GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אני לא רוצה להגיד מילה אחת פוליטית, אבל כל מי שיושב בוועדת הכספים ורואה איך מיליארדי שקלים עוברים מצד לצד, לא יכול שלא לצאת בתחושה של – לעזאזל, איפה אנחנו.
אוסאמה סעדי: רק הסעיפים של הרזרבות.
מאיר כהן: אתם יודעים, כשאנחנו מדברים על סל התרופות מצילות החיים – 300 מיליון שקלים, אילו אתם הייתם כאן ויושבים במקומנו ורואים איך 300-400 מיליון שקלים עוברים מצד לצד אפילו לא בהצבעה, כי זה חלק מהסכם כזה והסכם אחר.
מאיר כהן: לכן, ושוב, אני לא אומר לך שום דבר, אתם אנשים על הכיפאק.
מאיר כהן: אני גם מאד מעריך את פקידי האוצר, בניגוד למה שאומרים.
מאיר כהן: חברה צעירים שעושים עבודה מצוינת.
מאיר כהן: רק אל תעזבו ותלכו לעבוד אצל טייקונים, זה הכי חשוב.
מאיר כהן: אבל יש בעיה של סדרי עדיפות ואת זה אנחנו צריכים להגיד.
מאיר כהן: וכל עובדת סוציאלית שמגיעה לקצה הרצף ומגיעה וצריכה להיכנס ולהתרים בקבוק שמן ואני בכוונה נותן את הדוגמאות האלה, כי הן קיימות.
מאיר כהן: מי שחושב שהן לא קיימות הוא טועה.
מאיר כהן: תשאלו את החברים שלכם ואולי אפילו אתם התנסיתם בזה.
מאיר כהן: מי שנמצא במצב כזה שהוא צריך לנקוש לאיזה סופר מרקט ולבקש ממנו שייתן לו סל מזון כי הוא צריך עכשיו להביא את זה לבית מסוים, שתמיד יחשוב שבקצה השני שם למעלה, אין בעיה של כסף, יש בעיה של סדרי עדיפות.
מאיר כהן: ולכן חשוב להגיד את זה.
מאיר כהן: תודה רבה יעל.
מאיר כהן: אנחנו מלאי הערה לעבודתך.
מאיר כהן: הצטרפו אלינו חבר הכנסת גואטה וחברת הכנסת עליזה לביא.
מאיר כהן: שלום יקירתי.
עליזה לביא: הגעתי לפחות רק להביע את הערכתי לעבודה הנהדרת שנעשית.
עליזה לביא: היה לנו דיון קשה בוועדת החוץ והביטחון, אני אספר לך.
מאיר כהן: יופי, נהדר.
מאיר כהן: בבקשה, איילה.
<איילה מאיר: איילה מאיר ממשרד הרווחה.
<איילה מאיר: אני רוצה להצטרף גם לברכות וגם לדברים שנאמרו.
מאיר כהן: תעזבו את הברכות.
מאיר כהן: תגידו מה שכואב.
<איילה מאיר: אני רק רוצה להוסיף למה שיעל ממשרד האוצר אמרה, וזה מאד מאד חשוב להדגיש את זה, שבאמת הרבה מאד בזכותך, חבר הכנסת מאיר כהן, כשר הרווחה, אנחנו הצלחנו לעשות שינוי מדהים בשלוש השנים האחרונות בתחום של טיפול בעוני, בכמה רמות.
<איילה מאיר: קודם כל בתכניות תעסוקה שהתפתחו מכמה מיליוני שקלים, בכמה תכניות נקודתיות בעיקר, ל-50 מיליון שקלים שאנחנו משקיעים מדי שנה בתכניות מגוונות בתחום תעסוקה, שאפשר לומר לגמרי, כל העובדים הסוציאליים השותפים שלי פה יסכימו, שזה כלי שיקומי ממדרגה ראשונה, גם לאוכלוסייה שחיה בעוני.
<איילה מאיר: זה לא מספיק, זה לא כלי יחידי, אבל בהחלט - - -
מאיר כהן: איילה, אני רוצה לשאול.
מאיר כהן: סליחה שאני מפריע, אני רוצה לשאול אותך, אני שוב מתמקד בדברים ואני חושב שחשוב שאנחנו נתמקד בזה.
מאיר כהן: אני חסיד השיטה שאומרת, אתם מכירים את הקלישאה הזאת, קלישאה – תתנו חכות במקום דגים, אבל אני אומר – יש מצבים בחייו, בחיינו כאנשי ציבור, של העובד הסוציאלי, שהוא צריך עכשיו לתת את הדג.
מאיר כהן: האם יתפתח משהו שאנחנו מאפשרים למחלקות רווח, לעובדים סוציאליים, האם יש להם איזו קופה שתוך שבע דקות, כמו שהיא אמרה, תוך שבע דקות, בלי לעבור רגולציה מפה עד להודעה חדשה ואני מכיר את הרגולציה הזאת, האם השתנה משהו?
מאיר כהן: אני ניסיתי.
מאיר כהן: לא כל כך הצלחתי.
מאיר כהן: האם היום השתנה משהו?
מאיר כהן: האם יש איזו קופה שבה יכולים ללכת ולתת עזרה מיידית לאיש עני?
<איילה מאיר: יש שתי קופות.
<איילה מאיר: קופה ראשונה היא הקופה של ה-50 מיליון שקלים שהציגה והזכירה גם יעל מהקרן לידידות, שאנחנו נותנים כסיוע גמיש, ככל שניתן גמיש, סיוע חומרי מיידי.
<איילה מאיר: דרך אגב, אני חייבת לציין פה משהו.
<איילה מאיר: כ-30% מתוך התקציב הזה, של ה-50 מיליון, הולך לא על הצעד הזה שאתה מדבר עליו, לא על הדגים אלא על מה זה הולך?
<איילה מאיר: 25% להסעות לטיפולים מצילי חיים, להסעות לחולי דיאליזה - - -
<איילה מאיר: למימון של צרכים רפואיים שמשרד הבריאות ומערכת הבריאות לא מממנים אותם ולא יכולים לממן אותם לאוכלוסייה בעוני, בכלל שהם שירות אוניברסאלי.
<איילה מאיר: זה למשל לקונה, בעינינו, שאנחנו חייבים חייבים, וגם בוועדה למאבק בעוני שאלאלוף עמד בראשה, זה אחד הדברים שאמרנו בצורה חד משמעית, שאנשים עניים הם גם אנשים יותר חולים, ואנשים שהם חולים והם גם עניים, הם נטל על מדינת ישראל ואנחנו חייבים בזה לטפל.
<איילה מאיר: אבל חוץ מה-50 מיליון האלה, יש עוד 25 מיליון במסקרת ה-100 מיליון שקלים שמוקצבים לתכנית נושמים לרווחה, שזה עבור אותו סל גמיש.
<איילה מאיר: 8,000 שקלים לכל משפחה בתכנית לשנה, שזה הכי גמיש והכי זמין והכי נגיש שאפשר להגיד, תוך אני לא יודעת אם שבע דקות, אבל תוך זמן מאד קצר למשפחה שנמצאת בתהליך של שינוי משמעותי, כוללני ועוטף מכל הבחינות.
<איילה מאיר: גם בתכניות, גם שיש עובדים סוציאליים שמטפלים בהם, גם שיש מנטורים, מלווים משפחתיים שמלווים אותם.
<איילה מאיר: גם עושים איתם זכויות פרו-אקטיביות וגם יש להם את ה-8,000 שקלים לצידם, כדי שהם יוכלו לסייע ולהסיר חסמים ואנחנו יודעים שזה עוזר ומסיר חסמים והתוצאות הן מדהימות עד עכשיו, למרות שאנחנו רק באמצע.
<איילה מאיר: הלוואי ונצליח למסד את התכנית ולהרחיב אותה, ויש לי הבטחה, וככה התכתבתי עם חנן פריצקי, מנהל אגף התקציבים אצלנו, שיש לנו הבטחה מהאוצר, שאם אנחנו נצליח בתכנית הזאת ונראה את התוצאות בקרב 3,000 המשפחות שנמצאות בתכנית, אנחנו נרחיב אותה ואנחנו נדרוש את ההרחבה שלה.
<איילה מאיר: אז מבחינתנו זו בשורה.
<איילה מאיר: זה לא מספיק, אבל זה יותר טוב ממה שהיה לפני כמה שנים.
<איילה מאיר: תודה.
מאיר כהן: תודה רבה איילה.
מאיר כהן: אני אבקש מפתחי אבו יונס, בבקשה אדוני.
מאיר כהן: פתחי, 2.5 דקות.
<פתחי אבו יונס: שלום לכולם.
<פתחי אבו יונס: אני אנסה לקצר.
<פתחי אבו יונס: אני אקח מפיך, אתה אמרת שאתה לא רוצה להגיע למקום בו אנשי ההון משתלטים על המדינה.
<פתחי אבו יונס: אני רוצה להגיד לך שאתה אמרת את ה-90 דקות ואתה בתוספת הזמן.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שאנחנו נמצאים במקום בו אנשי ההון הם אלה ששולטים במדינה וזו הבעיה העיקרית.
<פתחי אבו יונס: אני לא חושב שאנחנו נמצאים במקום שהבניין הזה יעזור לעובדים הסוציאליים.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שהבניין הזה צריך לעזור לעצמו.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שהבעיה היא לא בעיית העובדים הסוציאליים.
<פתחי אבו יונס: הבעיה היא בעיית החברה הישראלית.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שהבעיה האמיתית נגועה בזה שמזמן נטשנו את הרצון להגיע לחברה שוויונית.
<פתחי אבו יונס: להגיע לחברה שוויונית היום זה פאסה.
<פתחי אבו יונס: אפילו מחברה צודקת היום אנחנו מנסים להתנער.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שכאן שורש הבעיה.
<פתחי אבו יונס: הבעיה היא לא עם העובדים הסוציאליים, הבעיה היא עם הערכים אליהם הגיעה המדינה.
<פתחי אבו יונס: זו הבעיה.
<פתחי אבו יונס: אני לא סיימתי.
מאיר כהן: פתחי, שנייה.
מאיר כהן: ככה אני קורא לבן שלי, יפתח.
מאיר כהן: היות ואנחנו לא דנים עכשיו בשאלות פילוסופיות, בוא נוריד רגע את הדיון.
מאיר כהן: אני בניגוד אליך חושב שהבעיה היא מאד מאד פרגמאטית ומאד מאד פתירה ואנחנו רוצים להתייחס אליה.
מאיר כהן: אתה צודק במה שאתה אומר, אבל זה לדיון אחר.
מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שהתחושות האלה מלוות גם איתנו.
מאיר כהן: לא באותה קיצוניות שאתה מדבר עליה, אבל כשאני דיברתי, אני דיברתי על כך שאני הייתי עד למחלקות רווחה שאמרו לי מנהלי המחלקות וראשי הרשויות – מאיר, אנחנו אין לנו כלום שאנחנו הכנסנו עמותה והיא מנהלת לנו את מחלקת הרווחה.
מאיר כהן: שם אמרתי זאת טעות ענקית.
מאיר כהן: שם אנשים בעלי המאה הופכים לבעלי הדעה.
מאיר כהן: בזה אני נזהרתי.
מאיר כהן: בבקשה, יש לך עוד דקה.
<פתחי אבו יונס: תודה לך.
<פתחי אבו יונס: אני אגיד לך, כשדיברה מנכ"לית הקרן לידידות, היא דיברה אלי יותר מאשר נציגת משרד הרווחה, על אף שאני משתייך למשרד הרווחה.
<פתחי אבו יונס: כי היא דיברה על הבעיות האמיתיות של העובדים הסוציאליים בעניין הסיוע החומרי.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שיש לנו בעיה, העובדים הסוציאליים, יש לנו בעיה במדינת ישראל לתת את השירות החומרי.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שאנחנו צריכים, העובדים הסוציאליים, להתרכז בעבודה הטיפולית, בבניית תכניות שיקום חברתיות לאנשים שמגיעים אלינו, כאשר המדינה תקים יחד עם הארגונים הפילנתרופים רשות לאומית שתיתן סיוע חומרי לכל בן אדם נזקק שמגיע אלי כעובד סוציאלי.
<פתחי אבו יונס: אני חושב שכמו שמדינת ישראל וממשלת ישראל יזמה מיזמים מיוחדים יחד עם הג'וינט לישראל, גם בתחום הילדים בסיכון ופעלה - - -
אילן גילאון: למה צריך להקים רשות?
אילן גילאון: לא מספיק מדינה?
אילן גילאון: המדינה זו רשות די טובה .
<פתחי אבו יונס: המדינה לצערי עד - - -
אילן גילאון: לא, כי מה שאתה אומר אתה מאה אחוז צודק, אבל המדינה לא יכולה להסתמך על עמותות.
<פתחי אבו יונס: אמרתי שתקים רשות לאומית משותפת בין המדינה לבין הקרן לידידות - - -
אילן גילאון: שתשים את הכסף איפה שצריך לשים את הכסף.
אילן גילאון: זה הרשות.
אילן גילאון: ככה היא נקראת.
<פתחי אבו יונס: שיוכלו באמת להקים מאגר שבו, כמו שהקרן לידידות היום יכולה לסייע באפילו פחות משבע דקות, נוכל לסייע לכל בן אדם שאין לו את הסיוע היום, כן לתת לו את הסיוע.
<פתחי אבו יונס: עוד דקה, שנייה.
מאיר כהן: לא, לא, פתחי, תודה רבה.
מאיר כהן: תודה אדוני, תודה רבה.
מאיר כהן: מירב מרציאנו לוי, בבקשה.
<מרים שמחי הגדי: אתם מדברים אלי?
מאיר כהן: כן, כן, בבקשה.
<מרים שמחי הגדי: מרים שמחי הגדי, זה שמי.
<מרים שמחי הגדי: לא מרציאנו ולא לוי.
<מרים שמחי הגדי: נעים מאד.
מאיר כהן: מי זאת מירב מרציאנו לוי?
<מרים שמחי הגדי: אני חושבת שהתכוונתם אלי.
מאיר כהן: אה, אז זו טעות גדולה.
מאיר כהן: אוקיי, בבקשה גברתי.
<מרים שמחי הגדי: אבל יש לי שמחי בשם.
<מרים שמחי הגדי: אני רוצה לדבר על המשוואה הכאובה הזו של העוני, של הלקוחות שלנו, של השירותים שלנו ושל העובדים הסוציאליים.
<מרים שמחי הגדי: אני לא אחזור ואפרט כאן, כי התייחסו כבר לעובדה הכאובה שהמדינה מפרה את האחריות שלה לשירותי הרווחה.
<מרים שמחי הגדי: אנחנו רואים יותר ויותר שירותים מופרטים.
<מרים שמחי הגדי: אני רוצה להתייחס לתכנית התעסוקה, אני מכירה אותה מקרוב.
<מרים שמחי הגדי: הבת שלי עובדת סוציאלית באחת התכניות האלה, היא עובדת קבלן.
<מרים שמחי הגדי: כולנו פה מבינים את משמעות הדבר.
<מרים שמחי הגדי: לעומת זאת יש שירותי רווחה רבים אחרים שאליהם לא הגיעו התכניות האלה.
<מרים שמחי הגדי: הקופה הזו, שעומדת לרשות מתי מעט המשפחות שנהנות מתכנית נושמים לרווחה, משפחות אחרות לא יכולות להנות ממנה.
<מרים שמחי הגדי: אנחנו רואים יותר ויותר אנשים ממשפחות ששני ההורים עובדים, מגיעים, מתפקדים על דלתנו.
<מרים שמחי הגדי: אנחנו רואים משפחות שבראשון הורה עצמאי שלא מסוגלות לקיים את עצמן.
<מרים שמחי הגדי: אני לא יודעת אם אתם יודעים, יש מפקחת ארצית לנושא המשפחות שבראשן הורה עצמאי במשרד הרווחה, אבל אין שם אגורה של תקציב, ובפרט זה נושא לא מתוקצב.
<מרים שמחי הגדי: אני רוצה אבל לעבור לדבר על החלק האחרון במשוואה וזה העובדים הסוציאליים, תנאי העבודה שלנו, העובדים הסוציאליים.
<מרים שמחי הגדי: אני רוצה לדבר על השכר המביש שמשקף בעיני ובעינינו - - -
מאיר כהן: גברתי, גברתי.
<מרים שמחי הגדי: תרשה לי דקה, דקה.
מאיר כהן: גברתי, היו שמונה ועדות שבהן דיברנו על כל הדברים האלה.
מאיר כהן: בכוונה את הוועדה הזאת, אנחנו ייחדנו אותה למתח מצד אחד ולהשלמה מצד שני, עם מציאות שבה אנחנו מתרגלים לשגרה, שהמדינה לא נותנת את חלקה והפילנתרופיה נכנסת.
מאיר כהן: על השיח הזה בין המדינה לבין הפילנתרופיה רצינו לדבר היום.
מאיר כהן: אז אני מבין את המצוקות ואנחנו דיברנו וחיזקנו אותן, אז - - -
<מרים שמחי הגדי: תרשה לי בכל זאת להשלים את המשפט.
<מרים שמחי הגדי: אני רוצה לדבר על המעמסה שלא מאפשרת לנו למצות את הכישורים שלנו ואת הידע שלנו, כדי לתת טיפול הולם לאנשים.
<מרים שמחי הגדי: כי אנחנו לא מדברים רק על מענים בכסף.
<מרים שמחי הגדי: אנחנו מדברים גם על צורך בטיפול רגשי, בליווי רגשי בלעשות את כל המלאכה הזו.
<מרים שמחי הגדי: אין לנו אפשרות לעשות את זה בתוך תנאי המעמסה האלה, וצריך לקחת את זה בחשבון.
<מרים שמחי הגדי: ואני רוצה להעלות עוד נקודה שהוזכרה כאן בחטף וזה נושא היחס אלינו, נושא מסע ההכפשה שמתנהל כנגד העובדים הסוציאליים בתקשורת וברשת.
<מרים שמחי הגדי: קחו את זה בחשבון.
<מרים שמחי הגדי: זה מחליש אותנו.
<מרים שמחי הגדי: מדברים פה על עבודת קודש, על המסירות הרבה שלנו, אבל אנחנו לא יכולים - - -
מאיר כהן: גברתי תודה רבה.
מאיר כהן: אנחנו שמענו את זה כל היום וזה ממש קצת אפילו מעליב אותנו שצריכים להגיד את זה עוד פעם.
מאיר כהן: אנחנו הולכים עם התחושה הזאת.
מאיר כהן: אני הבעתי את דעתי השבוע על כך שמשרד הרווחה לא חיבק את העובדים הסוציאליים בעקבות כתבה נוראה שהייתה, שחטאה לאמת.
מאיר כהן: ובמקום שמשרד הרווחה, תגובתו הייתה תחקיר מצוין ואנחנו נפעל לפיו, היה צריך להגיד התחקיר לא טוב ועושים עוול לעובדי רווחה.
מאיר כהן: אמרתי את דעתי.
מאיר כהן: אנחנו אומרים את דעתנו.
מאיר כהן: בכל זאת אני רוצה לחזור לדקות שנשארו כאן.
מאיר כהן: כל מה שאת אומרת, גברתי, את צודקת.
מאיר כהן: אין ויכוח על זה.
מאיר כהן: הצעות החוק שלי – 60 תיקים לעובדת סוציאלית – עברה בקריאה טרומית.
מאיר כהן: אני מנהל מאבקים בכדי שזה יבוא לקריאה ראשונה וקריאה שנייה ונמצא את התקציבים.
מאיר כהן: היום בשעה חמש, בהסכמת הממשלה, לקח לי כמה חודשים לשכנע, שאנחנו מתקנים את סעיף 19 א' בחוק האפוטרופוס, שרק השופט יפסוק ושלא תבוא פקידת סעד ותגיש לו תזכיר והדיון ייקח 20 שניות.
מאיר כהן: ויגיד לפקידת הסעד אני פוסק על פי התזכיר שלך, אבל את גם תלכי ותטפלי בהם.
מאיר כהן: ותראו משפחה שבתזכיר אומרת פקידת הסעד שיש צד אחד או אחר שצריך לקבל את חוות דעתה, ונראה מי יכול להתמודד אחרי זה עם המשפחה.
<מרים שמחי הגדי: אני מברכת אותך.
מאיר כהן: אז אנחנו עושים את הדברים.
מאיר כהן: אנחנו כל כך יודעים.
מאיר כהן: ובכל זאת, אני גם מעצם היותי ראש עיר וגם ממה שעבדתי במשרד הרווחה, ואלוהים עדי שהשתדלתי את הקופה הגדולה הזאת של הצרכים, להגדיל עוד ועוד.
מאיר כהן: אני כל הזמן הולך בתחושה, במיוחד אחרי שאני חוזר מסיור ב-OECD – אילן, חברי חברי הכנסת – וראיתי שהמדינה לוקחת חלק גדול מאד בתוך הפילנתרופיה.
מאיר כהן: כלומר, כשהיא באה לפילנתרופים אז הם עושים שם איזה מצ'ינג מדהים של לבוא לפילנתרופ ולהגיד לו אוקיי, אתה נותן מיליון, אני – המדינה – נותנת שני מיליון שקלים.
מאיר כהן: ויוצרים בכל מקום ובמיוחד בערי הפריפריה, יוצרים קופות שהן לא שקופות או לא שמוציאים מהכיס ונותנים.
מאיר כהן: אבל נותנים ארגז כלים יוצא מן הכלל לעובדים סוציאליים, לטפל בעוני בנוסף לכל החכות ולכל תכניות התעסוקה ונושמים לרווחה וכו'.
מאיר כהן: אבל יש את הרגעים האלה שבהם אתה צריך, העובד הסוציאלי צריך כאן ועכשיו.
מאיר כהן: אתם יודעים כמה אלפי מנות מזון מועברות כל יום חמישי למשפחות?
מאיר כהן: ואתם יודעים כמה אלפי משפחות תלויות בגיוס הכספים של אותה עמותה?
מאיר כהן: כי אומרים לי ראשי עמותות – יש ימי שישי שאנחנו לא מצליחים לקבל, ומה קורה עם המשפחות?
מאיר כהן: אנחנו לא נותנים להן.
מאיר כהן: זה ליבת העניין.
<מרים שמחי הגדי: לצערי אנחנו מכירים את זה מקרוב.
<מרים שמחי הגדי: אנחנו מכירים את החיזורים בשביל האנשים אחרי חברים לרפואה, אנשים שלא מסוגלים לשלם עבור התרופות שהן במימון קופת החולים.
<מרים שמחי הגדי: יש אנשים שלא מסוגלים, שלא נוטלים את התרופות היומיומיות שהם זקוקים להן.
<מרים שמחי הגדי: אנחנו עסוקים כל הזמן בשנור וזה לא משאיר לנו הרבה זמן לעסוק בטיפולים, וזה לא משאיר זמן לעבודה המקצועית.
מאיר כהן: או, הנה את נוגעת.
מאיר כהן: את רצית להגיד משהו ואחרי זה יסכם חבר הכנסת.
<דלית אלון אוחנה: אני רק רוצה להתייחס לעניין החכות והדייגים וכל הסיפור זה.
<דלית אלון אוחנה: שמי דלית אלון אוחנה, אני עובדת במרכז הורים למתבגרים.
<דלית אלון אוחנה: אני מטפלת ב-13 משפחות.
<דלית אלון אוחנה: יש לי פריבילגיה, ועדיין אני פוגשת הורים שהם הורים עובדים.
<דלית אלון אוחנה: עובדים במשרות ממשלתיות, לעתים מרוויחים הרבה יותר ממני, ועדיין נתקלים בכל מיני סיטואציות שאין כסף.
<דלית אלון אוחנה: אין כסף.
<דלית אלון אוחנה: אין כסף לטיול שנתי, אין כסף לרסק עגבניות.
מאיר כהן: באיזה מקום את עובדת?
<דלית אלון אוחנה: אני עובדת במרכז הורים למתבגרים בירושלים ששייך למכון סאמט ולעירייה.
<דלית אלון אוחנה: אני עובדת העמותה.
<דלית אלון אוחנה: ואם אני יושבת להדרכת הורים וצריכה לדבר עם אמא על הסמכות שלה בבית, על ההתפרצויות של המתבגר שלה והמתבגר והמתבגרת שלה בעצם עסוקים בהישרדות, אין להם פנאי לשום דבר אחר.
<דלית אלון אוחנה: אין להם פנאי ללמוד, אין להם פנאי לשום דבר אחר.
<דלית אלון אוחנה: והסיפור הוא לא רק העבודה הסוציאלית והשכר.
<דלית אלון אוחנה: זו המדיניות בדיור ציבורי והמדיניות בקצבאות הילדים והמדיניות בחינוך, שהוא כבר לא חינוך חינם.
<דלית אלון אוחנה: זאת אומרת זה פשוט נוגע בכל משרדי הממשלה.
<דלית אלון אוחנה: ואם אין חינוך חינם ואם הבריאות כבר יקרה וטיפולי שיניים, הורים שאין להם כסף לטפל.
<דלית אלון אוחנה: יש לי אמא שהיא לא פנויה כי היא נתנה שיקים למרפאת שיניים והם חזרו.
<דלית אלון אוחנה: וארבעה חודשים היא - - -
<דלית אלון אוחנה: וניתקו להם את הגז.
<דלית אלון אוחנה: כלומר על דברים כאלה אנחנו מדברים.
<דלית אלון אוחנה: הם היו ארבעה חודשים, כל החורף בלי גז.
מאיר כהן: המשנה לנשיא, בבקשה אדוני, קצר, כי מתחיל עכשיו טקס שאנחנו כולנו רוצים להיות בו, של חלוקת תעודת הצטיינות ואני אפסיק את הישיבה בעוד ארבע דקות.
<ג'ף קיי: ג'ף קיי.
<ג'ף קיי: חבר הכנסת כהן, אלף תודה על הדיון.
<ג'ף קיי: אני יושב כאן ואני שומע את הצליל ואני מגיע למסקנה שאם אנחנו נמצא מכאן ואנחנו נחשוב שהקרן לידידות החליפה את המדינה, זה יהיה כישלון ענק לא רק למדינה אלא גם לקרן לידידות.
<ג'ף קיי: ואלף אני רוצה לומר שאת מה שאנחנו עושים פה, ודיברנו על קום על קופת הידידות, אנחנו עושים עם העובדים הסוציאליים של מחלקות הרווחה ברשויות, אנחנו לא עושים את זה לבד.
<ג'ף קיי: אבל זאת לא הנקודה.
מאיר כהן: כן, ציינתי את זה.
<ג'ף קיי: הנקודה שאני רוצה לומר כאן ואני אומר את זה בשם הרב אקשטיין שנמצא בחו"ל, שאנחנו רוצים לעשות יחד עם המדינה כל דבר בשילוב ידיים שאנחנו ואתם חושבים שאפשר לעשות כדי לקדם את מעמד העובדים הסוציאליים וכדי למגר את העוני בארץ.
<ג'ף קיי: אנחנו ניפגש בכל מקום ובכל שעה ויש לנו תקציבים מהתורמים הנדיבים, לבוא עם המדינה ולחשוב מה הפתרונות בגובה העיניים.
מאיר כהן: יש כבר התחלה של פרויקטים כאלה משותפים?
מאיר כהן: חבר הכנסת גואטה, בבקשה.
מאיר כהן: אתה יכול סתם לברך.
יגאל גואטה: לא, לא, בסדר.
יגאל גואטה: אני באתי משם, מאיפה שאתה עזבת וברכתי ואני גם כאן בהחלט אברך ואגיד יישר כוח גדול.
יגאל גואטה: אין ספק שליבנו אתכם, רק הכסף שצריכים להביא לכם אף פעם לא קיים ואני שומע את הדיונים האלה הלוך ושוב במשך שנים רבות, זה איזה שהוא מעגל קסמים כזה.
יגאל גואטה: אין כסף אז לא יכולים לטפל כמו שצריך.
יגאל גואטה: לא יכולים לטפל כמו שצריך, אז יש ביקורת וחוזר חלילה.
יגאל גואטה: אבל מעבר להעדר המשאבים הנדרשים לעובדים הסוציאליים לטיפול בנושאים האלה, אני חושב שגם המשאבים הקיימים שמגיעים מכל מיני גופים כאלה ואחרים ואני מכיר את זה מקרוב מאד, אדוני יושב הראש, בנושא טיפול בנוער בסיכון במקרה, שהגיעו כספים רבים, אבל בסופו של יום הם לא מגיעים באמת לטיפול בילד בסוף.
יגאל גואטה: זה הולך לעמותה, למנכ"ל, לסמנכ"ל, לדרך, למסביב, לכל המנהלים והעניינים והמכוניות.
יגאל גואטה: ואם לדוגמא הגיעו 50 מיליון שקלים, בסופו של יום הילד בסיכון מקבל 3 מיליון מכל הסיפור הזה.
יגאל גואטה: ואני חושב שזה הדבר שאנחנו צריכים לטפל בו.
<רן מלמד: אדוני, אני מבקש למחות על הדברים.
<רן מלמד: הם מקוממים והם לא במקום.
מאיר כהן: אוקיי, נרשם בפרוטוקול.
<רן מלמד: והם לא מציגים את המציאות.
מאיר כהן: אמרת את הדברים.
מאיר כהן: אני בכל זאת מברך, אני רוצה להגיד משהו, אדוני.
מאיר כהן: אני מלא הערכה ומברך במציאות הקשה את אנשי העמותות ומברך את אנשי הקרן לידידות, כי מה לעשות, במציאות הקשה טוב שהם נמצאים.
מאיר כהן: מה שאנחנו צריכים לעשות זה לחפש איתם את החיבוק ואת לקיחת האחריות ולא להותיר אותם לבד בשטח.
מאיר כהן: אתה רצית להגיד משהו, בבקשה.
<אריה אהרון: כן, אני אגיד בקצרה.
<אריה אהרון: קודם כל תודה על היום הזה מאיגוד העובדים הסוציאליים, שהרמת את זה.
<אריה אהרון: ודבר שני רציתי להגיד דבר מאד חשוב שלא דיברו עליו, על תשומות או על משאב מאד חשוב.
מאיר כהן: מה שמך?
<אריה אהרון: אריה אהרון, יושב ראש מחוז תל אביב והמרכז של איגוד העובדים הסוציאליים.
<אריה אהרון: רציתי להגיד שיש משאב מאד מאד חשוב שלא מדברים עליו כמעט, ודיברנו על זה לפני שנייה בקיצור, וזה העניין של משאבי כוח האדם של העובדים הסוציאליים.
<אריה אהרון: ברגע שאין מספיק משאבי כוח אדם לעובדים הסוציאליים, כמו שדיבר מר מלמד על מיצוי זכויות.
<אריה אהרון: לכן אני חושב שההצעה שלך, של 60 תיקים, 60 משפחות לעובד סוציאלי, במידה והיא תעבור, היא תחולל מהפך היסטורי - - -
מאיר כהן: היא תעבור.
<אריה אהרון: בעניין הזה של מיצוי זכויות.
<אריה אהרון: גם מיצוי זכויות וגם לתת משאבים לעובדים הסוציאליים.
<אריה אהרון: תודה רבה.
מאיר כהן: תודה רבה אדוני, ואני גם רוצה לסיים ולהגיד לכם, בסוף השנה הזאת העובדים הסוציאליים, אדוני מהאיגוד, הסכם השכר שלכם ייפתח.
מאיר כהן: אני מקווה שאתם תדעו לצאת ולהיאבק.
מאיר כהן: וכשיגידו לכם עלייה של 1.5% אל תחתמו.
מאיר כהן: תגידו לא.
אילן גילאון: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת משנה לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
אילן גילאון: אמנם אנחנו עוסקים בנגישות החושית היום, ואני יודע שהיו כל מיני מהמורות, נקרא לזה כך, לא אחרת.
אילן גילאון: בדרך לכאן בנגישות הפיזית באוטובוס עם הבינעירוני, ובכן, אנחנו נביא צ'לנץ למשרד התחבורה שבאמת הוא אחד המשרדים הבעייתיים מבחינת תקנות הנגישות כאן.
אילן גילאון: אנחנו מדברים גם על נגישות פיזית וגם על נגישות חושית, אתם תצטרכו לעשות את זה בזמן הקרוב ביותר.
אילן גילאון: אני הסברתי לא פעם שהבעיה התקציבית איננה בשולחן הזה.
אילן גילאון: אנחנו צריכים לעשות מה שהצרפתים קוראים לו: "קום אל פו".
אילן גילאון: מדינת ישראל תתכבד, ושם זה התפקיד השני שלנו, גם כחברי ועדת הכספים, וגם אנחנו מדי שישה חודשים מופיעים ותרים על הכסף כדי למצוא את התקציבים, אבל אין לערב את אלה באלה – אנחנו חייבים לעשות את הדברים כתקנם.
אילן גילאון: אני לא הבנתי בזמנו למה משרד החינוך קיבל את ההנגשה הפרטנית, ודאי וודאי אני לא מבין מדוע הייתה כאן הקלה בעניין של ההנגשה הפיזית בתחבורה הבינעירונית - אתם תקבלו את החוק.
אילן גילאון: אנחנו נתקין את החוק.
אילן גילאון: אנחנו נביא לכם הצעה לחוק במשרד, ואתם תצטרכו לאמץ אותו, אני מקווה.
מיקי רוזנטל: לא, אבל לא הבנתי, למה זה רק נגישות חושית ולא פיזית?
מיקי רוזנטל: למה זה רק בינעירונית ולא עירונית?
מיקי לוי: בעירוני מותקן.
אילן גילאון: קודם כל זה נכון, פה תמיד כשמדובר בנושא הזה נכון להתפרע בו, אבל יש לזה תשובות - זו בעיה היסטורית כאן.
<אייל לב ארי: עניין היסטורי של חקיקת תיקון מס' 2.
מיקי לוי: - - - לכנס הכול לחוק אחד, כאשר הוא מפוצל כרגע לכמה נושאים: חושית, קולית - - -
מיקי רוזנטל: בסדר, למה?
מיקי רוזנטל: ההיסטורית - - -
אילן גילאון: מיקי, אנחנו בכל מקרה דנים בנפרד בכל סוגיה, אבל סוגיה פיזית לא קיימת על השולחן כרגע, משרד התחבורה לא הגיש תקנות בנושא.
מיקי רוזנטל: על זה אני שואל, על זה מתלונן המשורר.
אילן גילאון: אחת לשלושה חודשים יש כנס לתת בראש, ואני אזמין אותך לעשות את זה.
אילן גילאון: למה לא הבאתם?
אילן גילאון: למה לא עשיתם?
אילן גילאון: מתי אתם עושים?
אילן גילאון: רושמים על הקרח ואחרי זה אותו דבר - משרד התחבורה בעניין הזה, משרד הביטחון בעניין הזה, בטחון הפנים, יש כמה ילדים מופלאים פה בחבורה.
<אייל לב ארי: תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (נגישות חושית באוטובוסים בין-עירוניים), התשע"ו - 2016 בתוקף סמכותי לפי סעיף 19(ג1)(1) לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998 (להלן – החוק), וסעיף 71 לפקודת התעבורה , בהסכמת שר האוצר לפי סעיף 19סז לחוק, ובהתייעצות עם נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ועם ארגונים העוסקים בקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: הגדרות 1.
<אייל לב ארי: בתקנות אלה- "אוטובוס" - אוטובוס ציבורי כהגדרתו בתקנות התעבורה; "אוטובוס בין-עירוני" - אוטובוס המיועד להסיע נוסעים בקו שירות בין עירוני ושהוא צוין ברישיון הרכב כאוטובוס בין-עירוני; "אוטובוס בין-עירוני נגיש" - אוטובוס בין-עירוני התאמות נגישות לאנשים עם מוגבלות חושית לפי תקנה 4; "זמן תאורה" – כהגדרתו בתקנות התעבורה;
<ישראל אבן זהב: בקשר לסעיף הזה, רשום פה: "התאמות נגישות לאנשים עם מוגבלות חושית", ומה עם שאר האנשים לא צריך להיות?
<ישראל אבן זהב: האוטובוס מסומן כאוטובוס נגיש עם סמל הנגישות הבינלאומית.
<ישראל אבן זהב: אה, לא יהיה עליו סמל?
<ישראל אבן זהב: אז שלא יכתבו שהוא נגיש, אז הוא לא נגיש.
<אייל לב ארי: אנחנו נגיע אליו.
מיקי לוי: אנחנו מתעסקים, לצערי, רק בחלק הזה של החושי, הלוואי ויכולנו - - -
מיקי רוזנטל: לא, אבל תראה, יש חשש מיקי - - -
מיקי לוי: אין לו סמכות.
מיקי רוזנטל: לא, בסדר, אבל אנחנו אומרים יש חשש שאם נאשר את התקנות האלה, הם יישארו לאוטובוס.
אילן גילאון: מיקי, אין שום חשש, אבל אני חושב שלצורך העניין באמת אין טעם להגדיר את זה כך בתור נגישות חושית.
מיקי רוזנטל: בדיוק, או שהוא אוטובוס נגיש או שהוא לא נגיש, זאת בדיוק הבעיה שלנו.
אילן גילאון: עוד פעם, ההגדרה יכולה להיות נגישות, אבל כאן אנחנו מדברים על העניין של האודיו וידאו.
<אייל לב ארי: אפשר להוריד את ההתאמות שבוצעו בו התאמות נגישות לפי תקנה 4.
<אייל לב ארי: תקנה 4 מבחינת - - - שלה עדיין תפרט התאמות חושיות, זה יכול להיות אוטובוס בינעירוני שבוצעו בו התאמות נגישות לפי תקנה 4.
מיקי רוזנטל: מה ההצעה בבקשה?
<אייל לב ארי: שאוטובוס בינעירוני נגיש זה יהיה אוטובוס בינעירוני שבוצעו בו התאמות נגישות לפי תקנה 4.
אילן גילאון: שזה נוגע לחושים.
<אייל לב ארי: בפירוט ב-4 ו-5 זה בעצם יהיה בכל מקרה פירוט של ההנגשה החושית.
<אייל לב ארי: "חיית שירות" – כהגדרתה בתקנות נגישות השירות; "מורשה נגישות" – כמשמעותו בסעיף 19 מא1 לחוק; "ניגוד חזותי" – כהגדרתו בת"י 1918, חלק 6, סעיף 1.3.3; "ניגוד מישושי" – כהגדרתו בת"י 1918 חלק 6 סעיף 1.3.4; "סמל נגישות בין-לאומי" – כהגדרתו בת"י 1918 חלק 4, סעיף 2.2.5;
<ישראל אבן זהב: הנה, מופיע סמל הנגישות הבינלאומי פה, זה כן יהיה או לא יהיה?
<אייל לב ארי: התשובה שאנחנו ביקשנו ממשרד התחבורה.
<אייל לב ארי: "סמלי נגישות" – סמל הנגישות הבין-לאומי, הסמל הבין-לאומי לשירות נגיש לאנשים עם לקות שמיעה והסמל הבין-לאומי לשירות נגיש לאנשים עם לקות ראיה, כהגדרתם בת"י 1918 חלק 4, סעיף 2.2.5; אנחנו בפגישות הקודמות עם משרד התחבורה גם כן תהינו לגבי סמל נגישות הבינלאומי ביחס להסמכה שיש בחוק מבחינת התקנת תקנות, ובעצם מבחינת המצג שיכול להיווצר למי שעולה על האוטובוס כשהוא רואה את סמל הנגישות הבינלאומי, שהוא יוכל גם להסיק ממנו שיש הנגשה פיזית, בין היתר הוא גם לאנשים עם מוגבלות - - -
אילן גילאון: חבר'ה, אין פה מה לדבר על זה כל כך הרבה.
אילן גילאון: יהיה סמל כזה כשיעמדו בתקנים של הנגישות הבינלאומית, אנחנו נעמוד, אז יהיה גם סמל.
אילן גילאון: אני יודע שהרבה רוצים לשים את הסמל.
אילן גילאון: אני מצאתי בירושלים, לא עלינו – אתם יודעים שמזייפים אנשים כל מיני דברים - זיוף של שירותים מונגשים.
אילן גילאון: בלשכת הבריאות המחוזית בירושלים, לא במקום - סמל יש, רק מה, נגישות אין, וזאת הבעיה, לכן הסמל יבוא אחר-כך, ולכן לא הייתי מקדיש לזה.
<לירית שפיר שמש: אני מסכימה אתך אילן, כבר ראיתי מצבים כאלה - שיש סמל ואין נגישות.
אילן גילאון: זה אומר שזה הופך ליוקרתי, אם מזייפים שירותים - - - זה התחזות.
<אייל לב ארי: ככול שבעצם הכוונה הייתה לסמל נגישות למוגבלות בניידות שהיא לא לאדם שמתנהל בכיסא גלגלים - אם יש כזה סמל תגידו לנו, ביקשנו שתגידו לנו, האם יש כזה סמל.
<עופר לוי: אני מהלשכה המשפטית, משרד התחבורה.
<עופר לוי: יש סמל, נמצא סמל שהוא על-פי תקינה אירופאית.
מיקי רוזנטל: את הסמל האירופאי אני אראה לכם.