GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלברט סופר: מכיוון שאנחנו עובדים במשמרות, אז כשיהיה פיצול הלילה, מדריכים יצטרכו לעבוד משמרות של 8 שעות גם בלילה - - -
<אסף שמול: 80 אחוז מה - - -
<אלברט סופר: לא, לא, אני מדבר כרגע על המצב הנתון.
אלי אלאלוף: אני מציע, באמת - - - כן, בבקשה.
<אלברט סופר: אני אומר, צריך להבין את זה.
<אלברט סופר: זה יביא למצב שנצטרך לעשות משמרות של 8 שעות, זאת אומרת יותר פעמים בשבוע כדי להגיע לאותו שכר שנוכל.
<אלברט סופר: זאת אומרת, אנשים ש - - -
יגאל גואטה: רגע, איך קוראים לך?
<אלברט סופר: אלברט.
יגאל גואטה: אתה יכול לחזור עוד פעם על הסיפור הזה שאני לא מבין אותו עם חילוקי הדעות לגבי הלילה?
<אלברט סופר: אני אומר, כיום אנחנו עושים משמרות שמתחילות בצהריים ונגמרות למחרת בבוקר, כשהלילה מוגדר כשינה.
<אלברט סופר: לא משנה, הולכים לישון בעשר, בשתים עשרה, בשתיים, לא משנה, זאת משמרת אחת שלמה.
יגאל גואטה: מה זה מוגדר כשינה?
<אלברט סופר: זאת אומרת שעות עבודה במנוחה.
<אלברט סופר: השעות מעשר עד שש בבוקר מוגדרות כשעות מנוחה.
אילן גילאון: הוא קם אם יש צורך.
<אלברט סופר: למחרת קמים בשש בבוקר.
יגאל גואטה: ואיך אתה מתוגמל על זה?
<אלברט סופר: אנחנו מתוגמלים על זה על שעות, בוא נגיד באופן כללי, שעות מלאות משעות הצהריים עד השעה עשר ומעשר עד שש בבוקר בשכר מינימום של 25 שקלים לשעה.
יגאל גואטה: זה על השעות שכביכול מוגדרות שינה.
<קריאה: בלי הפרשות לפנסיה.
<אלברט סופר: העניין הוא, ברשותכם.
<אלברט סופר: זה כמובן בלי הפרשות לפנסיה, שעות הלילה.
<אלברט סופר: העניין הוא כזה, ברגע שיעשו פיצול כמו שמוגדר ואני שוב פעם לא נכנס לפן המקצועי, כי אני יכול להבין את הפן המקצועי במיוחד בהוסטלים, כי במעונות יש שומרי לילה ערים ויש מדריכים בעירות לצד מדריכים ישנים, אבל העניין הוא כזה: ברגע שיפצלו, אנחנו נעבור למשמרות של שמונה שעות, שזה פי שניים - - -
יגאל גואטה: סליחה על הבורות, אתה יכול להסביר לי מה זה יפצלו?
<אלברט סופר: יפצלו זאת אומרת שהדרישה של מדריך ער בלילה זה אומר שמדריך יבוא או בשתיים בצהריים או בעשר ומעשר עד שש בבוקר ער.
<אלברט סופר: זאת אומרת לא יהיה יותר מדריך ש - - -
יגאל גואטה: צריך להיות ער.
<אלברט סופר: מדריך אחר.
יגאל גואטה: שלא יהיה מדריך שעובד מהצהריים עד הלילה ובלילה ישן עד הבוקר, אלא בערב יבוא מדריך חדש.
יגאל גואטה: ערני.
<אלברט סופר: זאת אומרת ערני מצד אחד, מצד שני גם יכול להיות ויכוח מקצועי ויש ויכוח מקצועי, על זה שמדריך שעושה משמרת עם בני הנוער קם איתם בבוקר ומכיר ויודע מה היה במשמרת קודם ועושה איתם את הבוקר, מוביל אותם לבית הספר אם זה במעונות וגם בהוסטלים.
<אלברט סופר: הם צריכים את הליווי המקצועי הזה.
<אלברט סופר: אבל המשמעות מבחינת השכר שלנו זה אומר שנצטרך לעשות יותר משמרות בחודש פר שבוע וכו' - - -
יגאל גואטה: מה זה יותר משמרות?
יגאל גואטה: אין לך אפשרות הרי לעשות משמרת לילה לפי זה.
<אלברט סופר: לא, אז אני צריך לעשות - - -
יגאל גואטה: אתה צריך לעבוד יותר ימים.
יגאל גואטה: יותר ימים, ואני יכול לבקש לעבוד רק בלילה כל הזמן.
<אלברט סופר: ובמידה ואני עושה משמרת לילה, אז רבים מהמדריכים כמובן צריכים השלמה, יש עוד עיסוקים.
<אלברט סופר: הם או סטודנטים או שיש להם עבודה נוספת שהם עושים.
<אלברט סופר: אתה מתאר לעצמך מצב שמדריך עושה לילה והוא הולך אחרי זה ללמוד או שהוא הולך לעשות את העבודה הנוספת שהוא צריך לעשות בשביל להשתכר.
<אלברט סופר: או אם מישהו יש לו ילדים, לא משנה, כמוני, יכול להחזיק עבודה ב-7,000 שקלים.
<אלברט סופר: אני צריך עוד עבודה, עכשיו יפצלו לי, אני אצטרך לעשות יותר משמרות פר שבוע, זה אומר שנגמר הסיפור וכל ההעלאה שאנחנו מדברים עליה, מה שמציעים לנו, היא בטלה ב-60 מבחינת השכר.
<אלברט סופר: זה מה שזה אומר.
יגאל גואטה: סליחה, אם אני הבנתי טוב מיושב הראש, הנושא של הלילה, אני לא יודע, אני לא מבין מבחינה מקצועית, אבל זה מקובל שמדריך יישן כל הלילה ויתעורר רק כשאיזה מישהו צועק או משהו?
<אלברט סופר: יש, במעונות.
יגאל גואטה: אני הבנתי נכון?
יגאל גואטה: ככה - - - התייחסות של בן אדם ער בלילה.
יגאל גואטה: אני לא יודע איך זה מקובל - - -
<אסף שמול: יש כמה סוגים של מסגרות.
יגאל גואטה: מה, זה זה כמו רופא תורן, שיש ניתוח חירום הוא קם?
<אסף שמול: יש הוסטלים רגילים בתוך הקהילה, שבהם נמצא מדריך אחד שמגיע בשעה ארבע אחר הצהריים ונמצא עד שעות הלילה.
<אסף שמול: בעצם הרעיון הטיפולי הוא שהוא משכיב את הנערים לישון והולך לישון גם כן ומתעורר בבוקר ומעיר אותם, ובעצם הוא מבלה איתם את כל המשמרת.
<אסף שמול: זה ההוסטלים הרגילים.
<אסף שמול: יש את ההוסטלים הייחודיים, שבהם ההשגחה הנדרשת היא השגחה גבוהה יותר ובהם תמיד נמצא מישהו שהוא ער בלילה לפחות, ביחד עם המדריך הישן.
<אסף שמול: אנחנו לא מתכוונים לפגוע במקומות האלה שקיים כיום מדריך ישן.
<אסף שמול: אנחנו לא מתכוונים לפגוע בדבר הזה, אלא לעשות פיצול של משמרות.
<אסף שמול: מה המשמעות של פיצול של משמרות?
<אסף שמול: משמרת תהיה מהשעה ארבע עד שעות הלילה, עשר, אחת עשרה, אנחנו נקיים על זה דיון, כל הוסטל וכל מסגרת לפי הצרכים שלה.
<אסף שמול: יגיע מדריך אחר, בדיוק כמו שעובדים ב-80% מהמסגרות הפנימיתיות בארץ.
<אסף שמול: הדבר זה יאפשר למישהו שמגיע והוא רענן, והוא מגיע נקי, והוא עושה סיבוב וקודם כל אומר למדריך – לך תשתה קפה.
<אסף שמול: ואחר כך הוא עושה סיבוב אצל הנערים וחווית הביטחון בלילה תגבר.
יגאל גואטה: רגע, והמדריך הולך הביתה?
<אסף שמול: והמדריך השני הולך הביתה.
יגאל גואטה: הראשון.
<אסף שמול: הראשון, בדיוק.
<אסף שמול: אבל בחלק נכבד מהמסגרות יישאר בנוסף גם מדריך ער.
<אסף שמול: בעצם מה שאנחנו מייצרים זה משמרת אחת נוספת.
יגאל גואטה: רגע שנייה, אני לא הבנתי, אתה אומר גם מדריך ערב.
יגאל גואטה: זה בנוסף?
<אסף שמול: לצורך העניין אנחנו מפעילים, חסות הנוער מפעילה בערים הגדולות קורות גג.
<אסף שמול: קורת גג היא מסגרת שאליה בכל רגע נתון, בראשית אדוני מכיר היטב, כל רגע נתון יכול להיקלט בה נער או דרך הפניה של מסגרת או שהוא פשוט מגיע ודופק על הדלת.
יגאל גואטה: או שהמשטרה מביאה לכם.
<אסף שמול: במסגרת הזאת כל הזמן מגיעים דרך חדרי מיון, ניידות של על"ם, חדרי אשפוז, עובדים סוציאליים באשר הם מפנים אל המקום הזה.
<אסף שמול: עכשיו, שם כל הזמן יש לפחות שני אנשי צוות גם מרמת ההשגחה שנדרשת במקומות האלה, גם מזה שבעצם לא לגמרי מכירים את הנערים עצמם, בניגוד להוסטלים שיש קשר בין העובדים לבין הנערים.
<אסף שמול: במקום כזה, בעצם מה שיש, שיגיע מדריך אחד ויעשה משמרת מארבע עד תשע ובלילה הוא ילך לישון ובשעות השינה יקבל על שעות שינה.
<אסף שמול: יגיע מדריך אחר שיעשה משמרת מארבע עד עשר, עד אחת עשרה בלילה, ושם יתבצע הפיצול הזה ויגיע מדריך שהוא ער והוא צריך להיות רענן והוא צריך להחזיק את הלילה בעירות מאלה, והוא גם צריך להיות מתוגמל, בדיוק כמו שאמר יושב הראש, באופן מלא על הדבר הזה, ופנסיוני.
<אסף שמול: וההצעה הזאת היא על השולחן במשך שנה.
<אסף שמול: והדבר הזה הוא מה שכל הזמן לא מאפשר.
<אסף שמול: עכשיו, אני מבין את העובדים שאומרים תראו, זה משבש לנו וזה מבלבל אותנו וזה ישנה את הרגלי העבודה שלנו וצר לנו, אבל בסופו של דבר העסק הזה מטפל בילדים.
<אסף שמול: לא בנו ולא בכם.
<אסף שמול: בילדים.
<אסף שמול: זה הדבר היחיד שקיים פה.
אילן גילאון: אבל למה אתם לא מפרידים פונקציונאלית בין מה שאתם צריכים שעות ערות לבין מה שהתשלומים שלכם.
אילן גילאון: הרי מה שאתה אומר, הפונקציה שאתה צריך זה שיהיה לך כל הזמן בן אדם ער.
אילן גילאון: כלומר, שניים עובדים שם, נכון?
<אסף שמול: בחלק מהמקומות.
<אסף שמול: כל הזמן - - -
אילן גילאון: אתה יכול לבנות את המצב הרוטציוני שלך ככה שיהיה לך כל הזמן את מה שאתה צריך.
אילן גילאון: בכל זאת הוויכוח הוא על התשלום.
<אסף שמול: זה מה שאנחנו שמים על השולחן, זה בדיוק מה שאתה אומר - - -
<שי שער: הויכוח הוא לא על התשלום.
אילן גילאון: נו אז על מה?
אילן גילאון: על העיקרון?
אילן גילאון: חברה, יש לי חדר מלא עקרונות, אני יכול ל - - -, תאמינו לי.
אילן גילאון: אני מבין את העניין.
<אסף שמול: לא אנחנו העיקרון.
אילן גילאון: אתה צריך פונקציונאלית שיהיה כל הזמן בן אדם אחד ער ולידו בן אדם אחד ישן שיעזור לו.
אילן גילאון: אולי ככה, אני לא יודע אם אני מגדיר את זה בדיוק נכון.
אילן גילאון: שני אנשים שישנו ויעזרו לו, או שניים ערים ואחד שיעזור להם.
אילן גילאון: מה זה משנה בסופו של דבר?
<שי שער: לא, אבל אני חייב להגיד משהו בעניין הזה.
אילן גילאון: בסופו של דבר זה עניין של כסף, בואו.
<שי שער: אני חייב להגיד גם משהו בעניין הזה.
<שי שער: אנחנו בעמותת ענ"ב, אני מסכים עם אסף, בחלק מהמסגרות יש - - -
אילן גילאון: מה אתם לא אותו דבר?
אלי אלאלוף: לא, לא, זה שתי עמותות.
<שי שער: אנחנו שתי עמותות.
אילן גילאון: אצלכם יש ערות בלילה?
<שי שער: אצלנו יש מדריכים במעונות.
<שי שער: במעונות יש לנו מדריכים שהם ערים בלילה ויש לנו מדריכים שהם ישנים בלילה.
אילן גילאון: באותו זמן?
<שי שער: כן, אבל זה מסגרות שהן גדולות.
<שי שער: אנחנו דווקא בעניין - - -
יגאל גואטה: מה זה מסגרות גדולות, סתם להגדרה.
<שי שער: ששם יש הרבה יותר חניכים.
<שי שער: יש שם 40, 60.
<שי שער: שם יש יותר מדריכים, שם יש יותר קבוצות.
<שי שער: על המעונות האלה, גם שם נדרש מדריך ער שיהיה בכל קבוצה.
<שי שער: אבל אנחנו דווקא מתוך הנכונות הזאת אנחנו אמרנו, אנחנו ניקח פרק זמן של שנה, אנחנו נתגבר את המדריכים הערים בתוך המסגרות האלה יותר ממדריכים ערים שהיו עד היום, ואנחנו נעשה את זה בתהליך של שנה, ולאט לאט עם הזמן אנחנו נחייב שיהיה מדריך ער.
<שי שער: גם את זה דחו.
<שי שער: גם את זה לצערי הרב - - -
אילן גילאון: יש אנשים שלוקח להם יותר משנה להתעורר.
אלי אלאלוף: כן בבקשה, ניצן אחרונה ואני סוגר את הישיבה.
<ניצן תנעמי: נושא פיצול המשמרות הוא באמת מורכב, כי הוא מאד שונה בין מסגרת למסגרת.
<ניצן תנעמי: בשורה התחתונה מה שאנחנו אומרים, יהיה הסכם מצוין, תנאי המדריכים יהיו הרבה יותר טובים, אבל עם הפיצול הם יצטרכו לעבוד הרבה יותר כדי להגיע לשורה התחתונה, לאותה שורה תחתונה בתלוש.
<ניצן תנעמי: ולכן זו בעיה וזה כן, זה עניין של כסף.
<ניצן תנעמי: השינוי הזה יגרום למדריכים להיות מחויבים להרבה יותר ימי עבודה כדי להגיע לאותו שכר.
<שי שער: אבל באותן שעות.
<שי שער: סליחה שאני מתערב.
<ניצן תנעמי: לא, זה להרבה יותר - - -
<שי שער: כי את יודעת טוב מאד שהמדריכים יעבדו את אותן כמות של שעות ויקבלו הרבה יותר.
אלי אלאלוף: בואו נאפשר לחייל מילואים.
<מקסים מרק: כן, קצין מילואים.
<מקסים מרק: קוראים לי מקס מרק, אני עובד במעון נווה חורש בעמותת ענ"ב.
<מקסים מרק: אני אומר באמת בשתי מילים.
<מקסים מרק: אני באמת, כמו שאלברט ציין, אני מסכים פה עם חלק מהדברים, אבל בשורה התחתונה, הלכה למעשה, אני עובד כבר שנה שישית בחסות הנוער, שזה פרק זמן לא מבוטל ואני עובד באופן מסוים.
<מקסים מרק: עכשיו, ההצעה שבעצם העמותות, או בעצם כלל החסות מה שהם מציעים, זה יגרום לי לעבוד כפול ולא פחות, כפול בשביל אותה משכורת.
<מקסים מרק: וזו פגיעה אנושה בשכר.
<מקסים מרק: לי זה יגרום, מה שהעמותה מציעה, תוך שנה אני אצטרך לחפש עבודה.
אלי אלאלוף: אתה יכול להסביר לנו.
אילן גילאון: הרי כל השינוי נעשה כאן כדי שהאנשים האלה לא יצטרכו ללכת ולכלכל את עצמם בעוד משרה.
אילן גילאון: זה היעד המרכזי.
אילן גילאון: איך אני יודע שזה לא עובד?
אילן גילאון: כי עובדה שהם לא מרוצים.
אילן גילאון: ואני מכיר גם את זה.
אילן גילאון: זה לא איזה חמדנים.
אילן גילאון: אבל בואו, את הפערים האלה אפשר לסגור.
אילן גילאון: חלק מהשעות יהיו ערות וחלק יהיו ישנות, זה לא מה שמשנה.
אילן גילאון: בסופו של דבר הכל - - - ואתה אמרת נכון, ביניכם יש מיליון שקלים פער וזה הפער שצריך לסגור.
אלי אלאלוף: בואו נשמע איך אתה מגיע לזה.
אלי אלאלוף: עבור אותן שעות אתה מקבל פחות?
<מקסים מרק: מבחינה כספית כל משמרת מלאה, ארוכה בלשון ההסכם, היא שוות ערך לשתי משמרות קצרות שהעמותות רוצות לעשות.
<מקסים מרק: זה בשורה התחתונה.
<ניצן תנעמי: לא, לא, השכר יהיה יותר גבוה, הוא יהיה באותו תעריף של היום ויהיה פנסיוני.
<ניצן תנעמי: הפנסיוני זה עוד 20% תוספת של קרן השתלמות ו - - -
<מקסים מרק: אני רק אחבר אתכם למספרים.
<מקסים מרק: זאת אומרת בשביל שזה יהיה שכר יותר גבוה ועדיין לא יפגע בי, צריכים עלייה פה של 100% נוספים.
<מקסים מרק: זה כפול.
<ניצן תנעמי: אבל אתה לא יכול - - -
אלי אלאלוף: שוב, אז אני מצטער, אני רוצה לסיים את הדיון.
אלי אלאלוף: ברשותכם, תלכו, זה עכשיו תלוי בכם.
אלי אלאלוף: אני לדעתי תוך שבוע עשרה ימים אתם יכולים לסיים את הויכוחים ביניכם.
אלי אלאלוף: תבואו ברגע שאתם מוכנים, תתקשרו אלינו ואנחנו תוך 48 שעות מקיימים דיון דחוף של חצי שעה ומסיימים את הסיפור.
<ניצן תנעמי: אבל - - -
אלי אלאלוף: לא, לא, אני לא.
אלי אלאלוף: גמרתי את הדיון.
אלי אלאלוף: אתם רק - - -
<ניצן תנעמי: אבל העמותות לא הגיעו לפה.
<ניצן תנעמי: העמותות אמורות להעביר לנו כסף, העניין הוא קריטי.
<ניצן תנעמי: אנחנו לא יכולים להגיע ל - - -
אלי אלאלוף: אה, כל עוד שזה היה טוב, זה היה הכתובת.
אלי אלאלוף: עכשיו שזה כבר לא טוב לכם, אתם מפסידים לדון?
<ניצן תנעמי: לא, לא, זה לא מה שאמרתי.
אלי אלאלוף: אז אני מציע, אין לי סמכות להרחיב את הדיון.
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים תמשיכו.
אלי אלאלוף: גם אני בין אלה שיודעים להרים ידיים.
אלי אלאלוף: לעצמי, לא חס וחלילה על אף אחד.
אלי אלאלוף: אז או שתקיימו את הדיון כפי שהתחלתם, ואם תגיעו למסקנה שזה לא ממצה, זה לא מתאים, תפוצצו גבוה יותר ואז תראו אם תמצאו.
<ניצן תנעמי: זה לא מה שאמרתי.
אלי אלאלוף: אני חושב שמצאתם פה אוזן קשבת.
אלי אלאלוף: יותר מזה, כר לדיון שלא היה לכם במקום אחר, ואת יודעת להשוות, כי אני בטוח שאת פעילה, ניצן, במקומות אחרים.
אלי אלאלוף: פה יש לכם אפשרות לדון.
אלי אלאלוף: אם היינו משאירים את זה, ואני אומר לכם באחריות לאישית מלאה, רק דיון בין העובדים לבין הרווחה, בכלל לא הייתם מתקרבים לפיצוי הזה, שהוא לא רע.
אלי אלאלוף: אז אם אתם רוצים, תמשיכו במתכונת הנוכחית.
אלי אלאלוף: לא רוצים – אנחנו נרים ידיים ונסתלק מהדיון הזה וגמרנו.
אלי אלאלוף: הוועדה היא לא מקום למשא ומתן בין הצדדים, בין מעסיק לעובד.
אלי אלאלוף: אז אני חושב שהנושא הזה הוא מאד רגיש ואני מודה, באופן אישי אני מאד רגיש לחסות הנוער ובכלל לכל המסגרות הפנימתיות, אבל הגיע הזמן שתסיימו ביניכם את הסכסוך.
אלי אלאלוף: אנחנו מתחילים בדיון בבקשה.
אלי אלאלוף: התאריך היום הוא 23 בפברואר 2016, י"ד באדר א' תשע"ו.
אלי אלאלוף: השעה 12:35 ואנחנו במסגרת של דיון מהיר שהתבקשנו לעסוק בו על פי הצעתם של חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', חברת הכנסת שרן השכל וחבר הכנסת יעקב מרגי ואני שמח שאנחנו נמצאים בהשתתפות חברת הכנסת שולי מועלם.
אלי אלאלוף: הנושא הוא פיקוח על העברת מידע מצד גורמי ההצלה בזמן פיגועים.
אלי אלאלוף: אני מודה לכל המשתתפים האחרים מהמשטרה, ממשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: למרות שהנוהל אומר שהמציעים הם הראשונים שאמורים לדבר, ברשותכם יש פה בקשה אישית שאני לא רוצה לפרש אותך, למשרד הבריאות להתחיל, אז בבקשה, מירי כהן.
<מירי כהן: אני קודם כל מודה לכל מי שיזם את הדיון הזה, כי אני חושבת שהוא חשוב מאד.
<מירי כהן: גם השיח עליו הוא חשוב.
<מירי כהן: אנחנו מדברים בנושא שהוא מאד כואב ורגיש ואני רוצה כאן לנצל את ההזדמנות.
<מירי כהן: אני באתי במיוחד כדי לנצל את ההזדמנות, שיש פה נציגים של חלק מהארגונים ואני מקווה שגם אלה שלא נמצאים פה יקבלו גם את הדברים, אבל חשוב לי לומר אותם באופן ישיר, את מה שאנחנו הבהרנו.
<מירי כהן: אני חושבת שכל מי שעוסק ואני אחראית דרך אגב על שירותי ההצלה ורפואת חירום במשרד הבריאות.
<מירי כהן: אני חושבת שכל מי שעוסק בתחום שירותי ההצלה, כל המטפלים למיניהם עושים עבודת קודש, עבודה נפלאה ולהכביר מילים אין צורך.
<מירי כהן: אנחנו רואים את זה גם באירועי שגרה וגם באירועי חירום; ובאמת יש כאן איזו שהיא שליחות שכולם עושים ואני רואה את המסירות, את העבודה היום יומית שכולם עושים.
<מירי כהן: אבל לצד זה, אנחנו לצערנו ראינו גם בתקופה האחרונה, יותר ויותר מידע, מידע על הנפגעים עצמם, מידע שניתן לזהות, גם אם לא באופן ישיר, שם וכו', ניתן לזהות בפרסום של המידע, גם אם האדם נפטר וגם בדברים אחרים, שיוצא לתקשורת עוד לפני, או לרשתות החברתיות, זה לא משנה, עוד לפני שבני המשפחה בעצם מקבלים את הפרטים.
<מירי כהן: לצערי נתקלנו באירועים האלה גם באירועים הביטחוניים ואני יודעת שחברים גם מיהודה ושומרון העלו את זה ואנחנו מודים להם, אבל גם באירועים אחרים לגבי חולים ונפגעים אחרים.
<מירי כהן: והסוגיה הזאת, אני חושבת שאין לה מקום.
<מירי כהן: אני רוצה להבהיר שמבחינת החוק, ואנחנו הבהרנו את זה כי אני הוצאתי מכתב לפני מספר ימים לכל הארגונים, לכל ארגוני ההצלה, גם למגן דוד אדום, גם לחברות האמבולנסים, גם לכל ארגוני ההצלה האחרים על הדברים האלה.
<מירי כהן: קודם כל להבהיר את הצד החוקי.
<מירי כהן: אין כאן בכלל ספק – הפצת מידע מזהה היא עבירה על החוק.
<מירי כהן: יש את חוק זכויות החולה שנמצא במגרש שלנו, אבל יש גם את חוק הגנת הפרטיות.
<מירי כהן: בנושא הזה אין לנו פשרות.
<מירי כהן: אם עוברים על החוק – אנחנו נגלה אפס סבלנות ואנחנו נעביר את זה למי שצריך לדאוג לאכוף את החוק.
<מירי כהן: אנחנו בנושא הזה לא מוותרים.
<מירי כהן: אני רק רוצה להזכיר מקרה שהיה ממש בתקופה האחרונה, לגבי איזו שהיא תמונה שהתפרסמה לגבי איזה שהוא פצוע באיזה שהוא מוסד רפואי שלנו.
<מירי כהן: פשוט הוגשה תלונה למשטרה.
<מירי כהן: אנחנו פשוט לא מתעסקים עם זה.
<מירי כהן: יש כאן באמת רגישות רבה מאד ואני אומרת והחוק מבהיר את זה.
<מירי כהן: אבל אני רוצה לדבר מעבר לחוק.
<מירי כהן: אני חושבת שיש כאן פן אחר שאני לא רוצה לומר שהוא יותר חשוב.
<מירי כהן: אני חושבת שהוא אפילו יותר חשוב מהחוק הזה, אני אגיד את זה באופן מפורש.
<מירי כהן: זה הפן הרגשי והפן המוסרי שכל מטפל, ואני חושבת שכולם עושים עבודה נפלאה, אני כבר אמרתי את זה, ואני חושבת שצריך שכולם יתמקדו בעבודה הזאת וכל שנייה וכל רגע חשובים וקריטיים לתת את המענה ולהציל חיים.
<מירי כהן: אבל לפני שהולכים ואחר כך יוצאים לתקשורת, אני מבקשת מכל מי שעוסק בזה לחשוב לרגע.
<מירי כהן: לחשוב לרגע מה ההשלכות של זה.
<מירי כהן: זה לא התפקיד של המטפלים לרוץ לתקשורת ומי ידברר ראשון ומי יספר ראשון.
<מירי כהן: אנא – כבדו את המשפחות.
<מירי כהן: כבדו את הנפגעים.
<מירי כהן: הרבה יותר חשוב.
<מירי כהן: זה לא התפקיד שלכם.
<מירי כהן: יש גורמים מוסמכים שזה התפקיד שלהם.
<מירי כהן: תשאירו את זה במגרש שלהם.
<מירי כהן: תחשבו אחר כך על הנזק שזה גורם למשפחות, למי שמקבל את זה ופתאום מקבל את זה בהינף של הודעת ווטסאפ או בהודעת אני לא יודעת מה, מידע שהוא בעצם ממוטט עליו את כל העולם שלו.
<מירי כהן: אני מבקשת מכולם ואני אומרת, אתם עושים עבודה נפלאה, בואו נגלה את כל הרגישות שבאמת מתבקשת.
<מירי כהן: תתמקדו בעבודה המאד מאד חשובה ותשאירו את הדברים האלה.
<מירי כהן: אני חושבת שבנושא הזה דווקא יש מקום ללמוד מהצבא.
<מירי כהן: צבא, עד שהמשפחות יודעות, לא מפרסמים שום דבר.
<מירי כהן: עד שכל בני המשפחה במעגל הראשון מקבלים את המידע, אין שום פרסום.
<מירי כהן: בואו, אני חושבת שהמטרה שלנו זה לא לרוץ ומי יספר ראשון, אלא - - -
אלי אלאלוף: אנחנו לא פונים עכשיו בדיון הזה רק לגופי ההצלה.
אלי אלאלוף: גופי ההצלה הם האחראים על הפרסומים?
<מירי כהן: לא, לא, אני אומרת שלא יוציאו את המידע.
<קריאה: אבל זה מה שקורה.
<מירי כהן: שתמונה שהייתה, שמי שנמצא בזירה שולח תמונות ומוציא מידע.
אלי אלאלוף: אני חוזר, וגם את תקשיבי, כי שמת לב שאני סבלני והקשבתי.
אלי אלאלוף: בתקופה שיש פייסבוקים למיניהם, שאני שונא באופן אישי ולא משתמש בזה, כל אחד יכול לדווח.
אלי אלאלוף: למה אנחנו מקיימים דיון כזה רק עם גופי ההצלה?
<מירי כהן: השאלה שלך מאד נכונה ומאד צודקת כי צריך, ואני קראתי גם היום פרסומים - - -
אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה שהגופים הנפלאים האלה, שעושים עבודת קודש - - -
<מירי כהן: אני פונה אליהם כי אני אומרת שאנחנו נמצאים במגרש ואני רואה - - -
אלי אלאלוף: לא, לא, תקשיבי, זה מקומם אותי קצת.
אלי אלאלוף: אני לא התכוננתי טוב כנראה לדיון ואני מתנצל על כך.
אלי אלאלוף: לפנות עכשיו בדיון רק לגופי ההצלה, שהם כאילו אחראים לפרסומים בזמן הלא נכון ובצורה לא נכונה ולדווח על אירועים בעיתונים כאלה ואחרים, אני חושב ואני מבקש מראש מכם סליחה.
אלי אלאלוף: לא היינו צריכים לעשות את זה.
<מירי כהן: רגע, אני רוצה לומר - - -
אלי אלאלוף: אני אתן לך.
אלי אלאלוף: אני יודע שיש - - - אבל בואו לא נושיב אותם על ספסל הנאשמים.
<מירי כהן: אני אומרת שוב, בקטע - - -
מאיר כהן: אנחנו שהגשנו, אז תן לנו להסביר.
<מירי כהן: הם ביקשו - - - ההצלה ואני אומרת שוב.
<מירי כהן: אתה צודק בנוגע לכל הציבור - - -
אלי אלאלוף: לא, כי פה מערבבים כבר, זה לא.
אלי אלאלוף: בית חולים, בית חולים, איזה אדם מפורסם בגיל מסוים - - -
<מירי כהן: לא, לא, זה לא המקרה הזה.
אלי אלאלוף: חברה, בואו, אל תכניסו - - -
מאיר כהן: לא, לא, ממש לא.
<מירי כהן: ארגוני ההצלה, ולכן התמקדנו - - - הדיון התמקד בארגוני ההצלה ולכן אני מתמקדת בהם, מה גם שהם נמצאים באחריות שלנו ולכן אני יכולה לנגוע בהם.
<מירי כהן: אבל ההגדרה שלך היא נכונה, היא נוגעת לכול הציבור, זה נכון.
ישראל אייכלר: אני רוצה להצטרף ליושב הראש.
ישראל אייכלר: אני הפסדתי עכשיו תפילת מנחה רק בגלל שקוממה אותי הכותרת.
ישראל אייכלר: כי אני בעד זה שלא יפרסמו ויש לי אפילו הצעת חוק שאסור לפרסם, אבל לבוא ולשים בכותרת – ארגוני הצלה – זה פשוט פגיעה בארגונים הכי חשובים בשטח בזמן הכי חשוב.
אלי אלאלוף: אז לפי הרשימה הראשון שצריך לדבר זה חבר הכנסת מאיר כהן.
מאיר כהן: אני וחבר הכנסת סמוטריץ.
מאיר כהן: תראו, גם אתה מר אייכלר, יש לנו לפעמים איזו נטייה להיות כל כך נחמדים ולהתחבק עם כולם, ושחס וחלילה לא נעביר ביקורת.
מאיר כהן: אני אתחיל עם הכחולים.
מאיר כהן: הרי ברור לך שכל חקירה שיש במשטרה מדליפים אותה לעיתונאים.
מאיר כהן: אתם יודעים את זה?
מאיר כהן: התשובה היא כן.
מאיר כהן: אתה יודע שלכל עיתונאי יש שוטר בחדר החקירות.
מאיר כהן: על אותו משקל, אדוני יושב הראש, אני ראיתי במו עיני עיתונאים שמקבלים מאנשי מד"א תמונה ישירה.
מאיר כהן: זה לא מקובל.
מאיר כהן: זה לא יפה ולא נכון.
מאיר כהן: זה לא מדיניות מד"א, בוודאי שלא.
מאיר כהן: הרי מישהו מטיל ספק ביושרה של המשטרה או מישהו מטיל ספק ביושרו של מד"א או של זק"א?
מאיר כהן: אבל בכדי להתחיל לשלול את העניין, הדבר הזה עולה.
מאיר כהן: בוודאי שתמיד יכול לעבור מישהו מהצד ולצלם.
מאיר כהן: אבל אני אומר לכם, גם אני וגם חבר הכנסת סמוטריץ, לא עשינו את זה מתוך איזה משהו תלוש.
מאיר כהן: מה שאנחנו רוצים בדבר הזה לבקש, שדווקא במקדשים האלה, זה באמת מקדשים ובעבודת הקודש הזאת, בראש ובראשונה שם צריכים להיות זהירים.
מאיר כהן: ושם אנשי מד"א ומנכ"ל מד"א והאנשים צריכים לבוא ולהגיד, להטיף, כמו שאנחנו עומדים כאן ומטיפים.
מאיר כהן: להגיד לך שזה לא יקרה?
מאיר כהן: זה יקרה.
מאיר כהן: מה, מישהו יש לו איזה ויכוח עם זק"א?
מאיר כהן: או ויכוח עם האנשים שעושים את העבודה?
מאיר כהן: אבל אני אומר לכם, אנחנו יודעים, אנחנו רואים את זה.
מאיר כהן: אנחנו לא טומנים את ראשנו בחול.
מאיר כהן: אני שומע עיתונאים שאומרים לי מאיר, אני מקבל תמונות שאני לא מפרסם אותן.
מאיר כהן: אני אומר לו איך אתה מקבל את זה?
מאיר כהן: הוא אומר לי – הבחור שבא לטפל מצלם, וכי הוא חבר שלי אז הוא שולח לי את זה.
מאיר כהן: עכשיו, שום דבר היום אתה לא יכול להסתיר.
מאיר כהן: הכל גלוי.
מאיר כהן: ואתה פותח את הפייסבוק ואתה רואה תמונות איומות ונוראות, של אנשים מפורקים.
מאיר כהן: את אומרת שהצבא לא יודע?
מאיר כהן: אני פעם כראש עיר באתי לבית, להודיע ביחד עם קצין צה"ל, עם קצין העיר, על ילד שנהרג בצבא, זיכרונו לברכה.
מאיר כהן: כשהגענו לבית – כל השכנים היו בתוך הבית, כולם ידעו.
מאיר כהן: כי החבר שלו שעמד במחסום כשהוא נהרג, התקשר לדימונה הקטנה והודיע שהוא נהרג.
מאיר כהן: אז אלה דברים שאתה לא יכול למנוע.
מאיר כהן: אבל ברגע שאתה שם עליך מדים של מד"א או אתה חלק מזה, כל מה שאנחנו מדברים זה לצמצם את התופעה ולדבר על זה בארגון ולהגיד שזה דבר פסול ואפילו לבוא ולהגיד שאם ייתפס מישהו בארגון שעושה את זה, אז נטפל בו.
מאיר כהן: זה מה שאנחנו מבקשים.
מאיר כהן: אנחנו נמשיך לתמוך במד"א ולרוץ בכל העולם לדאוג שיהיה להם כסף ולזק"א ולתת את הנשמה.
מאיר כהן: אבל דווקא בגלל שהם אנשים מקודשים, אני אומר שהם אנשים מקודשים, הם צריכים להיות זהירים בכל דבר ועניין.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.
בצלאל סמוטריץ': תודה אדוני יושב הראש.
בצלאל סמוטריץ': אני רק כדי להניח את דעתך על הפתיח של דבריך, שלמה המלך מלמד אותנו במשלי – את אשר יאהב יוכיח.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו מוכיחים את מי שאנחנו אוהבים, וכשמעלים סוגיה, ותיכף נסביר איפה התעוררה הסוגיה, זה לא חלילה חלילה כי אנחנו לא מעריכים או כי אנחנו תוקפים.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו חושבים שיש תופעה לא ראויה שמן הראוי לטפל בה ולסיים אותה.
בצלאל סמוטריץ': אני רוצה קודם כל להודות לאסף.
אלי אלאלוף: הוא עוד לא התפלל מנחה, אני דואג לו.
שולי מועלם-רפאלי: צדיק.
בצלאל סמוטריץ': אני רוצה אדוני יושב הראש להודות - - -
מאיר כהן: סליחה, אני רוצה להגיד לו משהו באידיש: הזיל - - - - - -
שולי מועלם-רפאלי: ו - - - דייק.
ישראל אייכלר: אפשר למכור אותם - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה היה שלוש השניות של המרוקאים בכנסת.
ישראל אייכלר: אתה רוצה למכור אותנו במרוקאית?
ישראל אייכלר: להתחיל לדבר אידיש.
אלי אלאלוף: היום יש פיוטים מרוקאים בשעה שתיים פה במליאה, כולכם מוזמנים, מי שרוצה להישאר.
בצלאל סמוטריץ': טוב אדוני, אני רוצה להודות למר אסף פאסי, שהוא דובר המועצה האזורית הר חברון, שהוא עורר אותנו לסוגיה.
בצלאל סמוטריץ': הוא עורר את הציבור לסוגיה בפוסט מאד מטלטל, בעקבות האירוע המצער שקרה - - -
שולי מועלם-רפאלי: הרצח.
בצלאל סמוטריץ': כן, הרצח של דפנה, השם ייקום דמה, בעתניאל.
בצלאל סמוטריץ': ועכשיו צריך לזכור, אנחנו חיים בעולם מורכב.
בצלאל סמוטריץ': עולם של מידע שזורם בקצב אדיר, עם מידע כן ממוסד ובעיקר היום מידע לא ממוסד ברשתות החברתיות.
בצלאל סמוטריץ': הרדיפה אחרי המידע היא מאד מאד גדולה.
בצלאל סמוטריץ': הרצון של האזרחים להיות מעודכנים, און ליין, או כל דבר הוא מאד מאד גדול, יש לזה גם ערך, יש לזה חשיבות.
בצלאל סמוטריץ': זכות הציבור לדעת זה מושג שאנחנו מקבלים אותו במדינה דמוקרטית, אבל כמו כל זכות או כמו כל אינטרס אחר, אנחנו חייבים לאזן אותו מול אינטרסים אחרים.
בצלאל סמוטריץ': וכשמדובר כאן על חיי אדם, אז זה לא פעם חיי אדם כפשוטו של המשפחות והצורה שבה איך אדם מקבל חלילה את ההודעה על המקרה הנורא שקרה לקרוב המשפחה שלו היא מאד משמעותית, וכמובן כבוד האדם והתמונות שנחשפות.
בצלאל סמוטריץ': צריך מאד מאד להיזהר, ואגב אנחנו כחברה, ובזה אני מקבל אותך, אדוני יושב הראש, אנחנו כחברה קצת חוטאים בפורנוגרפיית יתר של השכול ושל הטרור.
בצלאל סמוטריץ': ואנחנו כן מצפים מארגוני ההצלה, דווקא בשל היותם ארגונים רשמיים ופורמאליים, ואגב ממוסדים יותר או פחות.
בצלאל סמוטריץ': יש פה את איחוד הצלה, יש גורמים אחרים.
בצלאל סמוטריץ': התעסקו בהצלת חיי אדם, אל תספקו את יצר המציצנות הזה של החברה.
בצלאל סמוטריץ': עוד פעם, בסופו של יום יש גורמים מוסמכים שינגישו את המידע הזה לחברה.
בצלאל סמוטריץ': אז יש דוברים של המועצות או של הרשויות המקומיות ויש דוברים של המשטרה שיודעים איך להוציא את זה בצורה מסודרת ויש נהלים מאד מאד מסודרים של מי מוציא ומה מוציא ואיזו בקרה המידע הזה עובר לפני שהוא יוצא החוצה.
בצלאל סמוטריץ': מה מפרסמים, איזה סוג של תמונה, אבל לא מפרסמים.
בצלאל סמוטריץ': מה העיתוי של הפרסום.
בצלאל סמוטריץ': יש פה נהלים מאד מאד סדורים שמערכות החירום אמונות על זה.
בצלאל סמוטריץ': וכשיושב צח"י – צוות חירום יישובי – או מועצתי שמתמודד עם אירוע ברשות מקומית, יש בתוך הצוות גם דובר או אגף דוברות והוא יודע.
בצלאל סמוטריץ': הוא עובד על פי הנוהל הסדור, הוא חלק מצוות הצח"י.
בצלאל סמוטריץ': כשאתם נכנסים לאירוע אתם לא חלק מצוות הצח"י.
בצלאל סמוטריץ': אתם כוחות הצלה, שעוד פעם, עושים עבודת קודש ואף אחד לרגע לא מפקפק בזה.
בצלאל סמוטריץ': אתם לא מודעים הרבה פעמים למכלול השיקולים וההיבטים שצריך לקחת אותם בחשבון לפני שמוציאים שוב איזה מידע ומתי מוציאים אותו.