל זאת, זה לא נושא בסדר היום של פרנסי העיר לתרום כסף לנושאים האלה.
מאיר כהן: לפני שחבר הכנסת סעדי ידבר, אני רוצה להגיד משהו.
מאיר כהן: כשהייתי שר רווחה, אנחנו הצקנו 230 מיליון שקלים כסף שאמור להגיע לעמותות, כי אמרנו שהגיע הזמן לא לשחרר, לשלוח את העמותות לרחבי הארץ, אלא להשתמש בהן כשותפים שלנו, ושכן מדינת ישראל תבוא לעמותה ותגיד בגלל מוטת השליטה שלכם ומוטת הניהול שלכם, אנחנו נותנים לכם כסף.
מאיר כהן: המדינה נותנת לעמותות, ביחד למחלקות הרווחה ויוצרים איזה שיח שהוא מעצים.
מאיר כהן: ואם עמותה יש לה 30 מיליון שקלים לקופת ידידות, מדינת ישראל תיתן 2 שקלים על כל שקל.
מאיר כהן: להפוך את היוצרות.
מאיר כהן: כשאנחנו היינו אישרנו את זה.
מאיר כהן: לצערי הגדול לפני שלושה חודשים הצעת החוק הזאת, שלי, לא עברה.
מאיר כהן: חשוב שזה יהיה כאן בחלל החדר.
מאיר כהן: כלומר, השאלות המנחות שאני שואל זה לא כי אנחנו לא יודעים את המציאות.
מאיר כהן: המציאות היא קשה.
מאיר כהן: אבל חשוב מאד לאוזניהם של אלה שלא נמצאים כאן, שיבינו שהכסף של הקרן לידידות צריך להיות הנשמה היתרה של החברה הישראלית.
מאיר כהן: אבל ברגע שהוא בא במקום החובה של המדינה, זה מקומם.
מאיר כהן: כי גם בסוציו אקונומי 10 יכול לבוא קשיש שיגיד לך שאין לו כסף למשקפיים.
מאיר כהן: ואני לא מכיר שום מנגנון.
מאיר כהן: השתדלנו לבנות מנגנון כזה.
מאיר כהן: אחד הדברים שאני מצר עליהם זה שלא היה רצף שלטוני ואי אפשר היה באמת, לא חלילה כי מישהו מחפש את הכיסא מעור, אלא יש משהו לא נורמאלי בזה שמתחלפים ואתה לא מספיק לעשות את הדברים.
מאיר כהן: אני מבקש להתייחס לסוגיה הזאת.
מאיר כהן: חבר הכנסת סעדי, אדוני.
אוסאמה סעדי: אדוני יושב הראש, חברי חברי הכנסת - - -
מאיר כהן: והיות שעבר החוק, אתה יודע שאנחנו יכולים להדיח אותך בלי בעיה.
אוסאמה סעדי: כן, בלי בעיה.
אוסאמה סעדי: עוד לא עבר ולא יעבור.
מאיר כהן: אינשאללה.
מאיר כהן: גם אני מקווה שהוא לא יעבור.
אוסאמה סעדי: אורחים נכבדים, עובדים סוציאליים נכבדים, נציגי עמותות, אני רואה פה גם חברים מתקופת הלימודים (הערה: הח"כ אומר את המשפט גם בשפה הערבית).
אוסאמה סעדי: אני רואה פה את העובד הסוציאלי, מנהל מחלקת הרווחה בעריית סכנין – אהלן וסהלן לכם ואני מברך אותך אדוני יושב הראש על היום הזה.
מאיר כהן: אני מעדיף שתברך אותי במרוקאית.
אוסאמה סעדי: אני עוד לא יודע מרוקאית.
אוסאמה סעדי: אני מברך אותך על היום הזה, חשוב, של העובדים הסוציאליים, שאתם באמת עושים עבודת קודש ואתם עומדים בחזית מול השכבות החלשות הכי נזקקות לשירותים בעיריות ואתם נתקלים ומטפלים בבעיות האלה בתקציבים הדלים ובחוסר המשאבים שיש.
אוסאמה סעדי: והיו מקרים לצערנו, אפילו של אלימות כלפי עובדים סוציאליים וכלפי מנהלי מחלקות במגזר הערבי ואני מתאר לעצמי שגם במגזר היהודי אותו דבר.
אוסאמה סעדי: לפני שעה היינו בוועדת העבודה, פה, בחדר הוועדה, והיה מנכ"ל המוסד לביטוח הלאומי ושמענו סקירה על השירותים שמעניק המוסד לביטוח לאומי ואני מודה ליושב הראש הקבוע, חבר הכנסת אלאלוף, שביקש סקירה מיוחדת על הביטוח הלאומי במגזר הערבי ושמענו על השירותים שנותנים, אבל יש מחסור אדיר בשירותים וכמובן בתקציבים.
אוסאמה סעדי: אנחנו זוכרים את הימים שהיית שר רווחה ובאמת השקעת בשירותי רווחה באופן כללי וגם במגזר הערבי.
אוסאמה סעדי: עכשיו אנחנו באמת סובלים ממחסורים אדירים.
אוסאמה סעדי: רן דיבר על המצ'ינג.
אוסאמה סעדי: בגבעתיים מדובר באשכול 8-9, הלוואי עלינו 5-6.
אוסאמה סעדי: אנחנו רובנו ב-2-3.
אוסאמה סעדי: ב-8-9 אתם זקוקים, אז מה אנחנו נגיד?
אוסאמה סעדי: מה נגיד, באמת?
אוסאמה סעדי: יש לנו פגישה עם מנכ"ל משרד הרווחה.
אוסאמה סעדי: אנחנו עומדים להעלות את כל הנושאים האלה, את המחסור בעובדים הסוציאליים באופן כללי וגם במיוחד במגזר הערבי.
אוסאמה סעדי: נושא המצ'ינג שרוב הרשויות לא מצליחות אפילו לשלם את האחוז המועט הזה ובאמת, אם יש נושאים שאני יכול להעלות בפני המנכ"ל ובפני השר, אני אשמח בייחוד מהנציגים של המגזר.
מאיר כהן: גברתי, רצית להגיד.
<מיכל דלין פרימרמן: שמי מיכל, אני מארגון לתת ורציתי לתת עוד כמה נתונים על הנושאים שנדונו.
<מיכל דלין פרימרמן: אנחנו אוספים כל שנה נתונים בנושא במסגרת כתיבת דו"ח העוני האלטרנטיבי שלנו.
<מיכל דלין פרימרמן: ניקח לדוגמא שבסקר שעשינו בין עמותות המזון, עמותות שמספקות את הסיוע לביטחון התזונתי של החיים בעוני, אז יותר מ-80% מהנתמכים בעצם מגיעים עם הפניה של מחלקות הרווחה.
<מיכל דלין פרימרמן: כלומר מחלקות הרווחה קולטות אותם, רואות שיש בעיה - - -
מאיר כהן: זה נתון חשוב.
<מיכל דלין פרימרמן: ולא מסוגלות לתת מענה ומפנות אותם שוב לפילנתרופיה.
מאיר כהן: אצלכם זה 100%.
מאיר כהן: זאת אומרת ההלימה, שיתוף הפעולה עם מחלקות הרווחה.
<מיכל דלין פרימרמן: בתכנית הזאת?
<מיכל דלין פרימרמן: לא, אצלנו פשוט יש - - -
מאיר כהן: כן, כן, ברור.
מאיר כהן: זה בסדר.
<מיכל דלין פרימרמן: ויכול להיות שהם נזקקים ומקבלים אותם גם בלי המכתב.
מאיר כהן: אוקיי, מאה אחוז, בסדר גמור.
<מיכל דלין פרימרמן: וכמובן מיותר לציין שהעמותות לא מקבלות את התמיכה הממשלתית בשביל לקיים, אלא חיות מהפילנתרופיה של הציבור והתעשייה ושיתוף הפעולה ביניהן.
<מיכל דלין פרימרמן: עוד נתון מעניין זה נתון ש-70% השיבו שהם תופסים את הממשלה כגורם האחראי לצמצום העוני, אבל יחד עם זה, גם כששאלו אותם מי הם אלה שנותנים מענה לחיים בעוני, אז הם שמו את העמותות ואת המגזר השלישי בראש, עם 43% ו-30% לתרומות של אנשים פרטיים ורק 20% זה היה הממשלה.
<מיכל דלין פרימרמן: כלומר, יש פער עצום בין התפיסה למי אחראי, למי עושה את זה בפועל.
<מיכל דלין פרימרמן: כמובן כולנו, המגזר השלישי מחבק את העובדים הסוציאליים ועובד איתם מאד בצמוד ומקווים מאד מאד שיתנו את המשאבים גם לעובדים הסוציאליים, כדי לפעול באופן ישיר, ואם פועלים באופן עקיף באמצעות המגזר השלישי, אז כמובן שיסייעו למגזר השלישי כדי לתת מענה לכל האוכלוסיות המוחלשות.
מאיר כהן: יעל ממשרד האוצר.
מאיר כהן: שמעת עד עכשיו, אז אל תיבהלי.
מאיר כהן: פשוט תתני תשובה.
<יעל אגמון: אין בעיה.
<יעל אגמון: תשובה על מה?
<יעל אגמון: תתמקד בשאלה.
מאיר כהן: למה משרד האוצר ושר האוצר התנגדו לחוק של 230 מיליון שקלים לעמותות לביטחון תזונתי.
מאיר כהן: את יודעת מה, השאלה לא הוגנת כלפיך.
מאיר כהן: מה אתם עושים.
<יעל אגמון: תראה, בין תקציב 2014 לתקציב 2016, תקציב משרד הרווחה גדל בכ-900 מיליון שקלים, שזה בערך 20% מתקציבו, גידול של 20% בתקציב.
<יעל אגמון: זה הרבה מעבר לגידול הטבעי, זה הרבה מעבר לכל מה שנקרא הטייס הרגיל.
<יעל אגמון: מתוך התקציב הזה - - -
מאיר כהן: כן, יש בתוך זה 530 מיליון שקלים של קצבאות קשישים?
<יעל אגמון: לא, לא, זה רק תקציב משרד הרווחה.
<יעל אגמון: מעבר לזה יש את ה-600 מיליון שקלים הקשישים.
<יעל אגמון: זה מעבר לזה.
<יעל אגמון: זה בתקציב הביטוח הלאומי, בהקצבות - - -
מאיר כהן: אני דרשתי 1.5 מיליארד.
מאיר כהן: הצלחתם לסחוט אותם, אה?
<יעל אגמון: ה-600 מיליון זה בסעיף אחר.
<יעל אגמון: מתוך ה-900 מיליון האלה, כ-150 הלכו לתכניות שונות לטיפול בעוני, כולל נושמים לרווחה, שזו תכנית שהתחילה עוד בתקופתך.
<יעל אגמון: מעבר לזה, הכספים התחלקו בהתאם לסדרי העדיפויות של המשרד.
<יעל אגמון: הם הלכו לכל האגפים – אגף לאוטיסטים, אגף לשירותים חברתיים, באמת התחלקו בין כל האגפים.
<יעל אגמון: זו תוספת תקציבית ניכרת למשרד.
<יעל אגמון: ברור שהצרכים עולים על הכספים, אבל זה נכון בכל המשרדים והעוגה, עוגת המשאבים של המדינה היא בסוף מצומצמת ואלה סדרי העדיפויות - - -
מאיר כהן: את זה תשאירי לפוליטיקאים להגיד, כי אני חולק על דעתך.
מאיר כהן: אני אומר דבר, דווקא בגלל שהייתי שר בממשלה.
מאיר כהן: אין בעיה של כסף בתקציב המדינה.
מאיר כהן: יש בעיה גדולה מאד של סדרי עדיפויות.