GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורן אסף חזן: המדינה שותפה ב-50% - - - עולה לה ביוקר 70 השקלים האלה בחודש.
יגאל גואטה: אני יכול להבין רק מה הסטטוס של להב?
יגאל גואטה: אתם ארגון גג של כל הארגונים?
<רועי כהן: כל הארגונים הקטנים.
יגאל גואטה: זאת אומרת, איגוד המוסכים וכולי.
יגאל גואטה: אתה איזושהי מטריה שלהם?
<רועי כהן: יש לי את הרשימה, אני אתן לך את הרשימה.
<רועי כהן: בשנת 1983 הייתה החלטת ממשלה להקים את הצלע הרביעית, שזו הצלע של המעסיקים הקטנים, העסקים הקטנים.
<רועי כהן: הוקמה לשכת להב, שמאגדת את כל ארגוני העסקים והעצמאיים בישראל.
יגאל גואטה: הקטנים?
<רועי כהן: הקטנים.
<רועי כהן: רק הקטנים.
יגאל גואטה: שזה מכיל בתוכו גם התעשייה והמסחר, מוסכים וכדומה?
יגאל גואטה: אלא?
רועי פולקמן: האיגודים המרכזיים, רועי.
יגאל גואטה: אתם גם גובים דמי טיפול?
יגאל גואטה: אין לכם קשר ישיר עם העסקים.
<רועי כהן: האיגוד היחיד שמקבל דמי טיפול מהלשכה שלנו זה איגוד המוסכים.
<רועי כהן: השאר הם לשכת עורכי הדין, לשכת סוכני הביטוח, לשכת רואי החשבון, הסתדרות הרופאים, בורסת היהלומים, יועצי מס, מהנדסים, שהם משלמים שם בצורה וולונטרית, והם חברים אצלנו בארגון הגג.
<רועי כהן: אנחנו באנו לפה לזעוק את הזעקה של העסקים הקטנים.
<רועי כהן: אני באתי לפה כדי להגיד לא יכול להיות שיפגעו עכשיו בהתאגדות של העסקים הקטנים.
יגאל גואטה: אורן, אתה הבנת את מה שהוא אמר?
אורן אסף חזן: עשיתי שיעורי בית.
אורן אסף חזן: עלו לי הרבה כסף בחיים הפרטיים שלי שיעורי הבית.
<רועי כהן: ואני אומר יש פה בסיס להסכמה, שיחד נבוא ונפתור את הנושא הזה.
<רועי כהן: יכול להיות שיש תפוחים רקובים, יכול להיות שעשו פה כאלה דברים - - -
אורן אסף חזן: לא יכול להיות, יש.
<רועי כהן: יכול להיות.
אורן אסף חזן: תהיה הגון.
אורן אסף חזן: אנחנו הוגנים אתכם, תהיו הגונים גם אתם.
<רועי כהן: יכול להיות שיש - -
אורן אסף חזן: יש.
<רועי כהן: - - אבל צריך לטפל, ולא להרוג - - -
אורן אסף חזן: מרגיז אותי שאתה אומר יכול להיות.
אורן אסף חזן: כי כשאתה אומר יכול להיות, זה אומר - - -
אלי אלאלוף: בסדר, אמרנו.
אלי אלאלוף: אורן, אמרנו.
אורן אסף חזן: זה לא נכון, צריך להגיד את המציאות כמו שהיא.
<רועי כהן: יש מקרים שבהם עשו שימוש לא נכון בדמי הטיפול הארגוני.
<רועי כהן: אני שם את זה על השולחן פה, ואני חושב שצריך לטפל בהם.
<רועי כהן: אבל לא להרוג את כל הנושא הזה בבת אחת.
<רועי כהן: המתווה שנתן – לא כולם הסכימו לו, אבל אמרנו אנחנו צריכים לפתור את הבעיה.
<רועי כהן: אנחנו באנו לפתור את הבעיה.
<רועי כהן: אנחנו מוכנים לשבת, לסיים את הנושא הזה אחת ולתמיד, להסדיר את זה כדי שיהיה פה סדר.
<רועי כהן: אבל לא יכול להיות שתבוא נציגה של לשכת הסוכנות ולהגיד אנחנו רוצים לייצג את העסקים ולמנוע מהם לשלם את הכסף.
<רועי כהן: מי שם אתכם להגיד שהעסקים האלה צריכים ייצוג?
<רועי כהן: הם צריכים ייצוג כדי שהמונופולים לא ייקחו מהם את כל הכסף.
<רועי כהן: הם צריכים ייצוג כדי שלא יפגעו בהם.
<רועי כהן: הם צריכים ייצוג כדי לעבוד.
אלי אלאלוף: הבנו, רועי.
אלי אלאלוף: רועי, אתה יודע - - -
<רועי כהן: ראיתי אותם בחוק הרישוי.
אלי אלאלוף: אתה יודע שאתה יודע להתבטא יפה מאוד ולהסביר, גם בקיצור.
אלי אלאלוף: אל תחזור על דברים.
אלי אלאלוף: אם אפשר לשמוע את מנכ"ל התאחדות הקבלנים, אליאב בן שמעון, בבקשה.
<אליאב בן שמעון: תודה.
<אליאב בן שמעון: תודה, אדוני היושב-ראש.
<אליאב בן שמעון: אני אנסה לתת את הדברים דרך דוגמה שאמרה חברת הכנסת בירן, מה זה להשליך את התינוק עם המים, בסוג התקנות האלה, או בדרך הזאת, דווקא על התאחדות בוני הארץ.
<אליאב בן שמעון: התאחדות בוני הארץ הוקמה כבר בשנת 1949 ומאגדת את כל הקבלנים במדינת ישראל.
<אליאב בן שמעון: אנחנו הארגון שיש לו היום את ההסכם הקיבוצי המוביל בעולם.
<אליאב בן שמעון: הוא מוצג בכל הסמינריונים לדיני עבודה בעולם.
<אליאב בן שמעון: כי אנחנו הראשונים שקבעו שכר מינימום בענף שלנו, מעל 1,000 דולר.
<אליאב בן שמעון: כי אנחנו החלטנו שכל עובד אצלנו מקבל גמול השתלמות, קרן השתלמות, מהיום הראשון לעבודה.
<אליאב בן שמעון: כי החלטנו לתת מענקים לעובדים מעל שנתיים אצלנו.
<אליאב בן שמעון: אני רוצה להגיד לכם, אלה לא אינטרסים של הקבלנים הגדולים אצלי.
<אליאב בן שמעון: אלו אינטרסים של אותם עסקים קטנים, אותם קבלנים קטנים, שהתחילו את הדרך ובאו לעבוד.
<אליאב בן שמעון: כל הקבלנים הקטנים חברים גם אצלנו בהתאחדות, ומי שלא חבר אצלנו בהתאחדות, אנחנו גובים ממנו דמי טיפול ארגוני בשיעור המזערי הזה שמדברים עליו.
<אליאב בן שמעון: אבל עיקר הפעילות שלי, עיקר הפעילות של נשיא ההתאחדות, מיועדת דווקא לאותם עסקים.
<אליאב בן שמעון: דווקא לתת הטבות לאותם עסקים.
<אליאב בן שמעון: הלכו לשיטה שנקראת מספר עובדים.
<אליאב בן שמעון: אני רוצה להגיד לכם – ואני אומר את זה על הענף שלי, על הקבלנים שלי – אצלי יש עסק שיכול להיות עם ארבעה עובדים, ומנהל 400 מיליון ש"ח.
<אליאב בן שמעון: אז אותו רוצים לפטור עכשיו מדמי טיפול ארגוני.
<אליאב בן שמעון: זה העסק שרוצים לפטור עכשיו מדמי טיפול ארגוני.
<אליאב בן שמעון: כל הפעילות שלי מוטית לטיפול בתנאי סף, לטיפול בדברים הבסיסיים על מנת לאפשר לאותם עסקים קטנים לפעול.
<אליאב בן שמעון: מוטית ומכוונת לאותם עסקים שהיום רוצים להגיד לי תשמע, בכלל אין לך שום קשר אליהם.
<אליאב בן שמעון: הם לא משלמים לך שום כסף.
<אליאב בן שמעון: הכסף הוא לא הבעיה, הוא כסף מזערי.
<אליאב בן שמעון: אנחנו רואים בזה אג'נדה לתמוך בעסקים קטנים ובינוניים, בהחלט.
<אליאב בן שמעון: אבל באותה נשימה, כמו שהלכתם לחוק מוסר התשלומים שמחייב שוטף פלוס 30, שם אמרו הקבלנים הם גדולים, אז החריגו אותם.
<אליאב בן שמעון: החריגו אותם לגמרי מהחוק.
רועי פולקמן: לא, לא החריגו בכלל, מקטגוריה אחרת, וזה עוד יתוקן.
רועי פולקמן: לא החריגו בכלל.
<אליאב בן שמעון: בסדר, נכון, בתנאים הרבה יותר מורכבים.
<אליאב בן שמעון: למה שאנחנו נילחם על זה בשביל אותם עסקים קטנים?
<אליאב בן שמעון: אנחנו משנים את כל בסיס הפעילות שלנו בצורה הזאת.
<אליאב בן שמעון: הדרך צריכה להיות דרך אחרת, ולא דרך עשרה עובדים.
<אליאב בן שמעון: אנחנו חושבים שאם הבעיה היא לטפל ביחסי עבודה במשק ולדאוג שיהיו הסכמים קיבוציים מטיבים על מנת שיטפלו באותם עובדים – ושימו לב מה קורה פה בדיון.
<אליאב בן שמעון: אנחנו מדברים על שניים-שלושה מוסדות – אני אפילו לא קורא להם ארגונים – בעייתיים.
<אליאב בן שמעון: למה ללכת לטפל בתלונות?
<אליאב בן שמעון: למה ללכת לטפל באותם ארגונים בעייתיים?
<אליאב בן שמעון: יותר קל להשליך את התינוק עם המים, להגיד בואו נהרוג את כולם, בואו נחסל את כולם.
<אליאב בן שמעון: למה אנחנו צריכים ארגונים?
<אליאב בן שמעון: זה יהיה יותר נוח לממשלת ישראל אם לא יהיו ארגוני מעסיקים.
<אליאב בן שמעון: זה נכון.
<אליאב בן שמעון: אבל מי שייפגע מזה דווקא אלה אותם קטנים.
<אליאב בן שמעון: אלה אותם קטנים, כי הגדול, "דניה-סיבוס" ו"אפריקה-ישראל", שהוא חבר אצלי, לא צריך אותי.
<אליאב בן שמעון: לא צריך את אליאב כדי לפתור דברים.
<אליאב בן שמעון: צריך את העסקים הקטנים האלה.
<אליאב בן שמעון: השיטה היא לא נכונה.
<אליאב בן שמעון: הדרך היא לא נכונה.
<אליאב בן שמעון: ואם רוצים לחסל את הארגונים, שיחסלו את הארגונים עם הנושא הזה של פרמטר העובדים.
<נעמי רייש: למה שיהיה לנו אינטרס לחסל את הארגונים?
<אליאב בן שמעון: כי אני לא מבין מה ההיגיון שעומד אחרי התקנות האלה בשום דרך.
<נעמי רייש: אנחנו עובדים עם הארגונים - - -
<אליאב בן שמעון: למה לא לטפל בתלונות שיש אצלך, אותן אלפי תלונות?
אורן אסף חזן: - - - ככה אתה מרגיש.
<נעמי רייש: אין לנו.
<נעמי רייש: אבל אין לנו - - -
<אליאב בן שמעון: אדוני, אני רוצה להוסיף עוד משהו.
אורן אסף חזן: - - - על המעסיקים.
<אליאב בן שמעון: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
<אליאב בן שמעון: אדוני, אתה פתחת את הישיבה בנושא הבטיחות, ואני יודע שזה נושא ששמת אותו כערך עליון אצלך, והוא קרוב מאוד ללבך.
<אליאב בן שמעון: פעילויות שחלק מחברי הכנסת ראו פה – אני, התאחדות בוני הארץ, הולך וקונה ניידת בטיחות במיליוני שקלים, עושה הכשרות במיליוני שקלים, ומספק ציוד לעסקים הקטנים, לאותם אלה שלא משלמים לי, ומגיע עם ניידת הבטיחות שלי לשם, ועושה הכשרה על מנת שחס וחלילה, לא יהיה לנו נזק בנפש.
<אליאב בן שמעון: למה זה יעניין אותי מעכשיו?
<אליאב בן שמעון: למה זה יעניין אם כל שדרת האנשים שחברים אצלי משתנה?
אלי אלאלוף: אני רוצה באופן אישי, ברשותך.
אלי אלאלוף: יחד עם חבר הכנסת בן ראובן – אנחנו סיירנו באתר.
אלי אלאלוף: ביקשנו מיזמתנו לבקר באתר שנראה מעבדה.
אלי אלאלוף: אני לא אגיד את שם החברה כדי שלא יגידו שאני עושה פרסום.
אלי אלאלוף: ראינו את הניידת, ראינו את דרכי העבודה.
אלי אלאלוף: אני באמת רוצה לברך על היזמה הזאת.
אלי אלאלוף: אבל לצערי, זה מעט מדי.
אלי אלאלוף: על זה הסכמתם.
<אליאב בן שמעון: אבל עכשיו זה יהיה אפס.
אלי אלאלוף: והסכמתם שזה מעט מדי.
אלי אלאלוף: תעשו עוד יותר, כי זה באמת מוכיח - - -
<רועי כהן: אבל איך יעשו?
<רועי כהן: לקחו להם את דמי הטיפול.
נורית קורן: אם כולם יתאגדו, אז הם יקבלו.
אלי אלאלוף: אל תיבהלו.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני לא תם.
אלי אלאלוף: יש לי ותק שאני לא כזה.
אלי אלאלוף: אז אני רוצה לציין את זה.
אלי אלאלוף: תמשיכו בזה.
אלי אלאלוף: חובה להגיד גם דברים חיוביים.
אלי אלאלוף: סוף סוף אתה רואה שיש התמודדות נכונה.
אלי אלאלוף: זה מה שהיה לי להגיד.
<אליאב בן שמעון: אנחנו בנושא הבטיחות, אדוני, מצטרפים אליך.
<אליאב בן שמעון: אנחנו לא מקבלים תקצוב מהמדינה.
<אליאב בן שמעון: אנחנו משקיעים עשרות מיליונים, ואנחנו נמשיך לעשות.
<אליאב בן שמעון: כל עובד, מבחינתנו, הוא חיי אדם והוא עולם ומלואו.
<אליאב בן שמעון: אבל ברגע שייקחו לי את כל המוטיבציה, את כל בסיס העבודה שלי, דווקא דרך הדברים האלה, גם אם אני ארצה, לא תהיה לי את היכולת.
<אליאב בן שמעון: גם אם אני ארצה, לא תהיה לי את היכולת.
<אליאב בן שמעון: אדוני, התחיל יצחקי, הממונה על יחסי עבודה במשרד הכלכלה, שאני יכול להגיד שהוא ידידי, ואני ישבתי אתו עשרות ישיבות, דווקא מהנושא הזה, שרוצים לטפל באותם גופים שאין להם הסכמים קיבוציים, שאין להם קשר ליחסי עבודה.
<אליאב בן שמעון: אז לכו תטפלו בהם.
<אליאב בן שמעון: לכו תטפלו בהם.
<אליאב בן שמעון: לדוגמה, לנו, לתעשיינים, לרועי – אנחנו האנשים שמוטים מהנושא הזה של יחסי עבודה.
<אליאב בן שמעון: אז בדיוק, משליכים את התינוק עם המים, זה הכי קל.
<אליאב בן שמעון: זה יותר קל מלטפל בתלונות.
נורית קורן: אני רוצה לומר גילוי נאות, גם אני הייתי עצמאית, וגם אני ניהלתי עסק.
נורית קורן: אבל זה לא היה עסק שחייב לשלם דמי טיפול להתאחדות בעלי המלאכה.
נורית קורן: אבל אני רוצה לומר לכם, כשאני פתחתי את העסק, אם לי היה גוף שהיה עוזר ומסייע לי ברישיונות, ואומר לי איך לנהל את העסק, כל הדברים שדרושים ממני כדי לקבל רישיון עסק, החיים שלי היו הרבה יותר קלים.
נורית קורן: לכן אני חושבת שמאוד חשוב להתאגד ולהיות איזשהו כוח.
נורית קורן: אני רוצה לומר לך, רועי כהן, שאני מאוד מתחברת לדברים שלך.
נורית קורן: אני חושבת שהעסקים הקטנים הם אלה שמניעים את גלגלי הכלכלה שלנו פה בארץ, ולאו דווקא הגדולים.
נורית קורן: כי הם אלה שמשלמים את הביטוח הלאומי הכי גבוה, את מס ההכנסה הכי גבוה, ומהם דורשים את כל הדרישות הכי קשות שאפשר לדרוש.
נורית קורן: ולכן אני חושבת שמאוד חשוב להתאגד כדי שהקול שלהם יישמע.
נורית קורן: ולכן כל אלה שבאים לפה ולא מקבלים שכר עבור זה, ומייצגים פה בוועדות – ואנחנו יודעים כמה זה קשה, וכמה שעות צריך לתת כאן – אז צריך לברך על זה.
נורית קורן: אני גם עורכת דין, ואני נתקלתי בהתאחדות בעלי המלאכה בצד הלא יפה, כשהגיע אלי לקוח שתבעו אותו.
נורית קורן: כאן צריך לשנות נהלים.
נורית קורן: צריך להיות מסודרים.
נורית קורן: הגיע הזמן שהמדינה שלנו תהיה מסודרת.
נורית קורן: אני חושבת שכל חברי הכנסת יסכימו יחד איתי, השנה הזאת אנחנו עושים סדר בהרבה מאוד דברים.
נורית קורן: בהרבה מאוד דברים, וזה אחד הדברים שחשוב מאוד לעשות בו סדר כדי שאנשים ידעו כמה יעלה להם, אם הם רוצים להצטרף, לא רוצים להצטרף.
נורית קורן: וגם את החובה להצטרף – שאנשים ידעו שיש חובה כזאת.
נורית קורן: איך הם יבואו לשלם אם הם לא יודעים?
נורית קורן: וזה מאוד מאוד חשוב.
נורית קורן: אני חושבת שצריך להתאגד כי צריך שיהיה גוף שיעמוד, כמו ההסתדרות, כמו התעשיינים, מול האוצר של העסקים הקטנים.
נורית קורן: צריך גם לשים לב, נכון, יש עסקים קטנים שעוד רק קמו.
נורית קורן: כדי שהם לא ייסגרו, צריך לגבות מהם תשלום נמוך, או כמו שהצעת, שלוש שנים.
נורית קורן: כל מה שהצעת, אני חושבת שזה חשוב מאוד.
נורית קורן: צריך גם לעשות משהו עם הגבייה הרטרואקטיבית.
נורית קורן: אני לא הייתי הולכת שלוש שנים, אני אפילו הייתי הולכת שנה.
<יוסף נעים: לבטל אותה.
נורית קורן: לא, לבטל לגמרי אי-אפשר, כי מי שיודע שיש חובה – זה גם לא יהיה פייר כלפי אלה שהיה הליך משפטי נגדם והם כבר שילמו.
נורית קורן: אז צריך למצוא את שביל הביניים שיהיה לכולם.
נורית קורן: אבל אסור לנו לגרום לכך שלא תהיינה התאגדויות.
נורית קורן: כמו שהמעסיק הקטן חייב לאפשר לעובדים שלו – גם הוא באיזשהו מקום עובד של עצמו.
נורית קורן: וזה לא יתכן.
נורית קורן: צריך לדאוג שלא יסגרו העסקים, וצריך לדאוג שתהיה קבוצת לחץ מול האוצר.
<רועי כהן: הגיע הזמן שלמעסיקים יהיו זכויות במדינת ישראל, לא רק חובות.
נורית קורן: אתה יודע שאני אומרת כל הזמן שהיה יותר טוב שכל המעסיקים הקטנים וכל העצמאיים – אם היו להם את כל הזכויות שיש לשכירים, הכול היה נראה אחרת.
נורית קורן: אנחנו צריכים לדאוג לזה שהתקנות ישתפו את כולם.
נורית קורן: הדעה שלי היא שכולם חייבים להתאגד תחת העסקים הקטנים העצמאיים כי זה גוף שנותן את כל השירותים.
אלי אלאלוף: אני לא יודע אם יש לנו סמכות להגיד את זה.
נורית קורן: אני רק אומרת כי זה יהיה בעל כוח.
נורית קורן: לא משנה, אז לא הגוף הזה, גוף אחר.
נורית קורן: אבל בתקנות האלה צריך לבוא לטובת העסקים הקטנים והעסקים הקטנטנים, שלא ישלמו הרבה כסף מההתחלה כדי לא לגרום להם לקרוס.
<יוסף נעים: אבל כשמשלמים מס ארגון, צריך שתהיה שקיפות מלאה לכסף, לאן הוא הולך.
<יוסף נעים: לא באגודות, שאין שקיפות לכסף.
נורית קורן: הכול יהיה בשקיפות.
נורית קורן: יהיה כתוב - - -
<יוסף נעים: הכול בשקיפות.
נורית קורן: ברור, התקנות באות, הכול יהיה כתוב.
<יוסף נעים: כי היום אין.
אלי אלאלוף: אני מבקש, אתם שמתם לב שלא עמדנו בלוח זמנים, כי הדיון ער וחשוב.
אלי אלאלוף: אבל כל מי שמקבל את רשות הדיבור, יש לו פחות משתי דקות.
אלי אלאלוף: עכשיו עורך דין דן כרמלי, ואחר-כך התאחדות בתי המלאכה.
אלי אלאלוף: התאחדות המלאכה והתעשייה – יש שישה שנרשמו.
אלי אלאלוף: אני מתחיל מהנשיא.
אלי אלאלוף: בבקשה, דן כרמלי.
<דן כרמלי: כפי שאדוני ביקש, אני אעשה זאת בקצרה, בשתי דקות, זה חשוב מאוד.
<דן כרמלי: עורך דין דן כרמלי, אני משמש כמשנה למנהל הכללי בלשכת המסחר, תל-אביב והמרכז, באיגוד לשכות המסחר.
<דן כרמלי: אבל היום אני נמצא כאן ומדבר בשם לשכת המסחר תל-אביב והמרכז, שהיא ארגון המעסיקים שהוא צד להסכם קיבוצי במשק, ותיק אמנם.
<דן כרמלי: מכל חברי שיושבים פה, אני חושב שאנחנו ארגון המעסיקים הוותיק במדינת ישראל, משנת 1919, שמייצג את מגזר המסחר והשירותים, בעיקר את מגזר המסחר, ואת חברות השירותים בענפים שונים.
<דן כרמלי: למעלה מ-80 ענפי מסחר ושירותים במשק.
<דן כרמלי: וברור שהתקנות הללו – אדוני היושב-ראש, חשובה לי הנקודה הזאת.
<דן כרמלי: אני חושב שחברי הכנסת, גם חברת הכנסת בירן, גם חבר הכנסת חזן, גם חבר הכנסת שמולי, כבר אמרו את הדברים, ובצדק.
<דן כרמלי: התקנות האלה באות לפתור בעיה של פרי-ריידרס.
<דן כרמלי: זו תופעה חברתית שאסור שתתקיים.
<דן כרמלי: זו החשיבות של התקנות הללו.
איציק שמולי: לא, לא, זה לא מה שאני אמרתי.
איציק שמולי: אמרתי שהתקנות האלו מעודדות את הפרי-ריידרס, זה מה שאני אמרתי.
<דן כרמלי: התקנות הללו, אם הן לא יהיו - - -
רועי פולקמן: זה אותו דבר, רק הפוך.
<דן כרמלי: בדיוק, אני מסכים עם חבר הכנסת פולקמן, זה בדיוק אותו דבר הפוך.
<דן כרמלי: חברים, אם לא יהיו התקנות הללו, לא יהיה מי שייצג את העסקים הקטנים, הבינוניים, ולפעמים גם הגדולים זקוקים לייצוג.
<דן כרמלי: אסור לשכוח, מי שמייצר מקומות עבודה במדינת ישראל הם המעסיקים.
<דן כרמלי: המעסיקים, במיוחד במגזר המסחר והשירותים, שרבים מחברי גם קשורים למגזר הזה, מעסיקים 70% מכלל כוח העבודה במשק במדינת ישראל.
<דן כרמלי: אנחנו בלשכת המסחר עוסקים ביחסי - - -
אלי אלאלוף: אני לא הבנתי את הסטטיסטיקה.
אלי אלאלוף: תסביר לי מה זה – מעסיקים הם?
<דן כרמלי: 70% מכלל כוח העבודה במגזר הפרטי במדינת ישראל - - -
אלי אלאלוף: מעסיקים את עצמם.
<דן כרמלי: לא, לא, לא.
<דן כרמלי: לא, לא.
<דן כרמלי: אני לא מדבר על עצמאיים, אני מדבר על חברות, על עסקים קטנים, בינוניים וגדולים שעוסקים בענפי המסחר והשירותים.
אלי אלאלוף: אתה לא מעסיק כאדם, אלא מעסיק כארגון.
אלי אלאלוף: זה 70%?
<דן כרמלי: 70% מכוח העבודה.
<קריאה: 70% מהעובדים במדינת ישראל שעובדים או מועסקים במגזר המסחר והשירותים.
אלי אלאלוף: בסדר, אבל זה לא מה שהוא אמר.
אלי אלאלוף: אם לזה התכוונת, אז הבנתי.
<דן כרמלי: בסדר גמור.
<דן כרמלי: פה החשיבות של הדברים.
<דן כרמלי: צריך להבין שאין אינסנטיב לאנשים להיות חברים, רק אלה שיש להם ראייה ארוכת טווח, איזו סולידריות עם עצם היותם מעסיקים, אם ברקע אין את מנגנון דמי הטיפול הארגוני.
<דן כרמלי: אני רוצה להגיד לך, אדוני, ולחברי הכנסת, שאנחנו בלשכת המסחר עוסקים ביחסי עבודה באופן שוטף.
<דן כרמלי: אנחנו צד להסכם קיבוצי - - -
אלי אלאלוף: הבנת שרוצים לבטל את דמי הטיפול הארגוני?
אלי אלאלוף: למה אתה מתכוון כשאתה אומר האם היום יש כוונה לבטל את דמי הטיפול הארגוני?
<דן כרמלי: אדוני צודק בשאלתו.
אלי אלאלוף: אני לא שמעתי, לא בתדרוך שקיבלתי, ולא בדיון שמתנהל.
<דן כרמלי: אדוני צודק בשאלה.
<דן כרמלי: אני רוצה לחדד.
אלי אלאלוף: יש פה צורך, בהתחשב דווקא בעסקים הקטנים.
<דן כרמלי: אדוני צודק מאוד בשאלה.
<דן כרמלי: אחת מהסיבות שאנחנו יושבים כאן סביב השולחן הזה ובפני הוועדה הנכבדה היא מכיוון שבתקנות כפי שהן קיימות היום יש אפליה, ושמענו את זה כאן מחברי, נשיא לשכת המסחר בחיפה, מר קסטל.
<דן כרמלי: והם הגישו בג"ץ כנגד האפליה הזאת.
<דן כרמלי: בתקנות שמוגשות כאן בפני הוועדה, האפליה הזאת תוקנה.
<דוד קסטל: לא נכון.
<דוד קסטל: האפליה קיימת, יותר קשה אפילו.
<דן כרמלי: אם תיתן לי להשלים, אז אני אוכל להגיד את מה שתכננתי להגיד.
<דן כרמלי: אומנם אפליה אחת לטובת מגזר התעשייה תוקנה, אך היא תוקנה באמצעות אפליה אחרת, וזה מתן כוח לגופים אחרים.
<דן כרמלי: מיהם הגופים האחרים?
<דן כרמלי: אחד הסעיפים המרכזיים כאן הוא המחויבות, כפי שהציג כאן חברי, עורך הדין יצחקי, בעניין הזה.
<דן כרמלי: מדי שבע שנים לחתום על הסכם קיבוצי חדש שיורחב.
<דן כרמלי: כוח ההרחבה לא נמצא אצלנו בכלל, דבר ראשון.
<דן כרמלי: דבר שני, הסכם קיבוצי הוא לא חזות הכול.
<דן כרמלי: הוא לא חזות הייצוג היחידי שבשמו הארגונים עובדים.
<דן כרמלי: אני מסיים, אדוני, במשפט אחרון, זו תקלה חמורה.
<דן כרמלי: הופכים אותנו באמצעות התקנות הללו לבני ערובה של ארגוני העובדים, שכן, מסיבה פשוטה, אם הם לא ירצו, או ירצו להתנקם, או ירצו לנצל את כוחם, יגידו אנחנו לא חותמים אתכם על הסכם קיבוצי.
<דן כרמלי: אתם לא תהיו זכאים לגבות דמי טיפול ארגוני יותר כעבור שבע שנים.
<דן כרמלי: דרך אגב, רק עוד אפליקטיביות קטנה לנקודה הזאת, שהיא קריטית לכל חברי שיושבים סביב השולחן הזה, הלכה למעשה, מיום כניסת התקנות לתוקף, לכשהוועדה הנכבדה תאשר זאת, יש לכולנו בגדול שלוש שנים בלבד להיכנס למשא ומתן ולחתום על הסכם קיבוצי, ושיורחב.
<דוד קסטל: אם ירצו לחתום אתנו.
<דן כרמלי: אם ירצו לחתום אתנו.
<דוד קסטל: אני ביקשתי לחתום, ולא רצו לחתום איתי.
<דן כרמלי: זאת אומרת, אפליה אחת מתוקנת במתן כוח בלתי מידתי ובלתי סביר לצד שני.
<דן כרמלי: וכשניכנס, אדוני, לגופם של סעיפים, אני אסביר לאדוני ולחברי הכנסת את הדברים בצורה מדויקת.
<דן כרמלי: תודה רבה, אדוני.
<קריאה: אני יכול להעיר על זה, אדוני היושב-ראש?
אלי אלאלוף: יוסי אלקובי, נשיא.
אלי אלאלוף: אני מבקש, שתי דקות.
<יוסי אלקובי: אדוני, חברי הוועדה הנכבדה, אני כנשיא התאחדות המלאכה והתעשייה אספר לכם ממש בקצרה למה נרתמתי להיות בתפקידים בכירים.
<יוסי אלקובי: לפני כ-30 שנה התאגדתי בהתאחדות המלאכה והתעשייה.
<יוסי אלקובי: לימים, העסק שלי עלה באש, נשרפו עסקים מסביבי, ומי שהיה לצדי – התעוררתי ליום קודר – זו הייתה המלאכה והתעשייה שעזרו לי מבחינה משפטית, בייעוץ משפטי, בהכוונה כהנה וכהנה.
<יוסי אלקובי: כן נשבעתי שתהיה זו מטרתי לעזור לבעלי עסקים כפי שעזרו לי.
<יוסי אלקובי: התנדבתי בשלל תפקידים עד היותי לנשיא, מזמני, מכספי ומזמן משפחתי, לגוף הוותיק.
<יוסי אלקובי: אם אמרו פה מ-1919, הגוף שלנו קיים מ-1906, אדוני.
<יוסי אלקובי: חברים, ההצעה שמשמיע משרד הכלכלה והממשלה, התקנה היא לסגור את ההתאחדויות לעסקים הקטנים, של עובד או שניים, שזקוקים להתאחדות להכוונה.
<יוסי אלקובי: מה הייתם רוצים, משרד הכלכלה?
<יוסי אלקובי: מי ייתן מענה?
<יוסי אלקובי: משרדכם ייתן את המענה?
<יוסי אלקובי: אתם צריכים לברך על קיום הגוף הזה, שהוא התאחדות המלאכה, ולחזק אותו, ולא לראות בו כגוף לא רלוונטי.
<יוסי אלקובי: בשביל מספר מכתבים, בשביל מספר תלונות אתם מקימים פה צעקה?
<יוסי אלקובי: לכו ליועץ המשפטי, לכו למבקר המדינה – ערימות של מכתבים נערמות שם.
<יוסי אלקובי: תסגרו את המדינה.
<יוסי אלקובי: על זה אתם מתנפלים, על שלוש תלונות?
<יוסי אלקובי: את זה אתם מחפשים?
<יוסי אלקובי: זה מה שיושיע את העסקים הקטנים, 90 שקלים או 70 שקלים בחודש?
<יוסי אלקובי: זה מה שיביא אותם להצלה?
<יוסי אלקובי: חברים, יישארו רק ארגונים שמייצגים אינטרסים של חברות גדולות.
<יוסי אלקובי: אדוני, לבשתי חליפה לכבד את המקום הזה.
<יוסי אלקובי: בעוד מספר שעות אני חוזר למפעל שלי, מוריד את החליפה, ונכנס לעבוד כעובד מן המניין, כי אין לנו בתי ספר טכנולוגיים, אין מי שיפתח בתי ספר, אין מי שיקדם את הצעירים לכיוון דור המשך.
<יוסי אלקובי: התעשייה הולכת להיעלם, הולכת להיסגר, ופה משרד הכלכלה מתעסק בעשרה, חמישה – חבר'ה, אתם לא מבינים, תרדו לעם.
<יוסי אלקובי: תראו את הסרט "בן המלך והעני".
<יוסי אלקובי: שם תלמדו איך להתנהג, ולא כל הזמן לאיים.
<יוסי אלקובי: אנחנו עושים המון, התאחדות המלאכה.
<יוסי אלקובי: יש פה את התקשורת שלנו, עורכת הדין יכולה להביא בפניכם מספר דברים – מה זה סל שירותים, במה אנחנו עוזרים, איזה ייעוץ משפטי אנחנו נותנים.
<יוסי אלקובי: עסק שנתבע על-ידי עובד ב-200,000-150,000 שקל, כשהוא ניגש לעורך דין, הוא צריך לשלם 30,000, ו-40,000, ו-50,000 שקל.
<יוסי אלקובי: מאיפה הוא יביא את זה, אדם שיש לו שלושה עובדים?
<יוסי אלקובי: פנסיה יש לנו?
<יוסי אלקובי: אין לנו כלום.
<יוסי אלקובי: אין לנו שום דבר.
<יוסי אלקובי: אנחנו חשופים בצריח.
<יוסי אלקובי: מי שהיה טנקיסט, שיבין זאת.
<יוסי אלקובי: תודה רבה, אדוני.
אלי אלאלוף: תודה על הנאום הרהוט והמסודר.
<יוסי אלקובי: היום הרבה מכונות לא עובדות, כי אין עובדים.
<יוסי אלקובי: מה לעשות?
<יוסי אלקובי: במקום שמשרד הכלכלה יציע הצעות לקידום עובדים או לקידום דבר כזה או אחר – תקנה.
אלי אלאלוף: אדון אלקובי, אני רוצה להגיד לך, קודם כל, נגעת בעוד נקודה רגישה בלבי, וזו ההכשרה המקצועית.
אלי אלאלוף: ולכן יהיה יום שלם פה בכנסת על הכשרה מקצועית.
אלי אלאלוף: כל כך חשובים הדברים שאמרת בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אני אשמח לראות אותך.
<רוית גרוס: עורכת דין רוית גרוס, אני מהתאחדות המלאכה והתעשייה.
אלי אלאלוף: רגע, לא קיבלת רשות.
אלי אלאלוף: ברשותך, אנחנו ניתן דווקא לאלון עוזיאל.
אלי אלאלוף: בבקשה, שב ליד השולחן.
יגאל גואטה: דרך אגב, הוא הופיע היום בבוקר בעיתון "ידיעות אחרונות".
<אלון עוזיאל: קודם כל, תודה רבה לכולכם.
<אלון עוזיאל: אני הבעלים של מפעל קטן עם שמונה עובדים באזור התעשייה בחולון.
<אלון עוזיאל: זה מפעל שסבא שלי הקים בשנת 48'.
<אלון עוזיאל: אני הדור השלישי במפעל.
<אלון עוזיאל: אני מבקש – לא מבקש, דורש – אל תסגרו לנו את ההתאחדות, הם מה שהצילו לנו את העסק.
<אלון עוזיאל: הליווי שאנחנו מקבלים מההתאחדות בשנים האחרונות לא יסולא בפז.
אלי אלאלוף: איזו התאחדות?
<אלון עוזיאל: התאחדות המלאכה.
<אלון עוזיאל: הם עוזרים לנו עם קורסים לחבר'ה הצעירים, שיוצאים מיחידות קרביות, בשביל לא לבזבז כסף של ההורים, ולהחליט באיזה מקצוע הם בוחרים.
<אלון עוזיאל: כי הכשרה מקצועית לא קיימת במדינה.
<אלון עוזיאל: הם עוזרים לנו.
<אלון עוזיאל: רק בשנה הזאת, אנחנו בהתחלת 2016, הם בילו אצלי בעסק שלוש פעמים – בתליית שלטים, אזהרות כנגד משרד הכלכלה.
<אלון עוזיאל: אתה נגעת בנושא הבטיחות.
<אלון עוזיאל: פעם בחודש הם שולחים לנו מה צריך בבטיחות לעובדים.
<אלון עוזיאל: מה ההגנות שהעובדים שלנו יכולים לקבל, מה ההגנות המשפטיות שאנחנו יכולים לקבל.
<אלון עוזיאל: העזרה היא עזרה שלא תסולא בפז.
<אלון עוזיאל: אם משרד הכלכלה רוצה לעזור לנו - - -
<נעה בן שבת: אתם חברים בהתאחדות?
<אלון עוזיאל: בוודאי.
<אלון עוזיאל: אם משרד הכלכלה רוצה לעזור לנו, שידאג שמדינת ישראל – לאדם כמוני, שעבד קשה ב"צוק המדינה" לא המדינה תשלם לי צ'קים בשוטף 280, או שאני אצטרך לגייס – ותפתחו את העיתון.
<אלון עוזיאל: את מי אני מגייס היום כעובדים, כי אין עובדים מקצועיים?
<אלון עוזיאל: את כל הפנסיונרים של תע"ש, ותודה לאל שיש לי אותם, את כל האנשים המבוגרים האלה.
<אלון עוזיאל: הילדים שלי – ואני אומר על הבן שלי, שהוא בן 9, בא ביום שישי, מבלה עם האנשים המבוגרים האלה – שזה עדי פילוסוף, שהיה סמנכ"ל תע"ש, החרטים הכי טובים במדינת ישראל.
<אלון עוזיאל: כשהילד שלי שואל אותם לאיזה בית ספר מקצועי אני אלך?
<אלון עוזיאל: הם לא יודעים מה לענות לו.
<אלון עוזיאל: אין היום רקע טכנולוגי לתת לילדים האלה.
<אלון עוזיאל: אני מבקש, תקימו לנו רקע טכנולוגי.
<אלון עוזיאל: העזרה שאנחנו מקבלים מההתאחדות – אני יכול להעיד על מפעלים שבקשיים.
<אלון עוזיאל: אני לא רוצה לתת דוגמה בשמות.
<אלון עוזיאל: פנה אלי מפעל צבע, שההתאחדות פנתה אליו בכסף.
<אלון עוזיאל: זה לא דרש יותר משיחת טלפון בשביל שרוית תרים לו טלפון ותגיד אפשר לעזור לך?
<אלון עוזיאל: ונחכה לכסף הזה גם עוד שנה ושנתיים.
<אלון עוזיאל: העזרה שאנחנו מקבלים כקטנים מההתאחדות היא עזרה שלא תסולא בפז.
<אלון עוזיאל: בבקשה תשאירו - - -
<שלמה יצחקי: אבל אתה חבר.
<שלמה יצחקי: אתה לא משלם דמי טיפול, אתה חבר.
<אלון עוזיאל: אני התחלתי כששילמתי דמי טיפול.
<אלון עוזיאל: ההתחלה שלי הייתה שם.
<קריאה: הוא יכול לא להיות חבר.
איציק שמולי: אני מתחבר לשאלה שאתה שאלת אותו, אם הוא משלם דמי טיפול או חבר.
איציק שמולי: אני חושב שמה שקורה פה זו דרך מאוד מאוד מתוחכמת להרוג את דמי החבר.
איציק שמולי: ברגע שאתה עושה את דמי הטיפול למשהו שעבור מי שלא משלם, הפרי-ריידרס, הוא מאוד מאוד אטרקטיבי, עולה השאלה למה בכלל להיות חברים בתוך הארגונים האלו.
איציק שמולי: זה מחזה שהוא בלתי נתפס.
איציק שמולי: אנחנו יושבים בכנסת, אנחנו יושבים בוועדות.
איציק שמולי: פעם אנחנו מסכימים עם החבר'ה האלה, ופעם לא מסכימים עם החבר'ה האלה.
איציק שמולי: באמת, פעם כך ופעם אחרת.
איציק שמולי: אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שבסופו של דבר, לדיונים המקצועיים בכל רפורמה שעולה על הפרק, הם מגיעים, הם פה.
איציק שמולי: פעם אנחנו מתווכחים אתם, ופעם אנחנו מסכימים אתם.
איציק שמולי: עצם העובדה שאתם באים לפה – האמירה הראשונה שלך זעזעה אותי.
איציק שמולי: אתה אומר שיש מאות אלפי תלונות שהצטברו אצלכם.
יגאל גואטה: לא, הוא תיקן את עצמו, אחרי זה הוא אמר תלונות רבות.
<שלמה יצחקי: זה מה שזעזע אותך?
<שלמה יצחקי: לא ספרתי.
איציק שמולי: כן, זה מזעזע אותי.
איציק שמולי: הקלות – אתה יכול לעשות לי ככה עם היד כמה שאתה רוצה.
איציק שמולי: כמה שאתה רוצה.
איציק שמולי: עכשיו תקשיב, כאשר מביאים משהו לכנסת, הוא צריך להיות מבושל והוא צריך להיות הגיוני.
איציק שמולי: ומה שנראה פה, שזה לא הגיוני וזה לא מבושל, כי אתם לא מצליחים לענות על שאלה אחת בסיסית – מי יעשה את העבודה של החבר'ה האלה?
איציק שמולי: מי יעשה את זה?
<שלמה יצחקי: מי שעשה אותה עד 77', כשלא היו תקנות.
<קריאות: מי?
<קריאות: המדינה מה הייתה?
<קריאות: עד 77' היינו ערומים.
<קריאות: התנאים לא היו אותם תנאים בשנת 77'.
<רונן לוי: הוא מודה שהוא רוצה להרוג אותנו.
<רונן לוי: הוא מודה לסתום לנו את הפה.