GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל בירן: זה בזבוז כסף של העובד ורוב העובדים, לא שואלים אותם אם הם כן רוצים להיות או לא רוצים להיות.
מיכל בירן: אבל אז, כשרואים מעלים את שכר המינימום במשק ומבינים שדבר כזה לא יכול היה לקרות בלי ארגון, אתה אומר, רגע, בוא נחשוב האם זה היה בזבוז כסף - - -
יגאל גואטה: לא אמרתי בלי ארגון.
<קריאה: כמו שאתה מציע, אדוני, זה מחסל אותם.
מיכל בירן: אגב, גם מה שאתה אומר על הלוביסטים – ושוב, מי שמכיר אותי יודע שיש כמה וכמה לוביסטים שלא יכולים אפילו להיכנס בדלת המשרד שלי – ובכל זאת תשובה לא צריך לוביסטים.
מיכל בירן: הוא מרים טלפון למי שהוא צריך.
מיכל בירן: כשיש ארגונים קטנים – ואין מה לעשות, כרגע המערכת עובדת עם לוביסטים והלוואי שזה היה בלי לוביסטים – היכולת של אנשים שכל אחד מהם יש לו עסק קטן להילחם כאן על הדברים החשובים באמת, זה לא רק הטלפון של מתי נפתח זה ואיך מגישים טופס אלא על דברים שמשפיעים על היכולת שלהם להשתכר ואלה דברים שקורים כאן בשולחן הזה והיכולת שלהם להתארגן.
מיכל בירן: לעניין הרף של מספר העובדים.
מיכל בירן: יש כאן כמה ארגונים שבאופן אינהרנטי עובדים עם אנשים שיש להם מעט מאוד עובדים, כמו הדוגמה של קבלני השיפוצים אבל הם לא היחידים.
יגאל גואטה: כמה מהאנשים שיושבים כאן יודעים לתרגם את המילה שאמרת?
יגאל גואטה: אני לא מבין.
מיכל בירן: תן לי לסיים.
מיכל בירן: איזה עוד ארגונים כאן יש להם מלא קליינטים?
מיכל בירן: יש סוג מסוים של עסקים שהם קטנים מטבעם ויש להם פחות מחמישה עובדים.
מיכל בירן: הסכנה שאני רואה בזה שהרף יהיה על פי מספר העובדים ולא על פי מחזורים או משהו אחר היא שבעצם באותם ארגונים לאט לאט האינטרס של הגדולים שאלה שמתחת לחמישה עובדים לא משלמים ובמידה רבה הם גם לא מיוצגים, ובסופו של דבר כאשר יגיעו דברים חשובים שישפיעו על הפרנסה שלהם לכאן, לא יהיה שם אף אחד להגן עליהם.
יגאל גואטה: את רוצה לומר שאת מפחדת שהארגונים יהיו פושעים.
יגאל גואטה: שהם לא יטפלו בהם.
<רועי כהן: מה זה לא יטפלו?
<רועי כהן: לא יהיו חברים.
<קריאה: אתה מחסל אותנו.
<רועי כהן: אתה חיסלת אותם.
<רועי כהן: סגרת אותם.
מרב מיכאלי: יגאל, בתור חבר במפלגה שנוצרה בגלל ייצוג של מזרחיים וחרדים, תבין את המשמעות.
יגאל גואטה: סליחה, הכוונה הייתה שכן צריך לייצג אותם.
<רועי כהן: מי ייצג אותם אם אין ייצוג?
<רועי כהן: הם ייסגרו.
יגאל גואטה: אתה דיברת גם בפעם הקודמת בפאתוס גדול.
יגאל גואטה: זה שאתה צועק, לא עושה אותך צודק.
יגאל גואטה: אנחנו רוצים שעד חמישה עובדים.
אלי אלאלוף: אתה גורם לבלגן.
אלי אלאלוף: אני מבקש, אני מחזיר אתכם לסדר ואני מזהיר אתכם.
אלי אלאלוף: אין לכם שום זכות לתקן חבר כנסת.
אלי אלאלוף: כשתקבלו את רשות הדיבור, תגידו עליו מה שאתם רוצים.
אלי אלאלוף: אני מבקש עכשיו לעבור לחבר הכנסת מאיר כהן, אחרון הדוברים בשלב זה של חברי הכנסת.
ישראל אייכלר: מה אתי?
ישראל אייכלר: אני כאן משעה 9:00 בדיוק.
אלי אלאלוף: בסדר, אני מתנצל.
ישראל אייכלר: אני אדבר בפעם הבאה.
ישראל אייכלר: שמור לי את הזכות.
אלי אלאלוף: אתה חבר שלי.
אלי אלאלוף: אחרי מאיר כהן נעבור לשני דוברים אחרונים של הארגונים הגדולים, התאחדות התעשיינים ונציג בוני ישראל.
מאיר כהן: שלושה דברים.
מאיר כהן: אני חושב שהוועדה אסור לה לתמוך ואני מקווה שאנחנו הולכים לכך שיציבו רף של חמישה עובדים, של שישה עובדים או ארבעה עובדים.
מאיר כהן: כל גוף שמייצג, גם עסק עם איש אחד, זכותו להתארגן ולקבל את כל הייצוג המתאים.
מאיר כהן: חוזר על הדברים שלי.
מאיר כהן: אנחנו שומעים בשטח על כל מיני גופים קיקיוניים שבעצם נרשמים אבל לא נותנים שירות משמעותי.
מאיר כהן: נכון שלא כולם ההסתדרות אבל אם גוף מסוים לוקח עליו את הטייטל החשוב הזה של אני מייצג, הוא חייב לבנות לו איזה סילבוס של שיח או של הדרכה או של ייצוג, אבל שהוועדה תראה את הדברים האלה ושזה יהיה שקוף לכל.
מאיר כהן: הדבר השלישי.
מאיר כהן: אני מבקש ממשרד הכלכלה או ממי שאחראי לטירוף הגדול הזה של לבוא לספר בדימונה ולשים לו 9,000 שקלים לשלם והוא לא מבין למה או לאיש עסקים אחר, להפסיק לעשות את זה, להקפיא את הנהלים.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, ברוב חכמתך תעשה את זה, עד לכך שהתקנון הזה ייכתב.
מאיר כהן: בינתיים ממש לעשות הקפאה של הדברים.
<יהודה שגב: מנכ"ל לשכת התיאום של הארגונים העסקיים והתאחדות התעשיינים גם יחד.
<יהודה שגב: מאז הדיון אדוני היושב ראש הונחה בפנינו טיוטה שהיא מרעה את המצב של הארגונים, בעיקר הקטנים והבינוניים.
<יהודה שגב: כמו שפתחת, אני מציע למשרד הכלכלה שיתעשת וישב אתנו ועם כל הארגונים ויביא תקנות כי יש כאן מחלוקת רק על שני נושאים, האחד הוא שיעור דמי הטיפול הארגוני, והשני, מכמה עובדים זכאי ארגון להתחיל לגבות דמי טיפול ארגוני.
<יהודה שגב: אם יתעשתו, בדקה וחצי אפשר לעבור להקראה.
<יהודה שגב: תודה רבה.
<אליאב בן שמעון: אדוני עשה כאן
<אליאב בן שמעון: את ההבחנה בין ארגונים קטנים וגדולים ואנחנו בכבוד מקבלים את התואר הזה של ארגון גדול, ארגון התאחדות בוני הארץ, הקבלנים.
אלי אלאלוף: אתם עשיתם לי סיור ואני מעריך את הגודל שראיתי.
<אליאב בן שמעון: אני מצטרף לדברים של יהודה אבל אני רוצה להציג אותם.
<אליאב בן שמעון: הבסיס הוא באמת השאלה לגבי בסיס הקביעה.
<אליאב בן שמעון: לעובדים, זה לא נכון.
<אליאב בן שמעון: לא אחד ולא שניים ואני אסביר בדיוק מה הבעיה.
<אליאב בן שמעון: הבסיס צריך להיות נושא של מחזורים.
<אליאב בן שמעון: אני כקבלן או אחר כקבלן עם ארבעה עובדים מנהל 500 מיליון שקלים ואני עכשיו אהיה פטור.
<אליאב בן שמעון: אני שמנהל 500 מיליון שקלים עם ארבעה עובדים פטור.
<אליאב בן שמעון: לכן הבסיס צריך להיות בסיס של מחזורים וסכום ראוי שבאמת מייצג עסק והכנסה של עסק.
<אליאב בן שמעון: זאת נקודה אחת שעונה לבעיה.
<אליאב בן שמעון: שאל חבר הכנסת כהן לגבי סל השירותים ואני אחבר את זה לדברים שאמר ארגון השיפוצים.
<אליאב בן שמעון: ארגון השיפוצים הוא תחת הגג של התאחדות בוני הארץ ואם הוא לא היה תחת הגג של התאחדות בוני הארץ, אני אומר ליד ערן, הוא לא היה יכול לחיות בגלל שאת סל השירותים הוא מקבל בשיתוף פעולה אתנו ובגיבוי מאתנו.
<אליאב בן שמעון: הוא מקבל את הכנסים ואת ההכשרות.
<אליאב בן שמעון: ואם מדברים היום על הקצאת עובדים פלסטינאים לקבלנים, הם מקבלים דרכנו.
<אליאב בן שמעון: הוא מקבל תמיכה במיסוי.
<אליאב בן שמעון: את זה אנחנו מקבלים בגלל שארגון השיפוצים אתנו והוא חלק מההסכם הקיבוצי שלנו ואז, כשיש לנו את הכוח הזה ביחד עם האנשים האלה ועם התקציב שלנו, אנחנו בהחלט יכולים לטפל בעסקים הקטנים והבינוניים ולתת להם את אותו סל שירותים נרחב.
<אליאב בן שמעון: אבל כל עוד הבסיס הוא בסיס עובדים, יש כאן משהו מעוות.
<אליאב בן שמעון: מצד אחד ארגון שמעסיק מספר עובדים קטן הולך להתחסל, ואז הוא פשוט לא יעניין אותי.
<אליאב בן שמעון: אני כארגון הגדול.
<אליאב בן שמעון: הוא לא יזכה לדברים האלה.
<אליאב בן שמעון: מצד שני, כל החשיבה וההשפעה אצלי בארגון תשתנה כי דווקא יישארו רק הקבלנים הגדולים ולא תהיה לנו אוריינטציה לקטנים.
<אליאב בן שמעון: הבסיס של העובדים הוא לא נכון.
<אליאב בן שמעון: הבסיס צריך להיות מחזורים ונתתי את הדוגמה.
מאיר כהן: אני לגמרי לא מסכים אתך, אבל זה לדיון.
אלי אלאלוף: אחרון הדוברים לפני הסיכום שלי, עמית לנג, מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.
אלי אלאלוף: תודה על הסבלנות שלך.
<עמית לנג: קודם כל, אני רוצה לחזור טיפה אחורה ולהסביר למה אנחנו בכלל כאן.
<עמית לנג: קיבלנו בשנתיים האחרונות מאות פניות, בעיקר מעסקים קטנים, לא בינוניים אלא קטנים, שיום בהיר בבוקר הגיע אליהם מכתב שאומר להם שהם צריכים לשלם עכשיו אלפי שקלים, לפעמים אלה אפילו עשרות אלפי שקלים, תלוי בגודל העסק, שבע שנים אחורה, על משהו שלא מעניין אותם, שלא קשור אליהם, בעקיפין אולי קשור אליהם, או שהם יצטרפו ויהיו חברים.
מאיר כהן: כלומר, אם הם יצטרפו, הם לא יצטרכו לשלם?
<עמית לנג: אם יצטרפו, יוותרו להם על החוב.
<עמית לנג: הרבה מאוד עסקים קטנים ואנחנו יודעים את זה כי אנחנו מטפלים גם בעסקים הקטנים, מתמודדים עם אלף ואחד קשיים ביום יום.
<עמית לנג: זה הדבר האחרון שמעניין אותם כרגע.
<עמית לנג: אז הבנו שיש כאן גם מצב אבסורדי וגם מעוות.
<עמית לנג: אבסורדי כי לא יכול להיות שעסק קטן בקושי עומד על הרגליים ויום אחד בבוקר דופקים לו בדלת ובאים ואומרים לו שישלם עכשיו כמה אלפי שקלים או שתהיה חבר בארגון שאולי הוא לא רוצה להיות חבר בו.
<עמית לנג: אולי כרגע, בשלב הזה של החיים שלו, לא מתאים לו להיות חבר בארגון אלא הוא צריך קודם כל לעמוד על הרגליים.
<עמית לנג: מעוות, משום שיש כאן איזושהי ביצת זהב כזאת שמאפשרת לארגונים כאלה ואחרים לגבות כסף מעסקים שלא בהכרח מעוניינים להיות חברים בארגון הזה.
<עמית לנג: אני מזכיר לכולם שארגון המעסיקים הוא דבר טוב, אבל הוא צריך להיות וולנטרי, הוא צריך להיות אטרקטיבי והוא צריך לשרת בצורה מאוד מאוד ברורה את מה שאתה משלם עבורו כעסק וזה לא המצב בהרבה מאוד מקרים.
אורן אסף חזן: לך יהיה מאוד נוח שלא יהיה אף אחד שתומך בהם.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת אורן חזן, אנחנו מאוד שמחים שאתה כאן, אבל היה מהלך של דיון מסודר ואני מבקש להמשיך לקיים אותו.
אלי אלאלוף: בנינו מהלך לכל הישיבה והוא יהיה עד הסוף.
אלי אלאלוף: עכשיו רק המנכ"ל יכול לדבר ואני מבקש לא להפריע לו.
<עמית לנג: בעיני זאת התערבות בוטה ומיותרת במהלך העסקים במשק.
<עמית לנג: אני אומר עוד פעם שאם יש מישהו שדואג להסכמים משקיים בשכר מינימום, אל תדאגו, הארגונים הגדולים וחלק מהארגונים הבינוניים ימשיכו לעשות את עבודתם נאמנה עבור כל העובדים במשק המאוגדים.
<רועי כהן: את שערורייה שמנכ"ל המשרד מדבר כך.
<רועי כהן: זאת שערורייה.
אלי אלאלוף: תוציאו את הגברת הזאת.
אלי אלאלוף: אני יכול לפסול גם את השתתפותך בישיבות הבאות.
אלי אלאלוף: יש לי אין סוף אפשרויות.
<עמית לנג: תמיד יהיה מי שידאג לשכר המינימום, לשיפור שלו ולהיבטים האחרים המשקיים.
אורן אסף חזן: אנחנו כאן מדברים על המעסיקים.
אלי אלאלוף: אורן, מספיק.
אלי אלאלוף: תתאפק.
אלי אלאלוף: אם יהיה זמן, ניתן לך להתייחס.
<עמית לנג: המעסיקים צריכים לבחור.
<עמית לנג: זה בידיהם לבחור אם לשלם לגוף שנותן להם שירותים כן או לא, או לא.
<עמית לנג: בעיניים שלי, אם אתה שואל אותי, כל הדבר הזה דינו להתבטל.
<עמית לנג: הכול צריך להיות על בסיס וולנטרי ועל בסיס כדאיות ועל בסיס אטרקטיביות.
<עמית לנג: אני לא מתרגש.
<עמית לנג: אני אומר לך עוד פעם שמה שיקרה, אם אנחנו נעביר את התקנות ונפחית משמעותית את דמי הטיפול את היכולת שלהם להיגבות, מה שיקרה זה דבר מאוד פשוט.
<עמית לנג: הארגונים שבאמת עושים עבודה עבור העסקים, ישכנעו אותם והם יהיו יותר טובים ויותר יעילים ותהיה שקיפות, ואז הם יצטרפו אליהם באופן וולנטרי והם ישלמו את דמי החבר ברצון רב.
<עמית לנג: מי שלא, אז לא.
<עמית לנג: יכול להיות שאין לו זכות קיום.
אורן אסף חזן: אני יכול לשאול שאלה?
אלי אלאלוף: אתה רואה מישהו שמדבר עם כל הכאב של המצב הנוכחי של העסקים הקטנים שאתה אוהב.
אלי אלאלוף: אני יודע כמה אתה אוהב.
אלי אלאלוף: אז תן לו לסיים את הדברים בלי תרגילים להפריע למישהו לדבר באמצע.
אלי אלאלוף: בוודאי לא מהקהל.
אלי אלאלוף: אל תשכחו שהקהל יושב כאן רק בהסכמת הוועדה.
אלי אלאלוף: זה לא תנאי לדבר אתכם.
<עמית לנג: אני אומר שוב שהמנגנון הבריא והנכון הוא לתת לעסק לבחור, רוצה להיות בארגון שמשרת אותו או לא רוצה להיות בארגון שמשרת אותו.
<עמית לנג: זה נורא פשוט.
<עמית לנג: דמי החבר צריכים להיות וולנטריים.
<עמית לנג: לא יכול להיות שדרך עקיפה, דרך איזה שהם דמי טיפול שקשורים לאיזשהו הסכם שמישהו עשה לפני שבע שנים, כופה על עסק לשלם דמי טיפול או להיות חבר בארגון שהוא לא רוצה להיות חבר בו.
<עמית לנג: מה זה הדבר הזה?
<עמית לנג: בעיני זה הזוי ומעוות.
<עמית לנג: ואת זה צריך לתקן.
<ערן סיב: תבטלו את ההסכמים והקריטריונים להקמת איגוד.
אלי אלאלוף: הדיון הזה מסתיים.
אורן אסף חזן: אני רק רוצה לשאול אם גם הוא עובד באופן וולנטרי.
אורן אסף חזן: אני שואל שאלה אמיתית.
אלי אלאלוף: אתה יודע את התשובה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם, ברשותכם.
אלי אלאלוף: אני מבין שהתקנות כפי שמוצגות בפנינו לא יכולות לעבור בגלל שהן במחלוקת גם במסגרת הארגונים השונים ולא חשוב מה גודלם וגם ובמיוחד אצל כל חברי הכנסת, ואני לא רוצה כאן לנצל סמכות כיושב ראש הוועדה עם האפשרות לגייס את הקואליציה כדי להעביר תקנות במחלוקת.
אלי אלאלוף: אני לא אעשה את זה.
אלי אלאלוף: אין שום צורך לעשות בכוח.
אלי אלאלוף: הייתי מביא את חברי אורן חזן להצביע, לא אגיד את זה כי הוא לא כזה, והוא יצביע גם אם זה בניגוד למצפונו.
אורן אסף חזן: מי זה?
אלי אלאלוף: אתה.
אורן אסף חזן: אדוני יודע שזה לא נכון.
אלי אלאלוף: אל תקלקל לי את הדוגמה.
אורן אסף חזן: בשבילך אני מוכן לעשות את זה.
אלי אלאלוף: הנה, אתה רואה?
אלי אלאלוף: אני לא אנצל את זה.
אלי אלאלוף: לכן אני אומר לכם שהתקנות האלה הן מאוד חשובות ואני אעשה הכול כדי שיעברו בהסכמה.
אלי אלאלוף: לכן אני צריך לבקש מכם סיבוב נוסף של דיונים בין הארגונים הגדולים והקטנים.
אלי אלאלוף: אם אתם יכולים לעשות את זה באשכולות של ארגונים, לא כל אחד לחוד, יחד עם משרד הכלכלה והצוותים האלה שיעבדו ביחד בשלושת החודשים הקרובים ינוהלו באמצעות היועצת המשפטית שלנו כדי שתוך שלושה חודשים אנחנו נגיע להסכמה.
ישראל אייכלר: למה שלושה חודשים?
ישראל אייכלר: למה לא חודש?
אלי אלאלוף: אם היועצת המשפטית שלנו תגיד לי שהגיעו לסיכום לפני הזמן, אנחנו נקיים את הדיון אתמול.
אלי אלאלוף: אבל כרגע, ברשותכם, אני רואה כמה זה כואב לכולם וכל אחד מזהיר מהזווית שלו ואומר כמה זה מסוכן לקבל החלטות כאלה.
אלי אלאלוף: לכן אני חושב שיש מקום לדיון מפוצל לטובת התקדמות בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אם הסיכום הזה מקובל עליכם, אני רוצה להודות לכם.
אלי אלאלוף: אני מבין ואני מתנצל שביקשתי מאנשים לצאת להירגע אבל תבינו שאי אפשר לדון בנושא כל כך מורכב וחשוב בצעקות באמצע הדיון.
אלי אלאלוף: היום יום השפה הערבית בכנסת ואני מציין זאת כי חשוב שנדע שהשפה הערבית היא חלק אינטגרלי של המדינה הזאת.
אלי אלאלוף: היום ה-24 במאי 2016, ט"ז באייר התשע"ו, השעה 13:33 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על תקנות עובדים זרים (פיקדון לעובדים זרים).
אלי אלאלוף: אני רוצה מראש לומר לכם מה כללי המשחק, כדי שתבינו.
אלי אלאלוף: היום אנחנו לא נדון בכל מה שקשור לתקנות של העובדים הזרים המועסקים על ידי אנשים פרטיים.
<נעה בן שבת: מעסיקים פרטיים בסיעוד.
אלי אלאלוף: בסיעוד, ודאי.
אלי אלאלוף: מזל שיש לו אותך.
אלי אלאלוף: זה מוציא מהמשחק היום את כל המעסיקים הפרטיים של עובדים זרים בסיעוד.
אלי אלאלוף: מי שמרגיש שהוא מיותר בדיון, יכול לצאת, ומי שרוצה להישאר כחבר, ברוך הבא.
אלי אלאלוף: שיהיה ברור, אין דיון על זה וזה הסיכום שיש לו עם ראשי ארגון הנכים.
<קריאה: רצינו להגיד לך תודה.
אלי אלאלוף: אני שמח שאנחנו יכולים לעמוד בזה.
אלי אלאלוף: אני גם אגיד שבכוונתי, וזאת לא רק כוונה אלא זה התחיל להיות, אנחנו מחפשים דרך שכל פעם שתוטל מעמסה כלשהי על המעסיקים הפרטיים בעקבות החלטות רוחביות, אנחנו נחפש לשפות את המעסיקים הפרטיים כדי שזה לא יצא מהקצבה שממילא היא לא מספקת.
אלי אלאלוף: כללי המשחק ברורים.
אלי אלאלוף: אתם יכולים להיות רגועים.
אלי אלאלוף: אנחנו נדון עכשיו בתקנות הקשורות גם לחקלאים, בלי לקבל החלטות היום, אבל אני מתחייב שלפני סוף המושב הזה שמסתיים ב-3 באוגוסט, להגיע לסיכום סופי.
אלי אלאלוף: נשמח לדיון, נשמח לשמוע את ההערות שלכם אבל כפי שהתחייבתי כלפי משרד הכלכלה וגם כלפי נציגי החקלאים, אנחנו לא נקבל החלטות היום, לא על ההוצאות הכרוכות בשהות העובדים הזרים אצל המעסיק שלהם ולא בנושא הפיקדון והדרך לכך.
אלי אלאלוף: נשמח לדון גם בפיקדון שלהם ולהגיע לסיכום כפי שאמרתי.
אלי אלאלוף: לגבי עובדי בניין.
אלי אלאלוף: למיטב ידיעתי אנחנו כן יכולים לסכם.
אלי אלאלוף: לגבי עובדי הסיעוד באמצעות החברות, אני מקווה שנגיע לסיכום ולפי הדיון נקבל את ההחלטה בנושא.
אלי אלאלוף: ברשותכם, בואו נתמקד בקריאת התקנות ונתקן, אם יש צורך, סעיף זה או אחר בהתאם להערות שיתקבלו.
<נעה בן שבת: תקנות עובדים זרים (פיקדון לעובדים זרים), התשע"ו-2016 בתוקף סמכות שר הכלכלה לפי סעיף 1יא(א) לחוק עובדים זרים, התשנ"א-1991 (להלן – החוק), בהסכמת שר האוצר ולאחר התייעצות עם שר הפנים, ובתוקף סמכות שר הפנים לפי סעיפים 1יא(ב1), (ד) ו-(ז) לחוק, בהסכמת שר האוצר לעניין סעיפים 1יא(ב1) ו-(ז) לחוק, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אנו מתקינים תקנות אלה:
<נעה בן שבת: הגדרות בתקנות אלה – "הסכם קיבוצי" ו"צו הרחבה" – כמשמעותם בחוק הסכמים קיבוציים, התשי"ז-1957.
<נעה בן שבת: "חברת סיעוד" – תאגיד שנותן שירותי סיעוד.
<נעה בן שבת: "חוק הביטוח הלאומי" – חוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה-1995.
<נעה בן שבת: "חשבון הבנק" – חשבון כאמור בתקנה 5.
<נעה בן שבת: "מעסיק בענף הבניין או בעבודה בטכנולוגיה ייחודית" – קבלן כוח אדם, הנותן שירותי כוח אדם של עובדים זרים לפי סעיף 10 לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996 וכל מעסיק אחר, ובלבד שהוא בעל היתר לפי סעיף 1יג לחוק להעסקת עובדים בענף הבניין או בעבודה בטכנולוגיה ייחודית.
<נעה בן שבת: "מעסיק בענף החקלאות" – מעסיק שהוא בעל היתר לפי סעיף 1יג לחוק להעסקת עובד זר בענף החקלאות.
<נעה בן שבת: "מרכיב פיצויים" – הסכום שעל מעסיק להפקיד לקופת גמל לקצבה בעד פיצויי פיטורים.
<נעה בן שבת: "מרכיב תגמולי מעסיק" – הסכום שעל מעסיק להפקיד בקופת גמל לקצבה בעד תגמולים ואינו רשאי לנכותו משכר העובד.
<נעה בן שבת: "עבודה בטכנולוגיה ייחודית" – עבודה המבוצעת לפי היתר מיוחד לפי סעיף 1יג לחוק לעבודה בטכנולוגיה ובמיכון ייחודיים שאינם בנמצא בישראל, ואשר ניתן לבצעה רק באמצעות גורם זר כאמור בסעיף 5 להחלטת הממשלה 4617 מיום כ"ח בכסלו התשס"ו (29 בדצמבר 2005), אשר תיקנה את סעיף 2 להחלטת הממשלה 3021 מיום כ"ה בטבת התשס"ה (6 בינואר 2005), כפי שישתנו מזמן לזמן.
<נעה בן שבת: "עובד זר" – עובד זר בעל רישיון.
<נעה בן שבת: (מדובר רק על עובדים בעלי רישיון ולא על עובדים זרים שאינם בעלי רישיון בגלל סעיף הניכויים שיש בתקנות האלה וגם בחוק).
<נעה בן שבת: "קופת גמל" ו"קופת גמל לקצבה" – כהגדרתן בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופת גמל), התשס"ה-2006.
<נעה בן שבת: "רישיון" – אשרה ורישיון ישיבה מסוג ב/1 לפי תקנות הכניסה לישראל, התשל"ס-1974.
<נעה בן שבת: "שירותי סיעוד" – שירותים ליחיד המיועדים לסייע בביצוע פעולות יום-יום או בהשגחה, ובכלל זה בניהול משק הבית, שלא במוסד סיעודי, כהגדרתו בסעיף 223 לחוק הביטוח הלאומי.
<נעה בן שבת: "תום התקופה לשהייה בישראל" – כל אחד מאלה: המועד שבו עליו לצאת מישראל בהתאם לתנאים שבהם מותנה תוקף הרישיון, לפי סעיף 6 לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב-1952.
<נעה בן שבת: המועד לעזיבה את ישראל כפי שנקבע בהחלטה על ביטול הרישיון.
<נעה בן שבת: "תקנות פיקדון בחשבון הבנק" – תקנות עובדים זרים (פיקדון בחשבון הבנק), התשס"ח-2008.
<נעה בן שבת: כפי שאמרנו, בעקבות הערה שנשמעה בדיון הקודם לגבי תום תקופת השהייה, תוקן הנוסח ומדובר על המועד שבו עליו לצאת את ישראל בהתאם לתנאים בהם מותנה תוקף הרישיון לפי סעיף 6 לחוק הכניסה לישראל.
<מיכל תג'ר: אבל שישים הימים לא מופיעים בסעיף 6.
<קריאה: שישים הימים לא מופיעים בתוקף הרישיון.
<מיכל תג'ר: זה נוהל של משרד הפנים.
<מיכל תג'ר: שישים הימים האלה לא מצוינים בתוקף הרישיון.
<מיכל תג'ר: זאת אומרת, הסעיף הזה לא מספיק כדי להבטיח שיינתנו להם שישים ימים להתארגנות עד שמתחילה קצבת הניכויים.
אלי אלאלוף: אני בכלל חושב שהסעיפים האלה והסנקציות כלפי העובד הם כבדים מאוד.
אלי אלאלוף: התקופה היא קצרה יחסית והסנקציה היא מאוד קשה.
אלי אלאלוף: להוריד בתקופה כל כך קצרה, אני הייתי שוקל את זה ואני מבקש שתבדקו את האפשרות לשקול את זה.
אלי אלאלוף: זה נראה לי מאוד מוגזם שכבר אחרי שבועיים מתחילים להוריד לו בסכומים כבדים, 25 אחוזים אם אני לא טועה.
<נעה בן שבת: אחרי חודש.
אלי אלאלוף: אחרי חודש, 25 אחוזים, ואנחנו מגיעים לשישים אחוזים תוך חצי שנה.
<נעה בן שבת: מגיעים למאה אחוזים בתוך חצי שנה, אבל זה בגלל הוראת החוק.
<נעה בן שבת: החוק קובע שהעובד זכאי לקבל את הכספים שבחשבון הבנק רק אם הוא עוזב את הארץ תוך חצי שנה מתום תקופת השהייה שלו.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, זאת הוראת החוק.
<נעה בן שבת: אחרי חצי שנה, הוא לא זכאי לכספים בכלל.
אלי אלאלוף: אני חושב שיש כאן סנקציה מאוד קשה.
אלי אלאלוף: תבינו, אדם שעבד הרבה שנים, פתאום מורידים לו את זה בלי להתחשב.
אלי אלאלוף: אולי הוא חולה או היה חולה?
אלי אלאלוף: אולי יש לו סיבות אנושיות שמחייבות אותו להישאר?
אלי אלאלוף: לא שואלים אלא מורידים גזרה של 25 אחוזים.
אלי אלאלוף: אני לא יודע איך קבעתם את זה אבל זה נראה לי מאוד מאוד כבד.
אלי אלאלוף: אני חושב שזאת נקודה שכדאי שנבדוק אותה.
אלי אלאלוף: לא לשכוח, אלה בני אדם ששירתו את המדינה, שירתו את החברות, שירתו את האנשים ואני חושב שההתנהגות שלנו אתם צריכה להיות קצת יותר אנושית.
<נעה בן שבת: אני אזכיר אדוני שיש הוראה שמאפשרת, אמנם לא מראש, כפי שאדוני אמר לא שואלים אותם מראש האם להוריד או לא להוריד, אבל כן מאפשרים להם להגיש בקשה ולהוכיח שהם לא עזבו את הארץ מסיבות מוצדקות ואז אפשר לא לזקוף לחובתם את זה.
<נעה בן שבת: יש בדיעבד אפשרות לבדוק.
<מיכל תג'ר: בהתחשב בזה שהורידו כרגע את החובה של מעסיקים פרטיים בסיעוד להפריש את הכספים האלה, יש כאן הגבלה על הזכות של העובדים האלה לקבל את הכסף הזה בסוף תקופת העבודה.
<מיכל תג'ר: למעשה זה ייצור מצב שבו חברות הסיעוד יפרישו את הכסף הזה ואילו במקרה של מעסיקים פרטיים יצטרכו העובדים לבוא ולדרוש מהם את הכסף הזה.
<מיכל תג'ר: למעשה ינכו להם את הכסף הזה לפני שהם הספיקו ללכת למעסיקים פרטיים בסיעוד ולדרוש כסף שמגיע להם בגין תקופת העבודה שלהם.
<מיכל תג'ר: זאת אומרת, דווקא לאור השינוי שנעשה כאן, שהורידו את המעסיקים הפרטיים בסיעוד – אני רואה שאני לא מובנת.
<נעה בן שבת: לא, את לא מובנת.
<נעה בן שבת: אני לא מבינה ממתי עובד זר מוגבל בתביעת הזכויות שלו כשהוא נמצא בחוץ לארץ.
<מיכל תג'ר: ברגע שהוא יצטרך לצאת מהארץ.
<נעה בן שבת: יש בחוץ לארץ עורכי דין שמגישים בשמם תביעות.
<מיכל תג'ר: זה לא כל כך פשוט.
<מיכל תג'ר: הגישה לערכאות של עובדים כלל לא פשוטה.
<מיכל תג'ר: אם הם צריכים לעזוב בשנייה הזאת את הארץ כדי לקבל את הכסף שחברות הסיעוד הפרישו להם, למעשה הם יצטרכו להיות בישראל כדי לדרוש את הכסף הזה ממעסיקים פרטיים ונותנים להם פחות מחודש לפני שינכו להם את הסכומים האלה מחברות סיעוד, זה לגמרי לא סביר.
<נעה בן שבת: אז תשאירו אותם בישראל.
אלי אלאלוף: העלינו סוגיה אחת ואל תיקחו אותנו לסוגיות אחרות.
אלי אלאלוף: אם העובד לא יוצא, מתחילים לספור לו את הימים ולפי זה יש קנס.
אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע אם זה נראה לכם סביר שמישהו שנשאר כאן חודש, לוקחים לו מהפיקדון 25 אחוזים.
<מיכל תג'ר: לא.
אלי אלאלוף: אחרי חודשיים, לוקחים לו 35 אחוזים.
אלי אלאלוף: אחרי ארבעה חודשים, לוקחים לו 65 אחוזים.
אלי אלאלוף: הם עבדו ולוקחים להם 65 אחוזים.
אלי אלאלוף: זה לא נראה לכם גזל?
<מיכל תג'ר: זה גזל מוחלט.
אלי אלאלוף: אני שואל את המשרדים.
אלי אלאלוף: תגידו לי בבקשה למה מגיעים למצבים כאלה.
<שושנה שטראוס: הסכומים האלו הם דומים לסכומים שנקבעו בחקיקה ראשית לגבי מסתננים והם שונים מהסכומים שהפעלנו עד היום בענף הבניין, שם התחלנו עם 15 אחוזים והשלבים היו שונים.
<שושנה שטראוס: אפשר גם לשקול לשנות במקצת את השלבים ובלבד שאחרי שישה חודשים לפי החוק נסיים.
אלי אלאלוף: שי, אני אשמח לשמוע חוות דעת.
<שי סומך: דבר ראשון צריך לציין שיש חודשיים של התארגנות, בעקבות התיקון שעשתה נעה הם כבר בתוך החוק.
<מיכל תג'ר: הם לא בתוך החוק.
<שי סומך: אם יש בעיית נוסח, נתקן.
<שי סומך: הכוונה היא שיהיו חודשיים של התארגנות שהם עוד לפני החודש.
<נעה בן שבת: מכוח ההוראות שקבע השר, בין בנוהל או בין בתקנות, לעניין.
<שושנה שטראוס: למרות שחשוב שאני אעיר שכרגע הנהלים נותנים שישים ימים לענפי החקלאות והסיעוד ואחר כך יש עוד שלושים ימים בתחילת הניכוי אבל הכוונה היא שמרבית כספי הפיצויים יהיו בתוך הפיקדון.
אלי אלאלוף: אני לא מצליח לקבל תשובה.
אלי אלאלוף: אני מבקש תשובה.
אלי אלאלוף: לי זה לא נראה.
אלי אלאלוף: אני באופן אישי, בשמי האישי – וחברי הכנסת האחרים יחליטו לעצמם – אני לא מרים את היד בעד העונש הזה, בעד הגזל הזה.
אלי אלאלוף: אני מבקש שתתנו לי את הדרך לתקן את הגזל הזה.
<שי סומך: קודם כל צריך לומר שיש שלושה חודשים.
<שי סומך: אלה חודשיים שהם בתוך הרישיון שמאפשרים התארגנות מעבר לתקופה של הרישיון.
<שי סומך: אם יש בעיית נוסח, נתקן, אבל זאת הכוונה.
<שי סומך: יש חודש נוסף.
<שי סומך: אני מצטרף לדברים שאמרה שושנה.
<שי סומך: מה שאפשר לעשות, אנחנו לקחנו עכשיו נוסח שהוא מחמיר יחסית, שהוא מתאים לחוק שנעשה לגבי המסתננים.
<שי סומך: אם הוועדה מעוניינת, אני מצטרף למה שאומרת שושנה, אפשר לקבוע קנסות נמוכים יותר בהתאם לקנסות שהיו עד היום.
אלי אלאלוף: יש לי הצעה לחברי הכנסת כדי שיחליטו.
אלי אלאלוף: אני בעד לקצץ בשלושים אחוזים את כל הקנסות האלה.
אלי אלאלוף: להשאיר את התקופות ולקצץ בשלושים אחוזים את הקנס.
יגאל גואטה: למה בכלל הקנסות האלה?
אלי אלאלוף: זה צורה לחייב אותו לצאת את הארץ.
אלי אלאלוף: זאת דרך.
<קריאה: זה תמריץ.
אלי אלאלוף: זה תמריץ לעודד אותו לצאת.
חיים ילין: בעיקרון כל המסים וכל מה ששילמו על עובד זר, נועדו כדי להקטין.
חיים ילין: זאת אומרת, שלא יהיה מצב שהמעביד משלם מעט, שהעלות תהיה כמה שיותר גבוהה כדי שכמה שפחות עובדים זרים ייכנסו לכאן.
חיים ילין: זאת התפיסה העקרונית.
חיים ילין: בסופו של דבר עובדים זרים מגיעים לכאן והם באים למקצועות שישראלים לא רוצים לעבוד בהם ואת זה צריך לשים על השולחן.
חיים ילין: בסיעוד לא רוצים, בחקלאות לא רוצים, בבניין לא רוצים.
חיים ילין: לכן יש עובדים זרים.
אלי אלאלוף: לא נגענו במהות.
חיים ילין: אבל צריך להבין את המהות.
אלי אלאלוף: ההצעה שלי קשורה רק בפיקדון.
אלי אלאלוף: היום הפיקדון הופך לאפשרות של המערכת לסחוט יותר מעובד הזר המסכן הזה שעבד ועבד ושולם לו כפי ששולם לו ואני לא נכנס עכשיו למהות, אם צריך עובד זר או לא צריך.
חיים ילין: זה על המעביד.
חיים ילין: זה מה שאני מנסה להסביר לך.
אלי אלאלוף: זה כל הפיקדון.
אלי אלאלוף: הפיקדון, חלקו כזה וחלקו כזה.
אלי אלאלוף: את זה אני משאיר כמו שזה אבל תבינו, אל תשכחו שהאנשים האלה הופכים להיות שגרירים של המדינה שלנו.
אלי אלאלוף: מה יגידו?
אלי אלאלוף: מדינת גזל?
<חיים שרון: אני יועץ מס.
<חיים שרון: הפתרון, חילוט הפיקדון לא יפתור את הבעיה.
<חיים שרון: צריך להבין שאותם עובדים באים ממדינות נחשלות, מרוויחים פרוטות, והפיקדון לא יעזור אם יחלטו להם שלושים או ארבעים אחוזים או חמישים אחוזים.
<חיים שרון: הם מרוויחים כאן כסף, המון כסף, וצריכים להאכיל משפחות שלמות.
<חיים שרון: אני חושב שאם יפגעו להם בפיקדון, מזה לא תבוא הישועה.
<חיים שרון: אני חושב על אותם מעסיקים שמעסיקים את אותם עובדים בצורות מחפירות, בצורות של גניבות, ואני אומר שהמעסיקים האלה הם אלה שישלמו את הקנסות.
<חיים שרון: אז יפחדו להעסיק את העובדים ואז הם יפחדו להישאר כאן.
אלי אלאלוף: אדוני, עם כל הכבוד, אני לא מתכנן לתקן את המהות של הפיקדון.
<עידית ליבוביץ: אני מרכזת את תחום הסיעוד בקו לעובד.
<עידית ליבוביץ: בתגובה לכך שעובד כן יכול או לא יכול לתבוע מחוץ לארץ.
<עידית ליבוביץ: בעצם זה שמטילים קנס כל כך גבוה ובעצם זה שמשאירים לעובד פתרון יחיד של לתבוע, אתם בעצם גורמים לזה שעובדים שיכולים להגיע להסדרים עם המעסיקים - אנחנו מדברים על קשישים ועל נכים ועל אנשים שלא מארגנים את כל הכסף הזה ביום, ביומיים ולפעמים גם לא בחודש וחודשיים ואנחנו רואים את זה בקו לעובד כל הזמן.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר ואומר שהיום לא מטפלים בזה.
<עידית ליבוביץ: נכון.
<עידית ליבוביץ: בגלל שזה מחוץ לתחום, כדי שהעובדים יוכלו להשיג את הכסף הזה, הם צריכים להישאר כאן.
<עידית ליבוביץ: אני לא יכולה לצפות מזקן שצריך לשלם לעובדת שלו את הכסף, כי הכסף לא בפיקדון - - -
אלי אלאלוף: אנחנו לא מדברים על זה.
אלי אלאלוף: אני מבין את ההערה שלך אבל כרגע אני לא רוצה להיגרר לזה.
<עידית ליבוביץ: אני חושבת שאתה לא יורד לסוף דעתי.
<נעה בן שבת: אני אולי אסביר.
<נעה בן שבת: הטענה הנטענת כאן היא שצריך להשאיר את העובדים כאן
<נעה בן שבת: בארץ כדי שהם יוכלו לתבוע את המעסיקים שלהם.
<עידית ליבוביץ: לא לתבוע.
<עידית ליבוביץ: חלילה לתבוע.