GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יואב יונש: בעקבות תיקון ההגדרות, אני יכול להגיד ככלל שלא מתקבלות אצלנו הרבה פניות בנושא הזה – בביטוח מחלות קשות.
<קריאה: שלא יודעים את זה.
<קריאה: או שלאנשים אין ביטוח.
איציק שמולי: זה היתממות וגלגול עיניים לשמיים.
איציק שמולי: בשנת 2014 המפקח על הביטוח קיבל בסך הכל 6,500 פניות, מתוכן 100 נמצאו מוצדקות.
איציק שמולי: זה ייתן לך פחות או יותר את הפרופורציה עבור מי החברה האלה עובדים.
איציק שמולי: עכשיו אני אגיד לך משהו, אם אתה אומר שהביטוח הזה הוא לא רלבנטי, למה מוכרים אותו להורים?
איציק שמולי: למה ההורים מחזיקים בביטוחים האלה?
איציק שמולי: מי נותן לחברות הביטוח, אם הביטוח הזה הוא לא רלבנטי כמו שאתה אומר, להורים לקנות ביטוח סיעודי?
איציק שמולי: מי? אני?
איציק שמולי: אתה.
איציק שמולי: אתה נתת להם את האישור.
איציק שמולי: ברגע שיש לו ילד חולה סרטן שהוא צריך לממש אותו, פתאום הביטוח הזה הוא לא רלבנטי.
איציק שמולי: תלכו לקנות עכשיו ביטוח בריאות.
רויטל סויד: מה זה, זה קבלת דבר במרמה, זה ממש הונאה.
רויטל סויד: זה לא יכול להיות שיש סיטואציה כזאת.
רויטל סויד: אני מתקשה.
רויטל סויד: אני יושבת פה בשקט, אני מתקשה להאמין שאני יושבת בדיון כזה.
איציק שמולי: אני עשיתי דוקטורט על כל ההונאות שלכם כבר.
איציק שמולי: דוקטורט כבר עשיתי.
איציק שמולי: וכל פעם היצירתיות עולה על כל דמיון.
איציק שמולי: איך אפשר לקחת משפחה עם ילד שדוחפים לו הקרנות למוח, ילד בן 10 ולהגיד לו – אין לך ביטוח, לך עכשיו תעשה ביטוח בריאות.
איציק שמולי: איך אפשר להגיד לו דבר כזה?
<קריאה: אבל מי יקבל אותו אז?
שולי מועלם-רפאלי: כשהוא כבר חולה בסרטן אף חברה לא מבטחת אותו.
<מידד גיסין: סליחה, שמואלי, אין לך ביטוח ואין לך עבודה.
<מידד גיסין: זה הדבר השני.
אילן גילאון: חברות הביטוח - - -
<יואב יונש: שני דברים בקצרים לגבי הנתון של פניות הציבור, שאני באמת לא רוצה להרחיב עליו.
<יואב יונש: אני יכול - - -
איציק שמולי: עדיף שלא תרחיב, תאמין לי.
<יואב יונש: אז אני ארחיב עליו ברשותך.
<יואב יונש: הנתון שחבר הכנסת שמולי מביא כבר בדיון השני הוא לא נכון.
איציק שמולי: זה כתוב בדו"ח שלך.
<יואב יונש: אז אני עם הדו"ח פה מול העיניים.
איציק שמולי: אז בבקשה, תקריא.
<יואב יונש: אז אני אקריא ואני גם אסביר.
<יואב יונש: אכן התקבלו 6,465 פניות ואכן בסופו של דבר יצאה הכרעה על 111.
<יואב יונש: אם אני אגיד את הכיוון ההפוך, אני יכול להציג את זה כך – התקבלו 6,465 פניות ואגף שוק ההון לא התערב רק ב-300.
<יואב יונש: פתאום זה נשמע טוב.
<יואב יונש: אז אני אסביר.
<יואב יונש: ברגע שמתקבלת תלונה לאגף שוק ההון, דבר ראשון שקורה זה שהתלונה עוברת לחברת הביטוח וחברת הביטוח נדרשת להגיב לפנייה.
<יואב יונש: רק בשלב הזה 1,719 תיקים טופלו ישירות מול הפונים וניתן להם מענה בצורה של תשלום תגמולי ביטוח ו - - -
איציק שמולי: תגיד לי, אתה מאמין לעצמך?
איציק שמולי: אתה יושב פה ואתה מאמין לעצמך?
איציק שמולי: אתה מגן על המבוטחים?
איציק שמולי: אתה מגן על חברות הביטוח, על מי אתה עובד?
איציק שמולי: בוא תספר בביטוח בריאות - - -
שולי מועלם-רפאלי: אז למה בסוף רק 111, לא הבנתי.
איציק שמולי: בביטוח בריאות, בפוליסות, איזה טריקים עשיתם.
איציק שמולי: מה הם עושים?
איציק שמולי: ביטוח מפני מחלות סרטן, אבל מה?
איציק שמולי: שמים למטה את רואה שני דפים, ביטוח מפני כל סוגי הסרטן.
איציק שמולי: למטה שלושה חריגים – אותם חריגים - 95% ממקרי הסרטן לא בתוך הפוליסה.
איציק שמולי: אז אתה עובד בשביל המשפחות או אתה עובד בשביל חברות הביטוח.
שולי מועלם-רפאלי: טוב, חבר הכנסת שמולי, לדעתי אנחנו נבקש פגישה יותר - - -
רויטל סויד: ותשובות ברורות.
שולי מועלם-רפאלי: יותר ממוקדת של חברי הכנסת שבעניינים האלה, כי אתה אומר דבר והיפוכו כמעט, יואב.
איציק שמולי: את יודעת, אני מעריך את הנציגה של הביטוח הלאומי, באה לפה לדיון שיזמנו, אמרה תשמעו, זה לא בידיים שלי.
איציק שמולי: אני אתכם.
איציק שמולי: הביטוח הלאומי מקצועית תומך.
איציק שמולי: לי יש הצעת חוק שמדברת, אני הולכת להניח אותה בוועדת שרים.
איציק שמולי: זה מה שאני יכולה.
איציק שמולי: אני לא יכולה לעזור.
איציק שמולי: אתם רוצים לעזור למשפחות?
איציק שמולי: זה מה שצריך.
איציק שמולי: אבל במקום שהמפקח על הביטוח יבוא ויגיד לנו חברה תראו, אני לא פרשן מהיציע, אני הרגולטור של חברות הביטוח, אני אומר לוודא, אני שומר הסף של הציבור, מה הוא אומר לנו?
איציק שמולי: המצב דפוק.
איציק שמולי: זה הפרשנות שקיבלנו פה, שהמצב דפוק.
איציק שמולי: אבל כמו תמיד לא נאמר לנו מה אתם הולכים לעשות מחר בבוקר, אדון יואב, בנוגע למצב הנוכחי.
<יואב יונש: אבל חבר הכנסת - - -
שולי מועלם-רפאלי: יואב, אני ברשותכם אבקש שחברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וחברי הכנסת שהגישו את ההצעה הזאת לדיון מהיר יישבו לפגישה עם המפקחת על הביטוח.
איציק שמולי: אני מבקש שהפגישה הזאת תקרה בכנסת, לא ב - - -
שולי מועלם-רפאלי: ברור, ברור, ברור.
איציק שמולי: כי אני, לא יתנו לי להיכנס לשם.
איציק שמולי: מניסיון.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שמולי מכיר את עמדתי שבדרך כלל ראוי שהפקידים הבכירים, בכירים ככל שיהיו יבואו לכאן.
שולי מועלם-רפאלי: פה אפשר וראוי וצריך לשאול את כל השאלות.
שולי מועלם-רפאלי: תודה יואב.
שולי מועלם-רפאלי: אני מודה שהצלחת לבלבל גם אותי בנתונים.
שולי מועלם-רפאלי: כי אם בכל כך הרבה מקרים התערבתם, אז איך רק 111 הן בסוף נמצאו ככה, אבל יכול להיות - - -
<יואב יונש: אני מוכן להשלים, אבל נראה לי שזה לא מוקד הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שאנחנו נעצור פה, כי נכון לכולנו להיכנס לעומקם של הדברים, כי בכל זאת - - -
רויטל סויד: למה, סליחה?
רויטל סויד: אבל באמת, אני מצטערת.
רויטל סויד: אני פשוט לא מאמינה למשמע אוזני.
רויטל סויד: למה הרגולטור לא פוסל ביטוחים שהם במהותם ביטוחי הונאה?
רויטל סויד: למה נותנים לנו, הציבור, לשלם מאות אלפי שקלים.
שולי מועלם-רפאלי: זו בדיוק הסיבה - - -
אורן אסף חזן: כמו שאמרתי, הוא שומר על התפקיד שלו ביום אחרי שהוא יפסיק להיות פקיד.
שולי מועלם-רפאלי: זו בדיוק משימה לפגישה עם המפקחת על הביטוח.
שולי מועלם-רפאלי: מר אבידן כלפה, בבקשה.
אורן אסף חזן: הם נותנים לחתול לשמור על השמנת.
שולי מועלם-רפאלי: אחריו הגברת מיכל בוים ואנחנו סוגרים את הדיון לצערי, אבל אנחנו מגיעים לסוף הזמן שלנו.
<אבידן כלפה: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
<אבידן כלפה: קודם כל אני באתי לפה עם הבן שלי, צוריאל כלפה, ילד חולה סרטן שכרגע נמצא בטיפולים ואוטוטו לפני ניתוח גדול מאד באזור של הלסת.
<קריאה: שיהיה בריא.
<אבידן כלפה: תודה רבה.
<אבידן כלפה: ומעבר לזה, באתי כאבא, כאחד שיזם את המחאה הזאת ופניתי לחבר הכנסת איציק שמולי וצרפנו את חבר הכנסת אורן חזן ואת חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף ואילן גילאון, וכולם אני רואה כבר מצטרפים ברוך השם, מתוך מטרה באמת לבוא ולסייע לנו.
<אבידן כלפה: אבל אני לפני כן פה שמעתי צקצוקי לשון כאלה שקצת הציקו לי גם מצד הביטוח הלאומי וגם מצד חברות הביטוח.
<אבידן כלפה: גברת לימור אמרה שכרגע הם יושבים ומדברים על ה-188%, אז אני שואל קודם כל איפה הייתם לפני כן?
<אבידן כלפה: לפני כן בטח שלא הייתם, כי עד שלא, וסליחה שאני אומר, אבל עד שלא בא אבידן כלפה והקים את המחאה הזאת והצטרפו אליה עוד הורים, לפני כן היה לכם נוח.
<אבידן כלפה: כי כל ההורים לילדים חולי סרטן לא נמצאים במצב שהם יכולים לבוא ולצאת למלחמה ולמחאה.
<אבידן כלפה: אנחנו באים ובעצם המטרה שלנו זה להתמקד אך ורק בבריאות של הילד שלנו.
<אבידן כלפה: אני נמצא עם הילד שלי פה לא מהסיבה לבוא לעשות לו רק סיור בכנסת, אני עם הבן שלי פה מהסיבה שגם היום אני לא הולך לעבודה, אחרי שהיינו חמישה ימים מאושפזים בבית החולים ואורן בא לבקר אותנו במקרה ואיציק היה אצלנו גם בשבוע שעבר.
<אבידן כלפה: ואני ביום שלישי צריך עוד פעם להיות בבית חולים בביקורת בבית חולים.
<מידד גיסין: כמה שנים הוא חולה?
<אבידן כלפה: הוא כבר ארבעה חודשים חולה, ומאז שהתחילה המחלה אני הקשבתי להורים בתוך בית החולים והבנתי את המצוקות של ההורים ואני מקווה קודם כל שהוועדה הזאת לא תהיה ועדה ראשונה.
<אבידן כלפה: אני כן רוצה כיוזם המחאה לדרוש עוד שלושה חודשים שאתם תבואו ותביאו תשובות כבר למעשים, לא תשובות צקצוקי לשון שמבחינתי מה ששמעתי פה זה עורבא פרחה.
<אבידן כלפה: זה בא עכשיו, נגמר אחר כך.
<אבידן כלפה: אני גם מתפלא שקודם כל אני לא רואה פה את שר הרווחה, שר הבריאות.
<אבידן כלפה: אני מתפלא מאד.
<אבידן כלפה: לא איכפת להם מאיתנו?
<אבידן כלפה: נכון שהם לא מתפקדי ליכוד, אבל אולי שיבואו לפה, לשמוע את המצוקות שלנו?
<אבידן כלפה: ואני מתפלא ששר הרווחה פתאום רוצה לעזור לנו.
<אבידן כלפה: לפני כן, כשפנינו, לא קיבלנו מענה.
<אבידן כלפה: איך שפנינו לערוץ 2 פתאומית שמענו אותנו.
<אבידן כלפה: פתאומית רוצים להצטרף אלינו כולם.
<אבידן כלפה: אנחנו רוצים קודם כל, בנוסף לכל זה, שקודם כל משרד הרווחה וגם משרד הבריאות יקימו ועדה מיוחדת שתדון בבעיות של הורים לילדים חולי סרטן.
<אבידן כלפה: וקודם כל לגבי הביטוח, פתרתי לך כבר בעיה.
<אבידן כלפה: יש דבר שנקרא אובדן כושר עבודה.
<אבידן כלפה: אני כרגע נמצא כאובדן כושר עבודה.
<אבידן כלפה: אני ארבעה חודשים לא נמצא בעבודה שלי.
<אבידן כלפה: והמעסיק שלי, הסבלנות שלו עוד מעט תיגמר.
<אבידן כלפה: ושהיא תיגמר, אני אהיה רעב ללחם.
<אבידן כלפה: ואני כרגע נמצא עם הבן שלי 24 שעות ביממה.
<אבידן כלפה: אני לא עוזב את הילד הזה לרגע אחד.
<אבידן כלפה: והוא ילד גדול, ילד בן 17.
<אבידן כלפה: ילד שלפני גיוס לצבא.
<אבידן כלפה: ילד שהחלום שלו היה להתגייס ל - - -
שולי מועלם-רפאלי: עדיין - - - לא להיות לבד מאושפז, עם טיפולים אונקולוגיים, זה ברור לגמרי.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא משהו שאנחנו חושבים ש - - - לעשות אותו.
<אבידן כלפה: ואנחנו באמת רוצים.
<אבידן כלפה: והילד הזה לא מוכר כסיעודי.
<אבידן כלפה: למה הוא לא מוכר כסיעודי?
<אבידן כלפה: הוא גם לא רוצה להראות שהוא סיעודי.
<אבידן כלפה: היה ילד, זיכרונו לברכה שנפטר ואיציק הכיר את האמא.
<אבידן כלפה: היא הייתה פה אצלנו בכנסת.
<אבידן כלפה: ילד שנפטר, נהוראי.
<אבידן כלפה: ילד יותר סיעודי מנהוראי – אין.
<אבידן כלפה: מגיעה אחות לבית החולים בשיא החוצפה שלה, תנסה לכפתר את הכפתור במכנסיים.
<אבידן כלפה: הוא מנסה, מסכן בכל הכוחות שלו.
<אבידן כלפה: ילד שהיה לפני גסיסה כבר.
<אבידן כלפה: איזה ביזיון.
<אבידן כלפה: גם מהביטוח הלאומי וגם מהביטוח הסיעודי, זה בושה וחרפה.
<אבידן כלפה: ואמרה חברת הכנסת רויטל סויד, זו הונאה.
<אבידן כלפה: באמת זו הונאה.
<אבידן כלפה: זה פשע מה שקורה בחברות הביטוח.
<אבידן כלפה: וסליחה שאני מדבר ככה בהתרגשות, כי אני פשוט, מאז שהקמתי את המחאה הזאת אני שומע את ההורים, אני שומע את המצוקה של ההורים.
<אבידן כלפה: רבותי, תקשיבו לי, ההורים פה באמת קורסים.
<אבידן כלפה: אנחנו מספיק קורסים נפשית בבריאות של הילדים שלנו.
<אבידן כלפה: ילדים נפטרים לנו במחלקה.
<אבידן כלפה: אנחנו רואים את זה יום יום.
<אבידן כלפה: ביום שישי נפטר ילד.
<אבידן כלפה: לפני חודש נפטר ילד.
<אבידן כלפה: יש ילד עכשיו שגוסס.
<אבידן כלפה: עד מתי אתם רוצים?
<אבידן כלפה: שאנחנו נגסוס כמו שאתם עושים לניצולי שואה?
<אבידן כלפה: המדינה הזאת, אם היא לא תבוא והבירוקרטיה הזאת במדיניות לא תשתנה, הבירוקרטיה תמשיך.
<אבידן כלפה: ואנחנו פה ואני לא מוותר ואני יודע שכרגע המחאה הזאת לא תעזור לילד שלי, והמחאה הזאת ייקח לה זמן, אבל אני לא הולך לוותר והבן שלי בעזרת השם יחלים וייצא מהניתוח הזה ואני אמשיך במחאה עד שהצדק יבוא.
<אבידן כלפה: וכל מה ששמעתי פה כרגע משניכם, אני ממש לא רוצה אפילו להאמין לזה.
<אבידן כלפה: אני אדע תשובות אמיתיות ובעוד שלושה חודשים אני אשמח מאד שנתכנס פה עוד פעם ונקבל תשובות אמיתיות למה שקורה פה.
<אבידן כלפה: כי כרגע מה שקורה פה, לא קורה שום דבר.
<אבידן כלפה: זה רק דיברו, הלכו ויבואו.
<אבידן כלפה: זהו.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה אבידן.
שולי מועלם-רפאלי: אחרונה הדוברת, מיכל בוים.
אורן אסף חזן: רק יש דבר אחד שהביטוח הלאומי כן יכול לעשות היום.
אורן אסף חזן: אנשים, הורים שיש להם ילדים חולים ונוצר להם בטעות חוב בביטוח הלאומי, אז איך גובים את החוב?
אורן אסף חזן: לוקחים להם מהקצבה.
אורן אסף חזן: אז לפחות אולי-.
אורן אסף חזן: אל תחמיצי פנים, את יודעת על מה אני מדבר.
<קריאה: סליחה, אני חולת סרטן שד ואני מייצגת פה את ההורים שלי - - -
שולי מועלם-רפאלי: רק שנייה, אבל יש פה - - -
<קריאה: לא, בבקשה, אני עשיתי דרך מאד מאד ארוכה - - -
שולי מועלם-רפאלי: לא, אני מבינה.
שולי מועלם-רפאלי: תשבי ואני אתן לך לדבר, אבל יש פה גברת עם תינוק על הידיים שהיא אמורה לדבר עכשיו.
אורן אסף חזן: אבל זה משהו שהיא יכולה לקבל החלטה עכשיו, שהם יכולים להודיע היום שלפחות לדבר הזה לא צריך לחכות שלושה חודשים ולא לחקיקה.
אורן אסף חזן: לא להיות גיבורים בגביית חובות על חלשים.
אורן אסף חזן: אם מישהו חייב - - - אז מחכים בסבלנות.
אורן אסף חזן: לא מורידים לו מהקצבה - - -
<אבידן כלפה: עוד דבר אחד.
<אבידן כלפה: חבר הכנסת חזן, סליחה רגע ברשותך.
<אבידן כלפה: עוד דבר קטן.
שולי מועלם-רפאלי: אבידן, אבידן, תקשיב - - -
<אבידן כלפה: עוד מילה קטנה.
<אבידן כלפה: ממש משפט קצר.
שולי מועלם-רפאלי: שנייה אחת, רגע.
שולי מועלם-רפאלי: הכל פה מאד מאד סוער וטעון.
שולי מועלם-רפאלי: אני מנסה בכל זאת לשמור על איזו שהיא מסגרת.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו כבר גלשנו רבע שעה בדיון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: היינו צריכים לסיים אותו ברבע לשתיים וביקשתי להאריך אותו עד שתיים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת רגע לעצור, לאפשר לגברת פה לדבר ואז אנחנו נסכם את הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת בפני כל מי שלא דיבר.
שולי מועלם-רפאלי: כמו שנאמר פה זה דיון ראשון בסדרה שלמה של דיונים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאד מתנצלת.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא יצליח.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא יכולה לתת לאחת כן ולאחת לא.
שולי מועלם-רפאלי: שתיכן נשים חולות, אני לא מסוגלת לקבל פה החלטה מי כן תדבר ולכן אני מתנצלת מראש.
<קריאה: היא לא - - -
שולי מועלם-רפאלי: לא, כי היא הציגה את עצמה כחולה.
שולי מועלם-רפאלי: מיכל, בואי תדברי ואנחנו נסגור את הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: עומדים פה בחוץ אנשים שכבר מחכים 20 דקות לדיון הבא.
<מיכל בוים: שלום לכולם.
<מיכל בוים: שמי מיכל, אני אמא לתינוק בן שלוש ולכרמל המתוקה בת חצי שנה.
<מיכל בוים: כרמל נולדה עם גידול נדיר בראש, גידול של כלי דם.
<מיכל בוים: לצערנו או למזלנו זה לא סרטן כשמו כן הוא, זה הבן דוד שלו ואני רוצה להצטרף כאן למאבק של כל ההורים הנכבדים.
<מיכל בוים: הנקודה שלי זה משהו שמבחינתי כרגע הוא הדבר הכי גרוע שיש, שאין שום טיפול לילדים בין אפס עד שלוש.
<מיכל בוים: מבחינת הביטוח הלאומי, הבת שלי ואנחנו כמשפחה, כאמא שעדיין לא מצליחה אפילו להתאושש מהלידה, שנכנסה לתהליכים של לתת לבן שלי פעמיים ביום כימותרפיה בבית, תרופה שהיא הראשונה שמקבלת אותה פה בארץ.
<מיכל בוים: היא נמצאת עכשיו במחקר ותודה לאל אנחנו רואים שיפור, אבל הדרך עוד ארוכה.
<מיכל בוים: אנחנו צריכים, ואני פונה אליך, הביטוח הלאומי.
<מיכל בוים: ממשרד הרווחה לצערי אנחנו לא מקבלים שום מענה, למרות שאנחנו פונים אליו בכל אמצעי התקשורת האפשריים.
<מיכל בוים: מענה להורים כמוני, שמתמודדים 24/7 עם טיפול בבת שלי, שאני אמורה להסתפק בסכום הזעום הזה של 2,500 שקלים.
<מיכל בוים: אני עזבתי את עבודתי כרואת חשבון.
<מיכל בוים: בימים הכי נוראים שלי לא חשבתי שאני אצטרך להיות נתמכת סעד.
<מיכל בוים: לא חשבתי על זה.
<מיכל בוים: לא חלמתי על זה ועשיתי הכל כדי שהחיים שלי יהיו רצופים הצלחות, שאני אעבוד, שאני אכלכל את הבית שלי, שאני אתן לילדים שלי את הטוב ביותר.
<מיכל בוים: אני הגעתי למצב שאני צריכה לחשוב על כל שקל, שבמקום להתעסק בה אני צריכה לחשוב אם כן לקחת אותה, לא לקחת אותה, איזה טיפול לתת לה כדי שהיא תתמודד עם זה, מה לעשות לה כדי לגרום לה באמת להמשיך ולחיות כמו ילדה רגילה.
<מיכל בוים: היא לא יכולה להיות בגן.
<מיכל בוים: היא לא יכולה להיות במעון יום שיקומי.
<מיכל בוים: אף מטפלת לא תבוא ותשמור עליה בבית, במיוחד כשאני צריכה להמשיך ולהיות איתה בנסיעות.
<מיכל בוים: עכשיו אנחנו מגיעים משניידר.
<מיכל בוים: איזה מעסיק ייקח אותי.
<מיכל בוים: כמו שאתם אומרים פה, אתכם פיטרו מהעבודה.
<מיכל בוים: אני פשוט התפטרתי מראש, כי ידעתי שאין לי מה להחזיק את המעסיק שלי בצורה כזאת.
<מיכל בוים: אתם, הביטוח הלאומי, שר הרווחה, צריכים למצוא פתרון לילדים בני אפס עד שלוש.
<מיכל בוים: לא מעניין אותי איך תקראו לזה.
<מיכל בוים: תלוי לחלוטין, לא תלוי לחלוטין.
<מיכל בוים: היא תלויה לחלוטין 24/7.
<מיכל בוים: נכון, לא כמו ילד בן 3 ונכון שגם ילד בן חצי שנה אחר, שהוא בריא, תלוי בהורים שלו, אבל לא ברמה שלה.
<מיכל בוים: אז בבקשה מכם תתעוררו.
<מיכל בוים: אל תגרמו לנו להגיע למצב שאנחנו לא רוצים להיות בו.
<מיכל בוים: אני לא צריכה לבוא עכשיו ולקבל כל מיני תרומות ולהיעזר במשפחה שלי.
<מיכל בוים: תודה.
שולי מועלם-רפאלי: בכאב גדול ומתוך התנצלות בפני כל מי שלא דיבר, אני סוגרת את הישיבה בדברים הבאים.
שולי מועלם-רפאלי: רויטל, אני מבקשת - - -
<ליה לוין: אני מבקשת ממך.
<ליה לוין: אני מתחננת אליך.
<ליה לוין: דקה וחצי.
<ליה לוין: עשיתי דרך מאד ארוכה.
שולי מועלם-רפאלי: טוב, בבקשה.
<ליה לוין: צהריים טובים לכם.
שולי מועלם-רפאלי: אבל את מבינה, יש פה גברת שאומרת לי שזה לא פייר.
<ליה לוין: אני מבינה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא יכולה לעמוד בסיטואציה הזאת.
<ליה לוין: אבל אני לא ישנתי שבוע וחצי בשביל - - - .
<ליה לוין: את לא מבינה מה עובר עלי.
<ליה לוין: לא.
<ליה לוין: אני רוצה שישמעו אותי כי אני לא יכולה יותר.
<ליה לוין: אני לא ילדה קטנה, אבל אני הילדה הקטנה של ההורים שלי.
<ליה לוין: אני בת 27.
<ליה לוין: אני מתחננת שלא תפריעו לי ושתתנו לי להגיד, כי אני לא יכולה יותר.
<ליה לוין: כי אני לא מתפלאת שאנשים נשרפים בביטוח הלאומי, כי אין להם מה לעשות, אין להם מי שישמע אותם.
<ליה לוין: שמי ליה לוין ואני בת 27.
<ליה לוין: לפני מספר שבועות סיימתי הקרנות, 28 במספר.
<ליה לוין: קודם לכן ניתוח והסרה של בלוטות לימפה, 9 במספר.
<ליה לוין: התחלתי עם טיפולי כימותרפיה, 16 במספר.
<ליה לוין: שנה שאני מטפלת, מטיילת בגיהינום הפרטי שלי הלוך חזור.
<ליה לוין: בטיפול העשירי שלי, הגוף שלי כמעט קרס ונלחמו עלי מאד קשה.
<ליה לוין: גם אני לא ויתרתי.
<ליה לוין: אחרי הרבה תלונות ואטימות מצד הרופאים, סוף סוף שמעו את זעקתי ונשלחתי לביופסיה.
<ליה לוין: אני שלושה חודשים הגעתי לקופת החולים ואמרתי שיש לי גוש ואני מרגישה שמשהו אוכל אותי והתעלמו ממני.
<ליה לוין: אני יודעת שזה לא קשור למאבק, אבל זה גם מאבק של אנשים שעוברים.
<ליה לוין: ומתעלמים מנשים שבאות עם גוש, שולחים אותן הביתה למות.
<ליה לוין: פשוט למות.
<ליה לוין: לגדל גרורות.
<ליה לוין: יש לי טריפל נגיטיב, דרגה 3 שעבר תוך חודש וחצי לבלוטות לימפה וכמעט כרתו לי את השד.
<ליה לוין: אני נלחמתי עם השיניים ואלוהים היה שם איתי כל הזמן.
<ליה לוין: לא אף אחד אחר ולא אף גוף אחר.
<ליה לוין: התעלמו ממני וזרקו את ההורים שלי במשבר.
<ליה לוין: זה מאד קשה הסרטן המעפן הזה, והאמת שהוא גם הגיע בנקודת משבר מאד נוחה מבחינתי.
<ליה לוין: רק לצעוד וליפול לתוך הבור הזה, שחיכה לי שם.
<ליה לוין: ממש חיכה לי.
<ליה לוין: אני הסתכלתי לתוך הבור הזה, חייכתי, תהיתי דקה והחלטתי שאני לא נופלת לתוכו, שאני לוקחת את השליטה לידיים שלי ואני לא מתמוטטת.
<ליה לוין: אני הופכת להיות פה לאנשים שמתו.
<ליה לוין: מתו לי כל כך הרבה חברים בשנה הזאת, אתם לא מתארים לעצמכם.
<ליה לוין: הילדה הזאת דיברה והאבא הזה דיבר, ואני איבדתי כל יומיים אנשים.
<ליה לוין: אני כל כך מבינה אתכם, את הכאב הזה, אתם לא מתארים לעצמכם.
<ליה לוין: יש לי אינטליגנציה רגשית כל כך מפותחת, אני לא יכולה לראות ילדים כאובים.
<ליה לוין: אני לא הייתי ימים שלמים בבית חולים ואני לא הייתי מאושפזת שבועות, אבל אתם יודעים מה, אני לא יכולה לדמיין לעצמי מה זה.
<ליה לוין: כי אני איבדתי כמה וכמה אנשים.
<ליה לוין: אתם מעבירים גיהינום את המשפחות, אתם מעבירים.
<ליה לוין: אני ילדה קטנה של ההורים שלי ואף אחד לא שואל.
<ליה לוין: את יודעת מה, כשאת אמרת שעד גיל 18 הקצבה היא שונה, היא אותו דבר.
<ליה לוין: אף אחד לא משלם לי שקל יותר.
<ליה לוין: שקל יותר, וכן, היה לי חוב לביטוח הלאומי ולא רציתי לשלם ביטוח לאומי, אתם יודעים למה?
<ליה לוין: כי אבא שלי כל החיים שילם ביטוח לאומי וכשהוא הצטרך את הביטוח הלאומי אז הם זרקו אותו לכלבים.
<ליה לוין: 4 שנים אני נלחמת בביטוח הלאומי ואחרי זה, בוועדה האחרונה שהם דחו והם זרקו את אבא שלי לכלבים, המצב שלו לא השתפר.
<ליה לוין: המצב של הגב שלו רק התדרדר.
<ליה לוין: הוא עבר ניתוח לא מוצלח בעמוד השדרה הצווארי.
<ליה לוין: שמו לו קיבוע.
<ליה לוין: נהייתי אורטופד.
<ליה לוין: נהייתי אונקולוגית.
<ליה לוין: נהייתי הכל בשביל אבא שלי.
<ליה לוין: אני הפה שלהם, כי ההורים שלי רמוסים, דרוסים.
<ליה לוין: הוא נכה.
<ליה לוין: אמא שלי חיה בעבודה 30 יום בשביל לפרנס את הבית שלנו והתובעת, הרשמת בנצרת עילית הגישו להורים שלי תביעה בבנק הפועלים.
<ליה לוין: אמא שלי באה, מתחננת לבנק ואומרת שהבת שלה קורסת מסרטן ובעלה נכה, הוא לא יוצא החוצה שבועות.
<ליה לוין: אנחנו גרים בקומה רביעית והוא לא יכול לרדת למטה.
<ליה לוין: יש לנו שני כלבים שהוא לא טייל איתם כבר איזו שנה.
<ליה לוין: הוא לא יכול ללכת.
<ליה לוין: הורי במצב כלכלי אנוש ואבי מוגבל וכאוב אחרי ניתוח.
<ליה לוין: אנחנו במשבר כבר 4 שנים.
<ליה לוין: כל הזמן הזה נלחמתי בכל הכוח בבריונות כלפיו מצד הביטוח הלאומי.
<ליה לוין: נלחמתי על הכרה, נלחמתי על זכויותיו.
<ליה לוין: אני נלחמת את מלחמתם, כי הם לא יכולים.
<ליה לוין: אמא שלי חיה בעבודה, כמו שציינתי ואבי נכה.
<ליה לוין: אח שלי שיושב פה וליווה אותי משרת בצה"ל וגם צה"ל לא עוזר לנו בשום דבר.
<ליה לוין: שלוש שנים שאבי עבר מסכת התעללויות והשפלות מצד הגוף הזה.
<ליה לוין: רומסים אותנו, אותו ואותנו ביחד.
<ליה לוין: בשנת 2014, אחרי שנתיים שהוא היה זכאי לקבצה, ביום בהיר אחד הם החליטו שהוא מרגיש הרבה יותר טוב וגזלו ממנו 7% נכות ובזה מנעו וגזלו את קצבתו.
<ליה לוין: משנת 2014 אני נלחמת כדי להוכיח אחרת.
<ליה לוין: להוכיח שלא קרתה שום הטבה במצבו והבעיה היחידה היא שגם לי יש מלחמה לא קטנה לנהל – על החיים שלי.
<ליה לוין: אני גם מנהלת מלחמת הישרדות.
<ליה לוין: אני לא יכולה יותר לבד.
<ליה לוין: קשה לי.
<ליה לוין: על אף המסמכים הרפואיים שעבדנו כל כך קשה בשביל להשיג, טרטרנו את אבא שלי בכל הארץ כדי שיבדקו אותו מיטב הרופאים.
<ליה לוין: הוועדות התעלמו חד משמעית מהמסמכים והמצב הקשה של אבא שלי וגזלו את זכויותיו.
<ליה לוין: ההתעללות הקשה בוועדות וההשפלה חייבת להיפסק, אנשים.
<ליה לוין: זה חייב להיפסק.
<ליה לוין: אנשים חולים לא צריכים להתחנן.
<ליה לוין: די.
<ליה לוין: באתי לדבר בשביל אלה שלא יכולים, כמו שציינתי.
<ליה לוין: למעט הגיוס של אח שלי, למרס שנה שעברה, אני קוראת קצת שחור.
<ליה לוין: הכל קרה במרס.
<ליה לוין: אבי נרמס נפשית ומנטאלית, גיליתי שאני חולת סרטן, תבעו את הורי – הכל קרה במרס.
<ליה לוין: אף אחד לא הושיט יד.
<ליה לוין: אף גוף.
<ליה לוין: אתם יודעים, בחדר הקטן הזה בקופת החולים שנה שעברה, כשהתבשרתי, על מה חשבתי?
<ליה לוין: חשבתי על ההתמודדות שלי עכשיו עם הביטוח הלאומי, עם הבריון הזה.
<ליה לוין: יום אחד הגעתי לסניף כדי להבין את המסמכים, כמו שהגברת הדס, שאני מחזקת את כל ההורים ואני שולחת לכם את כל הכוח שבעולם ושאלוהים ייתן לכם כוח - - -
שולי מועלם-רפאלי: ליה, תתחילי לסיים בבקשה.
<ליה לוין: בבקשה.
<ליה לוין: באתי בשביל להבין כמו שהיא אמרה, שהם שולחים כל כך הרבה מסמכים בשביל לבלבל ולהתיש את האנשים ולאף אחד אין זמן לשבת ובאמת לעיין בהם ולהבין מה הבלבול הזה.
<ליה לוין: קיבלתי שבוע שלם מכתב אחרי מכתב, כל יום, אני נשבעת לך, יש לי הוכחות בבית למכתבים האלה.
<ליה לוין: במשך שבוע שלם מכתב שמבטל את המכתב שהגיע לפניו ויום אחרי זה מכתב שמבטל את המכתב שהגיע לפניו – חמישה דפים כאלה.
<ליה לוין: אני באתי עם הקרחת שלי, בזחילה לביטוח הלאומי בשביל להבין.
<ליה לוין: המנהל של הביטוח הלאומי העמיד ביני לבינו שומר, כאילו אני איזה ביריון.
<ליה לוין: אני מתחננת לדבר איתו, שתי דקות מהזמן שלו, שרק יסביר לי כי אני לא מבינה וגם ככה הכימותרפיה דופקת לנו את המוח ואנחנו לא מבינים שום דבר.
<ליה לוין: אני יושבת והבן אדם מסביר לי ואני לא מבינה מה הוא אומר.
<ליה לוין: אני פשוט לא מבינה שום דבר.
<ליה לוין: אימי הגיעה לסניף בבנק הפועלים, בדיוק כשהגיעו תוצאות הביופסיה שלי.
<ליה לוין: מתחננת ואומרת להם שבעצם המצב שלנו כל כך קשה.
<ליה לוין: היא מנהלת חשבון בבנק הפועלים 20 שנה, היא בחיים לא ברחה והיא תמיד מנסה לעשות הכל - - -
שולי מועלם-רפאלי: ליה, אני מבקש שתסיימי.
<ליה לוין: אוקיי.
<ליה לוין: אני חייבת עוד קצת, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל ליה, זה על חשבון הגברת הנוספת שביקשה לדבר ואני אתן לה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת משפט סיום.
שולי מועלם-רפאלי: את יודעת, אני לא מסוגלת להתמודד מול הכאב שלך, כי אני לא רוצה חלילה - - -
<ליה לוין: טוב, בסדר גמור.
<ליה לוין: אתם הבנתם אותי.
<ליה לוין: אני אסיים בחיובי, כי אני בן אדם אופטימי ואני ונוטה להאמין שלא הכל שחור.
<ליה לוין: עברה בדיוק שנה ואני שרדתי והוא לא.
<ליה לוין: אני מאמינה בכם ומאמינה במרס הזה.
<ליה לוין: אני מאמינה בחודש אדר ובחג הזה.
<ליה לוין: אני מאמינה שמשהו השתנה.
<ליה לוין: אנחנו פה ואנחנו לא הולכים לשום מקום, אז בבקשה תראו אותה.
<ליה לוין: תודה רבה לכם.
שולי מועלם-רפאלי: כן גברתי, תציגי את עצמך.
<שני שושנה שרעבי שומרון: שמי שני, אני אם חד הורית.
<שני שושנה שרעבי שומרון: אני מגדלת לבד בלי עזרה ובלי מזונות שתי בנות.
<שני שושנה שרעבי שומרון: ילדתי תאומות, אחת נולדה עם מחלה נדירה – גוש בגודל ראש, שמחלות נדירות לא נחשבות במדינה הזאת, אז כמובן שלא קיבלנו נכות.
<שני שושנה שרעבי שומרון: עד גיל 4.5 הייתי בבתי חולים.
<שני שושנה שרעבי שומרון: היה לנו נס גדול והיא יצאה מכלל סכנה.
שולי מועלם-רפאלי: כמובן שלא קיבלתם נכות ממי?
<שני שושנה שרעבי שומרון: מהביטוח הלאומי, כי מחלה נדירה לא נחשבת.
<שני שושנה שרעבי שומרון: עשו לה מבחנים, היא לא עוברת את המבחנים.
<שני שושנה שרעבי שומרון: אבל זה לא הנושא.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, רק רציתי לדייק כי חברי הכנסת מיד שאלו.
אורן אסף חזן: אני חושב שגם ההיא מהביטוח הלאומי מופתעת, אבל אני מניח שמה שהיא אומרת היא אומרת את האמת.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אחר כך אנחנו נחבר את מי שצריך לאן שצריך.
שולי מועלם-רפאלי: בואו נאפשר לה.
<שני שושנה שרעבי שומרון: בגיל 4.5 תהל הקטנה יצאה מכלל סכנה עם המון נזקים, אבל יצאה מכלל סכנה.
<שני שושנה שרעבי שומרון: פחות משנה לאחר מכן חלתה אחותה השנייה בסרטן מסוג מאד מאד אכזרי.
<שני שושנה שרעבי שומרון: הגעתי עם ילדה גוססת לבית החולים.
<שני שושנה שרעבי שומרון: קופות החולים כמובן אמרו לי שאין לה כלום - פסיכולוגי, פסיכולוגי.
<שני שושנה שרעבי שומרון: מכירים, כולם עברנו את התהליך הזה שאומרים לך פסיכולוגית ואז יש לך ילד גוסס.
<שני שושנה שרעבי שומרון: אוקיי, לא משנה.
<שני שושנה שרעבי שומרון: הגענו, עברנו ניתוחים, השתלות, הקרנה, כימותרפיה, באמת היא גססה, מה לא עברנו?
<שני שושנה שרעבי שומרון: יצאנו מזה.
<שני שושנה שרעבי שומרון: ברוך השם יש לי שתי ילדות בריאות, אבל אחת שלא עברה שיקום, כי אחותה הייתה גוססת, אז לא יכולתי לעשות לה שיקום, והשנייה, שהיא מפרכסת, כמעט חירשת, היא על כדורים פסיכיאטרים כי היא הייתה בטוחה שהרופאים והאחיות רוצים להרוג אותה.
<שני שושנה שרעבי שומרון: היא לא יכולה להשתלב היום בבתי ספר.
<שני שושנה שרעבי שומרון: בית ספר היום לא ערוך לקלוט ילדים גם מפרכסים, גם חירשים, שצריכים סייעת.
<שני שושנה שרעבי שומרון: בית הספר בעצמו כל כל רוצה לעזור, אין לו כלים איך לקלוט ילד כזה.
<שני שושנה שרעבי שומרון: אני גם אשמח אם מישהו יכול להסביר לי אם מקצבה של 100% - 2,000 שקלים ועוד הבטחת הכנסה כי אני לא עובדת כבר 7 שנים ואין לי חיים 7 שנים, אני גרה בבית חולים 7 שנים, איך אני אמורה לשלם?
<שני שושנה שרעבי שומרון: היו לי חודשים ששילמתי תרופות 4,000 שקלים לחודש.
<שני שושנה שרעבי שומרון: איך אני אמורה לשלם את זה?
<שני שושנה שרעבי שומרון: איך אני אמורה לגדל את הילדות שלי בכבוד?