GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדס ליקסנברג: לא מספיק שהבן שלי מקבל תרופות מפה עד הודעה חדשה.
<הדס ליקסנברג: כל מיני דברים שיורדים איתי לדקויות.
<הדס ליקסנברג: ועדות של הביטוח הלאומי, הנה, יש לי פה מסמך וכל מי שרוצה יכול אחר כך להסתכל – 13 בינואר 2015 היינו בוועדה של הביטוח הלאומי.
<הדס ליקסנברג: באנו לביטוח הלאומי, יושב שם רופא עם מזכירה, כאילו אני באיזה תחקיר.
<הדס ליקסנברג: באתי, בישרו לי שהסתיים השאלון, שלחו אותי הביתה, קיבלתי – הנדון, הגדלת שיעור הגמלה לילד התלוי לחלוטין בעזרת הזולת, בעקבות זה שהבן שלי יש לו שנט במוח.
<הדס ליקסנברג: הבן שלי תלוי שנט, לא יכול להיות דקה אחת בלי סייעת, כדי שהוא לא יאבד שווי משקל, שהשנט לא ייסתם.
<הדס ליקסנברג: הקצבה שהיינו אמורים לקבל זה 4,203 שקלים.
<הדס ליקסנברג: חמישה ימים אחר כך, ב-18 בינואר 2015, בלי לדווח, בלי למה, מה קרה, אנחנו מקבלים מכתב שאנחנו בעצם נקבל גמלה שהיא תהיה בסכום של 2,561 שקלים.
<הדס ליקסנברג: חמישה ימים.
<הדס ליקסנברג: כשפנינו אליהם כדי לדעת מה אנחנו עושים ברמת הבירוקרטיה, אמרו לנו אתם לא יכולים, אנחנו מוקד הודעות, אתם צריכים להגיע.
<הדס ליקסנברג: כשהגענו אף אחד לא ידע במה לטפל בנו.
<הדס ליקסנברג: זה המכתב האחרון.
<הדס ליקסנברג: המכתב האחרון הוא קובע מבחינתם.
<הדס ליקסנברג: זה הביטוח הלאומי.
<הדס ליקסנברג: עד היום הפחד שלנו מהביטוח הלאומי שזה שיבטלו לנו את הקצבה, כי בכלל לא מגיע לנו.
<הדס ליקסנברג: ילד אונקולוגי, ארבעה חודשים אחרי שהכימותרפיה זורמת לו בתוך העורק, הוא מבחינת המדינה שלנו, מבחינת הביטוח הלאומי שלנו – בריא.
<הדס ליקסנברג: הילד שלי, מעוז, יש לו היום סייעת צמודה, שלוש פעמים הוא כבר היה במצב של טיפול נמרץ, במצב של החייאה בגלל שהשנט שלו נסתם.
<הדס ליקסנברג: הסייעת של מעוז, שאנחנו נלחמים, אם לא עיריית לוד, אני לא יודעת איך הייתי שורדת, עם כל מה שהם עושים בשביל להילחם על הילד שלי.
<הדס ליקסנברג: משרד החינוך וגם שם יש בירוקרטיה שאתה צריך.
<הדס ליקסנברג: 2,266 שקלים הסייעת של מעוז מקבל לחודש, שאני לא יודעת איך אנחנו אמורים כאילו לשחד אותה כדי שהיא תמשיך להיות הסייעת שלו כי היא עד ארבע ומארבע אנחנו-.
<הדס ליקסנברג: נסיעות, קופות החולים.
<הדס ליקסנברג: אני מבחינתי הייתי צריכה לקבל נסיעות.
<הדס ליקסנברג: אני ממלאת טופס כמו בימי אנו באנו.
<הדס ליקסנברג: כל יום, שאני לא אשקר חס וחלילה – איזה יום הייתי בבית חולים, יום הלוך-חזור, אני מקבלת 6.20.
<הדס ליקסנברג: ילד – נוטרופנים, מערכת חיסונית, נוסע באוטובוס במדינה מתוקנת, הילד שלי ואני, כשהמערכת שלו אפס של האפס.
<הדס ליקסנברג: אני לקחתי מוניות כל בוקר 120 שקלים הלוך ו-120 שקלים חזור.
<הדס ליקסנברג: זאת מחאת הורים, זאת לא מחאת עמותות.
<הדס ליקסנברג: אני חייבת לומר, מי שעמד לצדנו בימים האלה זה רק העמותות.
<הדס ליקסנברג: לא קופות החולים והנציגה של קופת החולים שלי רק באה לבדוק למה אני בכלל מאושפזת, כי אני עולה להם כל כך הרבה כסף.
<הדס ליקסנברג: מה, יתכן שאני מאושפזת חודש וחצי בטיפול נמרץ?
<הדס ליקסנברג: הבן שלי עולה למדינה הון תועפות של כסף.
<הדס ליקסנברג: קופות החולים לא היו שם לנגד עינינו, והקופה, הדבר הזה זה זה.
<הדס ליקסנברג: זה סייעות.
<הדס ליקסנברג: זה עבודה.
<הדס ליקסנברג: אני הלכתי להתראיין לעבודה, אמרו לי אנחנו לא רוצים.
<הדס ליקסנברג: אנחנו לא רוצים עובדת עם בן שיש לו סרטן.
<הדס ליקסנברג: היחיד שהסכים לקבל אותי זה היה - - - גנון, שאמר לי תבואי, אבל לא מתוך חמלה.
<הדס ליקסנברג: תדעו, ההורים של ילדים חולי סרטן לא רוצים שאף אחד ירחם עליהם.
<הדס ליקסנברג: אנחנו רוצים לקום בבוקר וללכת לעבוד ולהתפרנס, וגם המחאה הזאת זאת מחאה בשביל הכבוד האישי שלנו.
<הדס ליקסנברג: אנחנו לא מבקשים צדקה.
<הדס ליקסנברג: אני רוצה לקבל קצבה יום יומית, חודשית, כדי לדעת שאני יכולה לתת לבן שלי את כל המענה.
<הדס ליקסנברג: מכשירי שמיעה.
<הדס ליקסנברג: משרד הבריאות.
<הדס ליקסנברג: הבן שלי נפגע מהכימותרפיה ברגל שמאל.
<הדס ליקסנברג: בשמיעה יש לו נכות של 43%.
<הדס ליקסנברג: מקבלים קצבה רק מ-45%.
<הדס ליקסנברג: לכי תקני לו מכשירי שמיעה ב-21,000 שקלים.
<הדס ליקסנברג: תגישי טפסים, עד שקיבלו את הטפסים, מאיפה אני צריכה לגייס את ה-21,000 שקלים?
<הדס ליקסנברג: זה לא מעניין אף אחד.
<הדס ליקסנברג: אני צריכה ללכת ולהילחם על זה.
<הדס ליקסנברג: אנחנו צריכים ללכת ולהילחם על הרגליים שלנו, כדי שהילד שלי מעוז יקום כל בוקר וילך לגן כמו שצריך.
<הדס ליקסנברג: שהסייעת שלו, אני עדיין לא יודעת איך היא לא התפטרה, ב-2,266 שקלים.
<הדס ליקסנברג: יש פה מישהו שמקבל כזאת משכורת?
<הדס ליקסנברג: אנחנו כל פעם מנסים איך שהוא לגייס ולתת לה קצת מענקים מפה, משם, רק כדי שהיא לא תעוף לנו.
<הדס ליקסנברג: ואני צריכה ללכת ולהילחם.
<הדס ליקסנברג: שנתיים וחצי אני נלחמת על זה.
<הדס ליקסנברג: שנתיים וחצי, ואין, המלחמה הזאת לא נגמרת.
<הדס ליקסנברג: וזה כולם.
<הדס ליקסנברג: זה ילדים.
<הדס ליקסנברג: ומה עם הפוריות?
<הדס ליקסנברג: ומה עם דברים שהם עתידיים, על זה בכלל אנחנו לא מדברים אבל זה ביום יום וזה הילד שלי, שכל יום שאני רואה אותו אני יודעת שהמדינה שלנו פשוט אטומה ואנחנו מטורפים על המדינה שלנו, אז יש פה משהו שהוא קצת סותר.
שולי מועלם-רפאלי: תודה הדס.
<הדס ליקסנברג: עכשיו היא בטוח רוצה לדבר, הנציגה של הביטוח הלאומי?
שולי מועלם-רפאלי: לימור בבקשה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<לימור לוריא: שמי לימור לוריא, מנהלת אגף נכות במוסד לביטוח הלאומי.
<לימור לוריא: אני אפתח ואני אומר שהישיבה הזאת קשה לי במיוחד.
<לימור לוריא: לכולנו יש בן משפחה שהוא חולה אונקולוגי, וכשמדובר בילדים אז הבטן עוד הרבה יותר פגיעה וקשה.
<לימור לוריא: אני אסביר את המצב החוקי הקיים, איפה אנחנו יכולים, איפה אנחנו פחות.
<לימור לוריא: קודם כל ברמה האישית אני אשמח הדס, לראות את המקרה הפרטני שככל הנראה טופל באחד הסניפים שלנו, ואני אבדוק אותו באופן אישי להפקת לקחים.
<לימור לוריא: זה אחד.
<לימור לוריא: יש שלוש רמות קצבה בילד בגמלה הזאת, של 50%, 100% ו-188%.
<לימור לוריא: היום כל ילד, משפחה לכל ילד אונקולוגי מקבלת את ה-100% בלי ועדות רפואיות בזמן הטיפולים ולמשך חצי שנה אחר כך, אוטומטית.
<לימור לוריא: אני מוכנה אחר כך להתייחס לצד הבירוקרטי.
<קריאה: ה-100% הוא 2,000 שקלים.
<לימור לוריא: 2,500 שקלים.
<לימור לוריא: שנייה רק רגע.
<לימור לוריא: לפני כשלוש שנים אישרה ועדת העבודה והרווחה קצבה מוגדלת של 188%, כשהיא יועדה בשל מגבלות כאלה ואחרות, ל-550 משפחות שההורים דיברו על הקושי של ילד שמבחינה פיזית לא מסוגל להזיז ידיים, רגליים, להרים אותם למקלחת, לסייע להם, והקצבה הזאת, של ה-188% בזמנו נועדה לסייע להורים לרכוש סיוע של עובד נוסף.
<לימור לוריא: מה שעולה כאן זה משהו שאנחנו מאד מסכימים איתו.
<לימור לוריא: זה בעצם הצורך לתת מענה למשפחות שבגלל המצב הרפואי של הילד, הוא לא הולך לבית ספר או לא יכול להיות במסגרת החינוכית ואחד ההורים חייב להיות איתו - - -
<הדס ליקסנברג: את יודעת איזה בירוקרטיה - - -
שולי מועלם-רפאלי: שנייה, הדס, הדס.
<הדס ליקסנברג: לא - - -
<הדס ליקסנברג: עובד זר - - -
שולי מועלם-רפאלי: הדס, אבל שנייה.
שולי מועלם-רפאלי: אני איתך, שנייה.
שולי מועלם-רפאלי: תקשיבי.
<הדס ליקסנברג: תקשיבי, המקרה של מעוז ייפתר, אני יודעת.
<הדס ליקסנברג: זה ייפתר.
<הדס ליקסנברג: אני לא פה בשביל מעוז.
<הדס ליקסנברג: אני גם בשביל מעוז, אבל זה לא פייר, כי את יודעת איזה בירוקרטיה הייתי צריכה לעשות כדי לקחת עובד זר בשביל מעוז?
<הדס ליקסנברג: את יודעת איזה אטימות אני מקבלת מהביטוח הלאומי ביום יום?
<הדס ליקסנברג: אתם בכלל לא מבינים.
<הדס ליקסנברג: זה נחמד.
<הדס ליקסנברג: צקצוקי הלשון האלה נחמדים.
<הדס ליקסנברג: אתם לא מבינים מה אנחנו עוברים ביום יום.
<אבנר עורקבי: אנחנו בשביל זה קיימים.
<אבנר עורקבי: ארגון אהב"ה - - -
<הדס ליקסנברג: מישהו מביטוח לאומי - - - שלי ושל שחר ושל - - - אבל מה קורה עם כל האנשים האלה?
<אבנר עורקבי: בשביל זה קיים ארגון אהב"ה.
שולי מועלם-רפאלי: הדס, הדס.
<הדס ליקסנברג: אתם לא באמת חושבים - - -
שולי מועלם-רפאלי: הדס.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו פה לא מדברים על אף עמותה, חברים.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מדברים על ילדים ועל המשפחות שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: כל העמותות יודעות אחר כך את המשפחות, לא בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: לא לשם זה התכנסנו.
שולי מועלם-רפאלי: הדס, מה שאני ביקשתי זה שניתן ללימור לסיים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבינה את הטעינות, אני לא מתווכחת עליה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק חושבת שאם היא לא תסיים, אנחנו לא נוכל להגיד את מה שבאמת השאיפה של הוועדה, שלשמה התכנסנו, שכל ילד שהוא חולה אונקולוגי לא יצטרך לעבור את הבירוקרטיה שאנחנו מבינים שהוא עובר היום, שהוא יקבל את המקסימום שאפשר לתת לו, את אותם 188% לכל התקופה וגם לתקופה שתבוא אחריה.
שולי מועלם-רפאלי: אין פה שום ניסיון מבחינתי לדרג את הילדים האלה, לימור.
שולי מועלם-רפאלי: זה הדבר המרכזי אני חושבת שנאמר פה על ידי חברי הכנסת שדיברו.
שולי מועלם-רפאלי: הדירוג הזה מפספס את ההבנה הבסיסית, שכשיש לך ילד חולה סרטן, הוא ילד חולה סרטן, הוא ילד חולה סרטן, ועכשיו בואו נראה את מקרי הקיצון.
שולי מועלם-רפאלי: אבל בואו נתייחס רגע לכל מי שנכנס בדלת הזאת כילד שזקוק למשהו שהוא מעבר לרגיל, כי אנחנו מבינים באופן טבעי, שכמו שהציגו פה חלק ההורים והציגה פה נערה אחת, שהאירוע הוא לא אירוע שמתחיל ונגמר.
אורן אסף חזן: יש פה עוד משהו שאני חושב, אלא אם כן אני טועה וכבר דיברו עליו, שגם אם הילד לצורך העניין הוא לא סיעודי ברוך השם, אבל ברמת הטיפול בבית החולים הוא לא יכול להישאר בלי מלווה.
שולי מועלם-רפאלי: וזה ברור והדברים נאמרו באופן מובהק.
שולי מועלם-רפאלי: הם נאמרו ואתה צודק לגמרי.
שולי מועלם-רפאלי: לימור, בואי תמשיכי, אני רוצה לאפשר לך לסיים ואז לעבור הלאה.
<לימור לוריא: אולי לא הסברתי את עצמי טוב.
<לימור לוריא: מה שאנחנו מנסים להגיד זה שהעמדה המקצועית של המוסד לביטוח לאומי, זה שני דברים.
<לימור לוריא: משפחה לילד שבגלל המצב הרפואי שלו, ואגב, אני רוצה להגיד, זה לא רק ילדים חולי סרטן, זה גם משפחה שהילדים שלה מטופלים דיאליזה 5 פעמים בשבוע ואחד ההורים לא יכול ללכת לעבודה, כי הוא חייב להיות עם הילד, גם להם אנחנו רוצים מענה.
<לימור לוריא: ולכן אנחנו מבקשים להגיד שמשפחות שאחד ההורים, בגלל המצב הרפואי של הילד, חייב להיות איתו כל שעות היום והלילה והוא לא נמצא, אנחנו חושבים שצריך לתת לו 188%.
<לימור לוריא: יש לנו הצעה.
<לימור לוריא: המשמעות התקציבית שלה היא כ-13 מיליון שקלים.
<לימור לוריא: אנחנו חושבים שזה לא בשמיים.
<לימור לוריא: מדובר בסדר גודל של 550 ילדים, שזה כולל גם ילדים אונקולוגיים, כולל אותם לתת להם מענה.
<לימור לוריא: אנחנו מדברים על גילאי אפס עד 18.
<לימור לוריא: כל הילדים.
<לימור לוריא: ההערכה שלנו.
<לימור לוריא: פשוט קצבת ילד נכה ניתנת עד גיל 18.
<לימור לוריא: אני מצטערת, אחר כך זה קצבאות אחרות.
<לימור לוריא: אנחנו מדברים על 550 משפחות בשנה שלדעתנו צריכות לקבל את ה-188% ואנחנו נשמח אם תסייעו לנו לקדם את זה.
אורן אסף חזן: תגידי, סתם שאלה, ולביטוח הלאומי 13 מיליון שקלים אין בשביל הדבר הזה?
דב חנין: אולי נקדם כהצעת חוק פרטית.
<לימור לוריא: נכון להיום - - -
אורן אסף חזן: יכול להיות שאני תמים.
אורן אסף חזן: אני יושב פה כבר - - -
<לימור לוריא: נכון להיום משרד האוצר - - -
אורן אסף חזן: משרדים רק באים ובוכים כאילו אין להם , אבל כשצריך אתם יודעים לדאוג לעצמם.
<לימור לוריא: לא, לא.
<לימור לוריא: אלף - - -
אורן אסף חזן: סליחה שאני - - -
<לימור לוריא: אני לא הדרג שיודע להגיד את העניין הזה, אני רק - - -
אורן אסף חזן: צריך לעשות - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה מונח על שולחן שר הרווחה.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שבתהליך - - -
אורן אסף חזן: היא רק רוצה כסף - - -
שולי מועלם-רפאלי: לא, אורן, היא לא רק רוצה כסף, היא רוצה לשנות.
אורן אסף חזן: יש להם תכנית.
שולי מועלם-רפאלי: מה שיש לה כתכנית יכול להתקדם כהצעת חוק פרטית ולמנוע את כל הסרבול של תזכיר חוק ממשלתי.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לימור.
שולי מועלם-רפאלי: פרופסור רחמילביץ, בבקשה.
<אליעזר רחמילביץ: טוב, אני פה בעצם אני נציג של ד"ר אידלמן שביקש ממני לבוא.
<אליעזר רחמילביץ: אני מוכרח להגיד שבהתחלה אפילו שאלתי את עצמי, אבל אחרי שאני יושב פה ושומע, אני אין לי מילים ועכשיו אני מדבר כרופא.
<אליעזר רחמילביץ: רופא שגם מטפל אולי 20, 40, 50 שנה במחלות סרטן.
<אליעזר רחמילביץ: אמנם בעיקר במבוגרים, אבל אני מכיר את זה טוב מאד.
<אליעזר רחמילביץ: קודם כל צריך להבין את הקונספט פה.
<אליעזר רחמילביץ: דבר ראשון צריך לדעת, כמו שאתם יודעים פה לצערי, סרטן זה מחלה ממושכת.
<אליעזר רחמילביץ: גם מי שנכנס להפוגה עדיין נמצא במתח.
<אליעזר רחמילביץ: ולא לשכוח את זה.
<אליעזר רחמילביץ: אני מאד שמח לשמוע על מקרים שהבריאו, אבל תמיד ישנו את המתח הזה.
<אליעזר רחמילביץ: שלא לדבר על סרטנים משניים שמתפתחים אחר כך, אני לא רוצה להיכנס לזה.
<אליעזר רחמילביץ: אחד.
<אליעזר רחמילביץ: שתיים, בילדים על אחת כמה וכמה, הדאגה במה יהיה בעתיד, ודרך אגב שמענו את זה וזה עושה את זה עוד יותר חמור.
<אליעזר רחמילביץ: ועכשיו אני רוצה להכניס פה קונספט, ידידי, חברי הכנסת.
<אליעזר רחמילביץ: אני לא מדבר פה על סיעוד.
<אליעזר רחמילביץ: ההורים זה חלק מהטיפול בילדים חולי סרטן.
<אליעזר רחמילביץ: זה לא סיעוד, רבותי.
<אליעזר רחמילביץ: זה טיפול.
<אליעזר רחמילביץ: למשל ילד, אני צריך לספר לכם, שצריך להגיד לילד תקבל את הטיפול.
<אליעזר רחמילביץ: אם ההורים לא נמצאים שם הוא לא יקבל את הטיפול.
<אליעזר רחמילביץ: ומה קורה בבית?
<אליעזר רחמילביץ: ומי ייתן לו את התרופות?
<אליעזר רחמילביץ: ההורים זה חלק מהצוות הרפואי שמטפל בילד ולא רק, כמו ששמענו, לא רק, אפילו אם הוא נכנס להפוגה אלא גם לאחר מכן.
<אליעזר רחמילביץ: אני מציע פה לשנות את כל הקונספט.
<אליעזר רחמילביץ: זה לא סיעוד ולהורים צריך לתת אפשרות לתת טיפול כמו ש-.
<אליעזר רחמילביץ: היללתם את הרופאים?
<אליעזר רחמילביץ: בצדק.
<אליעזר רחמילביץ: אני חושב שבאמת רופאים מעולים ופה שמעתם מה שהם עושים.
<אליעזר רחמילביץ: באותה מידה צריך לתת להורים אפשרות לטפל בילדים.
<אליעזר רחמילביץ: לטפל בילדים.
<אליעזר רחמילביץ: אני מדגיש את זה.
<אליעזר רחמילביץ: וצריך למצוא רבותי איזה שהוא מנגנון חוקי לא לקרוא לזה סיעוד.
<אליעזר רחמילביץ: זה לא טיפול.
<אליעזר רחמילביץ: עכשיו אני מסיים.
<אליעזר רחמילביץ: תרופות.
<אליעזר רחמילביץ: אנחנו פה ישבנו בחדר הזה, תרופות מצילות חיים – 100,000 שקלים.
<אליעזר רחמילביץ: רבותי, לטפל בילדים האלה, כמו ששמענו, זה הרבה יותר בזול והתוצאות הרבה יותר חשובות.
<אליעזר רחמילביץ: אני מבקש מכם, אני שמח שיש פה היום הרבה חברי כנסת, אתם צריכים לשנות את הקונספט הזה.
<אליעזר רחמילביץ: הורים שיש להם ילדים חולי סרטן הם חלק מהצוות הרפואי ובהתאם לכך צריך להיערך וככה צריך לתמוך בהם ולעזור להם, שלא יהיו כמו מקרים שהאדון הזה פה היה צריך להפסיק את העבודה שלו.
<אליעזר רחמילביץ: זה בושה וחרפה.
שולי מועלם-רפאלי: מר יואב יונש, המפקח על הביטוח, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: איפה אחוזות חברות הביטוח?
שולי מועלם-רפאלי: מה המעמד של ילדים חולי סרטן בביטוחים של ההורים שלהם?
שולי מועלם-רפאלי: מה אתם עושים?
שולי מועלם-רפאלי: כי אנחנו מתרשמים שפחות או יותר אפס, שלא לומר מינוס ביכולת העשייה וההשפעה שלכם ואיך אנחנו יוצאים מכאן עם אמירות - - -
אורן אסף חזן: כשאתה מדבר על ביטוח, אתה נותן לביטוח הלאומי מרווח נשימה.
אורן אסף חזן: אני לא בעד זה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאסור לנו - - -
אורן אסף חזן: לא לכל בן אדם יש ביטוח פרטי.
שולי מועלם-רפאלי: מצוין, אבל למי שיש - - -
אורן אסף חזן: שהוא - - - המדינה.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חזן - - -
אורן אסף חזן: המדינה פה, ברשותך, לא לוקחת פה אחריות.
אורן אסף חזן: אני יכול להגיד לך שאני ביליתי חיים שלמים בבית חולים ופתאום הכל התגמד לי.
אורן אסף חזן: אני מרגיש הכי בריא בעולם ואני לא מסוגל אפילו להרים את הראש.
אורן אסף חזן: ואילן חבר שלי וביקרתי.
אורן אסף חזן: פעם אחת הספיק לי לבקר כדי לקבל איזו שהיא סתירה.
אורן אסף חזן: אנחנו יושבים פה ופעם אחרי פעם שומעים סיפורים על כסף ועוד זה ועוד ככה, אבל אם רוצים איזה משהו שקשור לקואליציה, אז בשנייה מוצאים את המיליארדים, לא רק את המיליונים, חברה.
אורן אסף חזן: זה בדיחה.
שולי מועלם-רפאלי: כיוון שגם אתה וגם אני חברים בקואליציה, אז זה בידינו.
אורן אסף חזן: לא, אני לא מתבייש להגיד את זה.
אורן אסף חזן: אני אומר את זה בגלוי.
שולי מועלם-רפאלי: זה בידינו כמובן.
אורן אסף חזן: כל פעם אנחנו רואים - - - על חשבון החלשים יותר.
שולי מועלם-רפאלי: אני בכל זאת, למרות הדברים שלך חושבת שלמפקח על הביטוחים הפרטיים יש הרבה מאד עבודה.
שולי מועלם-רפאלי: יש אנשים שיש להם ביטוחים והם לא מצליחים ליישם אותם.
שולי מועלם-רפאלי: זה בדיוק התפקיד שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: זה חלק מהצעת הסדר לדיון המהיר שהצעת, גם אתה וגם אני.
אורן אסף חזן: לא, בסדר, אני רק אומר - - -
שולי מועלם-רפאלי: אז אני חושבת שאסור לנו - - -
אורן אסף חזן: כשאתה שומע את הדברים ואתה מבין שאם אנחנו נעביר את העיסוק על הביטוחים הפרטיים, אנחנו ניתן להם שוב מרחב שאנחנו לא נוכל להתמודד איתו אחר כך.
שולי מועלם-רפאלי: אז זה לא.
אורן אסף חזן: לא לכל אחד יש את היכולת ל - - -
שולי מועלם-רפאלי: גם מזה וגם מזה אל תנח ידך.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמחויבות פה של המדינה נאמרה באופן הכי מובהק של כל מערכות המדינה, בראש ובראשונה של החברה הישראלית, שמה זה אם לא המדינה?
אורן אסף חזן: אני - - -
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אז יכול להיות שלא שמעת, אז אני מחזקת את הדברים שנאמרו בתחילת הדיון על ידי כל חברי הכנסת, אבל אני חושבת שכחלק מהמחויבות של המדינה, יש מפקח על הביטוח, שהוא אמור לדאוג לביטוחים הפרטיים של המשפחות האלה, ליישום מקסימאלי במציאות שהיא מציאות איומה, שאנשים משקיעים את מיטב כספם בביטוח, מגיעים לסיטואציה של מחלה קשה בביתם, לא בבית השכן, ולא מצליחים ליישם את הדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אז הביטוח הלאומי הוא יד אחת וזרוע אחת שאף אחד פה מכולנו – ממני ועד אליך – לא מתכוון להרפות ולא מרפה, והביטוחים הפרטיים גם מהם אנחנו מבקשים לא להרפות.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני, המפקח על הביטוח.
דב חנין: רק בהקשר הזה, גברתי.
דב חנין: אני בהחלט בעד שגם המפקח על הביטוח ימנע את - - -
שולי מועלם-רפאלי: מאגף המפקח על הביטוח.
שולי מועלם-רפאלי: נתתי לו פה, העליתי אותו בשדרוג.
דב חנין: שגם המפקח ואנשיו ימנעו את ההתחמקות השערורייתית של חברות ביטוח מהחובה שלהן לתת מענה למבוטחים.
דב חנין: כבר נאמר שביטוח זו הרמאות הכי גדולה של המאה, אבל כשאנחנו מדברים על הרמאות הכי גדולה של המאה, אין שום ספק שבתחום ביטוח הבריאות זו רמאות אפילו עוד יותר גדולה.
דב חנין: אבל לפני שאנחנו מגיעים לנושא הזה, אני באמת בהמשך לדבריו של חבר הכנסת חזן, אני חושב שאנחנו חייבים לקבל תשובה מאד מאד ברורה בעקבות דבריה של נציגת הביטוח הלאומי.
דב חנין: בסך הכל אני התרשמתי מדברייך שמדובר בסך הכל בסכום כסף ממש קטן לפתרון משמעותי, כמו שאמר פרופסור רחמילביץ, לחלק מהותי מהטיפול באותם ילדים.
דב חנין: יש משרד אוצר במדינת ישראל.
דב חנין: זה סכום כסף קטן.
דב חנין: זה ממש כסף קטן.
דב חנין: זה ממש משהו שניתן היום בישיבה הזאת לצאת - - -
שולי מועלם-רפאלי: לכן אנחנו נציע התגייסות שלנו מול שר הרווחה, מול שר האוצר ובתיקוני חקיקה במידת הצורך.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יודעים לעשות את זה, גם לשלב ידיים באופן הדוק בין הקואליציה לאופוזיציה.
שולי מועלם-רפאלי: יש לכך אחד פה את הדרך שלו גם לשר הזה וגם לשר הזה ומשם אנחנו ממשיכים.
שולי מועלם-רפאלי: כן, יואב.
<יואב יונש: היי.
<יואב יונש: יואב יונש, מחלקת ביטוח בריאות המפקח על הביטוח.
שולי מועלם-רפאלי: איציק תהיה איתי, כי אתה תשאל את כל השאלות הקשות.
איציק שמולי: אנחנו מכירים, חברים ותיקים.
שולי מועלם-רפאלי: לגמרי, לגמרי.
<יואב יונש: אני רוצה להתייחס בכל זאת לנושא הביטוח הסיעודי, להתחבר למה שאמרו כאן קודמיי והציגו את זה בצורה טובה.
<יואב יונש: אני חושב ומסכים שמבחני התפקוד אינם נותנים מענה מספק, כלומר לא רק ילד שמגיע למצב תפקוד נמוך צריך לקבל סיוע.
<יואב יונש: היטיבו לפרט פה את העלויות שמושתות על ההורים גם במקרה שהילד עדיין לא עומד בקריטריונים.
<יואב יונש: ולכן בהחלט אני מסכים שהביטוח הסיעודי איננו מתאים במקרה הזה וגם איננו נותן מענה מספק.
<יואב יונש: אני רוצה להציב את הדגש.
<יואב יונש: יש ביטוח נוסף, ביטוח בפני מחלות קשות.
<יואב יונש: הביטוח הזה נותן פיצוי כספי בסכום שקבוע מראש והקריטריון של זכאות בביטוח הזה הוא עצם גילוי המחלה.
<יואב יונש: כלומר, עצם האבחנה עצמה מזכה את המבוטח בפיצוי כספי בסכום שנקבע מראש, ואני באמת חושב שביטוח מחלות קשות שקיים ומוצע בשוק, הוא ביטוח שיותר מתאים לתת מענה לסיטואציה שהוצגה פה.
איציק שמולי: יואב, יש לי שאלה אליך.
אילן גילאון: למה אתה לא הולך להיות חבר כנסת, זאת השאלה.
איציק שמולי: אתה מדבר כאן בתור פרשן מהיציע או בתור רגולטור?
אילן גילאון: פוליטיקאי.
איציק שמולי: מה שעשיתם עם הקשישים הסיעודיים אתם עושים גם לילדים חולי סרטן.
איציק שמולי: יש מבחני סיעוד אין להם שום רלבנטיות.
איציק שמולי: אומר לך פה הפרופסור, ההורים זה לא סיעוד, זה טיפול.
איציק שמולי: אז מה הרלבנטיות של מבחני הסיעוד האלה?
אילן גילאון: נכון מאד.
איציק שמולי: אם ילד הולך לעשות פיפי לבד בשירותים או שהוא יכול לאכול את המילקי שלו לבד בבית החולים, אז מה, כשדוחפים לו הקרנות למוח הוא יכול להיות שם בלי ההורה שלו?
איציק שמולי: איפה אתם?
איציק שמולי: אתה הרגולטור.
איציק שמולי: איפה המפקחת?
איציק שמולי: אתם אמורים לקרוא את חברות הביטוח לסדר, לא להגיע לפה בדיון על הקשישים הסיעודיים ובדיון על ילדים חולי סרטן ולהסביר לנו שהמצב הוא לא בסדר.
איציק שמולי: את זה אנחנו רואים לנגד העיניים, תאמין לי.
<יואב יונש: נראה לי שלא הקשבת לתשובה שלי.
<יואב יונש: הסכמתי איתך והסכמתי איתו שהביטוח הסיעודי לא נותן מענה.
איציק שמולי: זו הטרגדיה של הכנסת הזאת, שאתם כל הזמן מסכימים ואתם לא עושים כלום.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה, יואב, בכל הפעמים של מחלות קשות, שבסוף חברות הביטוח מתחמקות מזה, בוא תיתן לנו נתונים בבקשה – כמה פניות היו אליכם של משפחות של ילדים חולי סרטן.
שולי מועלם-רפאלי: ואם לא היו אליכם תיכף אנחנו נדאג שיהיו אליכם, של משפחות שלא מצליחות למצות את הזכות הבסיסית הזאת, למרות שילדם חולה במחלה קשה.
שולי מועלם-רפאלי: אין ויכוח שילד שחולה בסרטן הוא חולה במחלה קשה.
שולי מועלם-רפאלי: לא משנה איפה הסרטן שלו, זה בהגדרתו מחלה קשה.
שולי מועלם-רפאלי: אז תגיד לנו בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: הבנו, הביטוח הסיעודי לא מתאים פה.
שולי מועלם-רפאלי: הבנו.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מבינים את האמירה החשובה והברורה הזאת שלך.
שולי מועלם-רפאלי: אז ביטוח לאומי יורידו את המבחנים הנוראיים שעושות האחיות של הביטוח לילדים האלה, כי מקובל על כל יושבי השולחן הזה שזה לא המבחנים שצריך לעשות להם.
שולי מועלם-רפאלי: וההיפך.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים לעודד אותם לשמור על מקסימום שליטה גם בתוך מחלה נורא נורא קשה, אבל אנחנו מקבלים שוב ושוב פניות של הורים שמנסים בחברות הפרטיות לקבל, דרך מה שאתה הצעת, דרך סעיף מחלות קשות ונזרקים מכל המדרגות.
שולי מועלם-רפאלי: אז מה אתם עושים עם זה?
<מידד גיסין: כל הביטוחים הסיעודיים הם בחברות פרטיות.
<מידד גיסין: גם בקופות חולים הביטוחים הם בחברות פרטיות.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, בואו נאפשר לרגע ליואב שינסה לתת לנו מענה, אלא אם כן אין.
<קריאה: ביטוחים מאיזה גיל מתחילים לבטח?
אילן גילאון: סליחה רגע, יש פה פיל ענק בחדר הזה.
אילן גילאון: הרי מה לא ברור כאן?
אילן גילאון: חברות ביטוח צריכות לצמצם את ההוצאות שלהן ולהגביר את הרווחים שלהן והמדינה נותנת רישיון לגנבים.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אבל בגלל זה מדינת ישראל החליטה שיש רגולטור.
אילן גילאון: מה זה רגולטור?
שולי מועלם-רפאלי: אבל יש רגולטור והוא אמור לעמוד להם על הראש.
<מידד גיסין: הרגולטור נותן אישור.
שולי מועלם-רפאלי: אז אנחנו פה בשביל לנסות להפסיק את זה וגם להצליח.
<קריאה: יש ילדים שאי אפשר לבטח אותם, אז מה אני אמורה לעשות?
<קריאה: אני לא יכולה לבטח אותם.
אורן אסף חזן: וההיא יושבת בפינה שם, מהביטוח הלאומי, מחייכת.
<לימור לוריא: אני לא מחייכת.
<לימור לוריא: אני מבקשת.
אילן גילאון: מי שאי אפשר לבטח אותו זה מי שאיננו משתלם לחברת הביטוח.
אורן אסף חזן: זה לא משהו אישי נגדך.
אורן אסף חזן: זה לא פרסונאלי - - -
<לימור לוריא: אם זה לא אישי, אז איך - - -
אורן אסף חזן: את מייצגת משהו שאת נשלחת בשמו, את צריכה להבין - - -
<לימור לוריא: אבל הביטוח הלאומי לא מחייך.
אורן אסף חזן: שאת יכולה גם לחטוף אש.
אורן אסף חזן: אין מה לעשות.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, חבר הכנסת חזן, בואו, תשמרו על דיון מכובד.
אורן אסף חזן: לא, כי לבוא לפה וכאילו לציין כאילו הכל פסטוראלי - - -
שולי מועלם-רפאלי: שום דבר לא פסטוראלי.
שולי מועלם-רפאלי: כל הדיון הזה לא פסטוראלי.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מיושרים בקווים שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מתנפלים פה על לימור לוריא.
שולי מועלם-רפאלי: לימור לוריא לא מחליטה לאיפה הולך הכסף של הביטוח הלאומי - - -
שולי מועלם-רפאלי: לא, אל תתבלבלי.
שולי מועלם-רפאלי: אז בואו - - -
אילן גילאון: אל תצעקו על לימור לוריא, באמת.
אילן גילאון: היא שמחליטה?
אילן גילאון: אולי מי שמדבר פה.
אורן אסף חזן: היא הנציגה - - -
אילן גילאון: כן, מי שמקבל את ההחלטות מי מקבל ומי משלם זה פוליטיקאים, לא לימור לוריא.
אילן גילאון: במציאות שלה איך היא בכלל יכולה לשרוד את זה?
אילן גילאון: על מה אתם מדברים פה?
שולי מועלם-רפאלי: חברים, אני רוצה תשובות מיואב.
אילן גילאון: זה גלגול עיניים.
אילן גילאון: חברות הביטוח הפרטיות הם חמסנים, גנבים ומשרד האוצר נותן להם רישיון ללכת ולעשוק את הציבור.
אילן גילאון: הם לא יבטחו אף אחד שלא משתלם להם.
אילן גילאון: זה העניין וככה החלוקה כאן בנויה ועד שהמנגנון הזה לא ייפתר – אתם פה יכולים לדבר כמה שאתם רוצים.
שולי מועלם-רפאלי: אילן, אני רוצה תשובות מיואב.
שולי מועלם-רפאלי: כל הניסיון פה, אני לא רוצה לא לקבל תשובות מהמפקח על הביטוח.
שולי מועלם-רפאלי: בבקשה יואב, תשובות ועכשיו שקט, כי אנחנו מנסים לקבל תשובות למשהו שהוא מאד חשוב.
אורן אסף חזן: קופות החולים גם נמצאות פה?
שולי מועלם-רפאלי: יש פה את רויטל, היא המפקחת על הקופות.
אורן אסף חזן: אבל היא המפקחת, מי מטעם הקופות פה?
שולי מועלם-רפאלי: לצערי לא.
שולי מועלם-רפאלי: בואו ניתן לו לענות.
אורן אסף חזן: כמפקחת את לא יכולה להיות סנגורית שלהם.
<רויטל טופר חבר טוב: חס וחלילה.
אורן אסף חזן: אני רק מוודא.
<רויטל טופר חבר טוב: אני לא סנגור של אף אחד.
שולי מועלם-רפאלי: כולנו פה סנגורים של הילדים ושל המשפחות.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, בואו נקדם את הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חזן, גברתי רויטל טופר, לא מתנהלים פה דיוני ביניים, בסדר?
<יואב יונש: אז אני אומר שוב.
<יואב יונש: צריך להבדיל בין תנאי הזכאות בביטוח סיעודי לתנאי הזכאות בביטוח מחלות קשות.
<יואב יונש: כפי שאמרתי, ביטוח סיעודי, מכיוון שהוא נתמך על יכולת התפקוד של המבוטח, הוא פחות מתאים למקרים הללו.
<יואב יונש: הביטוח שיותר מתאים לטעמנו וקיים ונפוץ בשוק וניתן לקנות ביטוח פיצוי על סך מאות שקלים - - -
<מידד גיסין: הבעיה היא שאין להם כסף.
שולי מועלם-רפאלי: רגע, חברים, באמת.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו 10 דקות לסיום הדיון, יש עוד אבא אחד שאני רוצה לשמוע.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים לסגור את זה עם איזו שהיא אמירה קדימה, אז בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: מעכשיו רק אני מנהלת את זה.
<יואב יונש: מבוטח שרכש ביטוח מחלות קשות והתגלתה אצלנו מחלה – זכאי לקבל תגמולי ביטוח בעקבות עצם גילוי המחלה.
<יואב יונש: לאורך השנים היו בעיות עם ההגדרות בפוליסות, ואנחנו בשנת 2013 גם הוצאנו חוזר שמעדכן את ההגדרות, כך שלא יהיו מקרים שיפלו בין הכיסאות.
<יואב יונש: מעבר לכך כמובן שאנחנו במקרים שחברות הביטוח מתנהלות לא בהתאם לתנאי הפוליסה, מבררים פניות ומטפלים במידת הצורך.
שולי מועלם-רפאלי: בכמה פניות טיפלתם השנה בשאלת הזכאות של מישהו עם מחלה קשה?
<יואב יונש: למיטב ידיעתי בנושא הזה קיבלנו מעט פניות בשנה האחרונה.
<יואב יונש: אין לי את המספרים המדויקים.