GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל בירן: באופן כללי, היו כמה דברים עד 77' שעבדו, והיום קשה לשחזר אותם.
<קריאה: התעשייה - - - הייתה גבוהה יותר.
<קריאה: בוא נחזור ל-77'.
איציק שמולי: רק משפט אחד.
איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להתעלם גם מן העובדה שיש בעיות.
איציק שמולי: אני לא יודע אם זה בסדר גודל של מאות אלפים, אבל יש בעיות.
איציק שמולי: ומה שאתה הצעת, רועי, לדעתי זה המתווה הנכון.
איציק שמולי: ללכת לנקודות הכואבות ביותר, וברחל בתך הקטנה להיכנס לעניין הרטרואקטיבי, למה צריך להיות כלול בסל השירותים, לוועדת הפטור שחייבת להיות מוקמת.
איציק שמולי: אלו הדברים שצריך לעשות, ולא לעשות בגישת הכאסח, כדי לפרסם בעיתונות הכלכלית שעשיתם רפורמה.
אלי אלאלוף: תודה רבה, איציק, למרות הדברים הקשים שאמרת באיפוק רב.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד את זה.
אלי אלאלוף: נציג המוסכים.
<רונן לוי: קודם כל, אני רוצה להתחיל בזה שכשאני הייתי יושב-ראש הארגון, לפני עשר שנים, הייתה לי החלטה לא לטפל בדט"א ולא לגבות דט"א באיגוד שלנו.
<רונן לוי: במשך שנים בשנים הראשונות שהייתי יושב-ראש ניסיתי להיות אציל ולא גבינו דט"א, ואמרנו עכשיו נגדיל את כמות החברים.
<רונן לוי: הגדלנו את כמות החברים.
רועי פולקמן: דמי טיפול ארגוניים, דט"א.
רועי פולקמן: לא כולנו מבינים את הסלנג.
<רונן לוי: ואז הלכתי להסתדרות וביקשתי מהם לפתור לי את הדילמה הזאת.
<רונן לוי: אני אקח סתם דוגמה – חבר ארגון אצלי שיש לו עשרה עובדים, הוא צריך לשלם דמי טיפול ארגוני להסתדרות.
<רונן לוי: הוא מעביר את כספי העובדים, אבל כמובן, מי שיודע, הוא מגלם את זה.
<רונן לוי: הוא לא מוריד שכר לעובדים, הוא מעביר את דמי הטיפול להסתדרות של העובדים.
<רונן לוי: חבר איגוד כזה משלם להסתדרות בשם העובדים 3,600 שקל בשנה, ואם הוא משלם לאיגוד שלי, בסביבות 1,400 שקל.
<רונן לוי: זאת אומרת, הוא משלם בין 6,000-5,000 בשנה.
<רונן לוי: נגיד עשרה עובדים, 5,000 שקל בסך הכול בשביל להיות חבר.
<רונן לוי: ברגע שהוא חבר הוא משלם גם את דמי הטיפול הארגוני להסתדרות, וגם את החברות לאיגוד המוסכים.
<רונן לוי: אם הוא רוצה להתחמק מה-5,000 שקל האלה, ברגע שהוא יוצא והוא לא חבר, הוא לא משלם לא תמורת העובדים להסתדרות, והוא לא משלם לאיגוד שלי.
<רונן לוי: בעצם הוא באפס.
<רונן לוי: הוא טרמפיסט שכדאי לו כלכלית לא להיות חבר באיגוד שלי.
<רונן לוי: באתי ליצחקי, באתי להסתדרות, ואמרתי תפתרו לי את זה.
<רונן לוי: תגידו הסכם קיבוצי מורחב, כולם משלמים את אותו סכום, גם אלה שלא חברים וגם אלה שהם דט"א.
<רונן לוי: תפתרו את הבעיה הזו שבה אני רוצה להגדיל את כמות החברים שלי, ואני לא יכול, כי אתם יצרתם איזושהי דילמה שיותר שווה לא להיות חבר, יותר שווה לא לשלם ויותר שווה לא להיות מיוצגים.
<רונן לוי: יצחקי אמר אין חיה כזו, אין דבר כזה.
<רונן לוי: זאת אומרת, מה שגרם לכך שאנחנו התחלנו לפנות למוסכים והתחלנו לגבות דט"א, דמי טיפול ארגוניים, מהמוסכים על מנת להצליח לקיים את הארגון שלנו.
<רונן לוי: אני אספר קצת על הארגון.
<רונן לוי: לארגון שלי יש מכללה, הקמנו מכללה.
<רונן לוי: גילינו שאנחנו לא מצליחים לטפל בעניין של - - - אז החלטנו לקחת את העתיד שלנו בידיים שלנו.
<רונן לוי: הקמנו מכללה.
<רונן לוי: עכשיו לקחנו מקום ענק באור יהודה, ואנחנו הולכים להגדיל את המכללה, כי אם אין אני לי, אין אף אחד.
<רונן לוי: פה במדינה אנחנו יכולים לבוא לפה ולשמוע עד כמה אנחנו נוראיים לעסקים, ואיך יצחקי יטפל בעסקים, ואיך הסוכנות לעסקים קטנים תטפל בעסק שיש לו מצוקה – אנחנו בכל יום מטפלים בעסקים שלנו, גם בחברים וגם לא בחברים.
<רונן לוי: ואף אחד לא יעשה את זה, כנראה, בשבילנו, לצערנו.
<רונן לוי: אני לא שמעתי את יצחקי ואת הסוכנות לעסקים קטנים באים לעזור לנו עם הארנונות, באים לעזור לנו עם עלות הדלק המטורפת שאנחנו משלמים.
<רונן לוי: בשביל להפעיל תנור סולר, אני צריך היום לשלם אלפי שקלים בשביל לצבוע מכוניות.
<רונן לוי: בשביל להפעיל תנור סולר לצבוע כלי רכב.
<רונן לוי: אתם לא מבינים, פעם עלות שולית שלא עלתה לנו כלום בשביל לתקן כלי רכב – אחר-כך זה גם מעלה את יוקר המחיה.
<רונן לוי: כל מה שנעשה כאן, הטיפול בעסקים הקטנים, במעסיקים בכלל, מעלה את יוקר המחייה.
<רונן לוי: כל החקיקה הזאת, הגאונית, שנעשתה פה ב-2009 לטובת העובדים ולטובת ייקור העלויות של העסקים הקטנים בסופו של דבר העלתה גם את יוקר המחייה.
<רונן לוי: אחר-כך היא גם גרמה שאנשים לא רוצים לבוא לעבודה שלנו.
<רונן לוי: היא הופכת את הביקוש להיות פקידים במדינה.
<רונן לוי: היא לא הופכת ביקוש לבני הנוער, ואנחנו רואים את זה.
<רונן לוי: היא לא הופכת ביקוש לבני הנוער לבוא למקצועות טכנולוגיים.
<רונן לוי: היא לא הופכת ביקוש להיות בבתי דפוס, לא במוסכים, לא בנגריות, ולא בכל מקום שיש בו יצירה וכפיים.
<רונן לוי: את זה צריך לתקן, וזו בטח לא השיטה לתקן את זה.
אלי אלאלוף: אני מזכיר, אנחנו חייבים לסיים.
<רונן לוי: אגב, רוב בעלי העסקים שלנו, 75% מהעסקים הם פחות מעשרה עובדים.
<רונן לוי: זאת אומרת שאם עכשיו זה יקרה, האיגוד שלנו - -
יגאל גואטה: נסגר.
<רונן לוי: - - נסגרת הבסטה.
אלי אלאלוף: משפט.
אלי אלאלוף: אני דרומי, אז אין לי ברירה, אלא לתת לנגב משפט אחד.
<דורון בוחבוט: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
<דורון בוחבוט: לי קוראים דורון בוחבוט, אני מנכ"ל לשכת המסחר, באר-שבע והנגב.
<דורון בוחבוט: אני רוצה להחזיר לדיון את המהות של העניין.
<דורון בוחבוט: אנחנו מדברים על העסקים הקטנים.
<דורון בוחבוט: נתון אחד – בבאר-שבע נסגרו 1,680 עסקים בשנת 2015.
<דורון בוחבוט: עסקים קטנים – אנחנו מדברים, אדוני עורך הדין שלמה יצחקי - - -
יגאל גואטה: מתוך כמה שנפתחו?
<דורון בוחבוט: מתוך כמעט 2,000.
<דורון בוחבוט: משהו כזה, פחות או יותר.
<דורון בוחבוט: אדוני, שלמה יצחקי, עסק קטן זה עד עשרה עובדים.
<דורון בוחבוט: זה עסק קטן.
<דורון בוחבוט: אם אנחנו מדברים לפתור אותו מדמי תשלום חבר, דמי טיפול ארגוניים, איך שלא תקראו לזה בשם, זה בסך הכול 1,000 שקל.
<דורון בוחבוט: אם עסק קטן שנפתח לא מסוגל לעמוד בתשלום של 1,000 ש"ח בשנה, כמו שהשכילה להגיד חברת הכנסת בירן, שזה 80 ש"ח לחודש בערך, כמו שמשלם עובד מכיסו – לא בעל עסק, עובד מכיסו – להסתדרות, זאת אומרת, אין לו זכות קיום במקור.
<דורון בוחבוט: זה הבסיס.
<דורון בוחבוט: דבר נוסף, אנחנו כלשכת - - -
<דורון בוחבוט: מה שאני מתאר כרגע – היו פה טענות שהאיגודים מכבידים על העסקים, ואני תיארתי כרגע מצב שאם אותו עסק אינו יכול לשאת בעלות של 1,000 ש"ח לשנה, אז יש פה בעיה אחרת שלא קשורה לאיגודים.
<דורון בוחבוט: זו בעיה כלכלית, פיננסית, לעסק פשוט.
<דורון בוחבוט: דבר נוסף, רציתי לדבר על - - -
אלי אלאלוף: אני מוגבל בזמן.
<דורון בוחבוט: אין בעיה.
<דורון בוחבוט: כדי שתבינו את המשמעות – ואנחנו ארגון שלא כופה על עסקים להיות חברים אצלנו, הם באים לבד מהפעילות.
<דורון בוחבוט: גדלנו ב-100%.
<דורון בוחבוט: זאת אומרת שיש צורך, זאת אומרת שסל השירותים שאנחנו מספקים הוא חיוני לעסקים.
<דורון בוחבוט: יתרה מכך, באזור הדרום בפרט – אני מדבר על אזור הדרום – נגמרו, אדוני שלמה יצחקי, התקופות של שנת 77', שאנשים עבדו במפעלים ורצו לעבוד במוסדות ציבור.
<דורון בוחבוט: היום פותחים עסקים.
<דורון בוחבוט: ואנחנו צריכים לעודד אותם ולהגן עליהם ולייצג אותם.
<דורון בוחבוט: אנחנו ולשכת המסחר תל-אביב נמצאים אחרי חתימה על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות.
<דורון בוחבוט: אנחנו צריכים ליצור את החתימה של משרד הכלכלה לצו הרחבה.
<דורון בוחבוט: אדוני, שלמה יצחקי, בכל מיני תעלולים, מונע מאתנו להגיע לזה.
<דורון בוחבוט: אנחנו לא רוצים את הכפייה, אנחנו רוצים את הגושפנקא שאנחנו רלוונטיים, ולא לחפש בכל פעם טענה אחרת למה אנחנו לא רלוונטיים.
אלי אלאלוף: יהיה דיון, יהיה גם ציבור, אבל שני חברי כנסת שהיו סבלניים מההתחלה ועד הסוף – יגאל, ויסיים חבר הכנסת רועי פולקמן.
אלי אלאלוף: בבקשה, יגאל גואטה.
יגאל גואטה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
יגאל גואטה: האמת היא שדבר אחד כן משמח אותי בדיון הזה, שכולם תמימי דעים לגבי העזרה הדחופה שצריכים העסקים הקטנים במדינת ישראל.
יגאל גואטה: לא הבאתי את זה מהבית, מצאתי את זה פה על השולחן, אבל קראתי את זה בבית – כותרת מהיום בבוקר ב"ידיעות אחרונות":
יגאל גואטה: "46% מבעלי המפעלים הקטנים: אנחנו בסכנת סגירה".
יגאל גואטה: זו כתבה שהייתה היום בבוקר.
יגאל גואטה: האדון הנכבד, מר אלון עוזיאל, היה בתחתית הכתבה כבעל מפעל.
יגאל גואטה: אני חושב שחשוב שאנחנו, חברי הכנסת, נקרא את הנתונים שיש פה.
יגאל גואטה: אם כי אני רוצה לומר, אני חושב שאלו ואלו דברי אלוקים חיים.
יגאל גואטה: אי-אפשר לקחת את הסיפור הזה ולמשוך אותו לכיוון אחד, ולהטיח במשרד הכלכלה.
יגאל גואטה: זה שהעסקים חייבים ארגונים שיטפלו בהם, זה ודאי, אף אחד לא חולק על זה, בטח ובטח העסקים הקטנים, ואני מדבר גם בתור בעל עסק עד היום – יש לי עוד חודש שאני צריך להעביר אותו בגלל היותי חבר כנסת חדש.
יגאל גואטה: אני כשלושה עשורים עצמאי במה שמוגדר עסקים קטנים.
יגאל גואטה: מעולם לא ידעתי שאני אמור להיות מיוצג על-ידי גוף כזה או אחר, עד שפשוט ביקשו ממני לשלם.
יגאל גואטה: ביום בהיר קיבלתי בקשת תשלום.
<קריאה: כמה עשרות אלפים.
יגאל גואטה: סכום גבוה.
יגאל גואטה: ואין ספק שהדבר הזה לא אמור להיות, זה לא מקובל, זה לא נורמלי, בטח ובטח לעסקים קטנים.
יגאל גואטה: ואז תובעים אותו בבית משפט, הוא מגיע לבית משפט, עושים אתו "שירקעס" במסדרון – לא חייב 12, תן 9, תן 8.
יגאל גואטה: לא, לא יכול לתת 8, תן 4, יאללה, בוא נגמור על 5.5.
יגאל גואטה: זה לא נורמלי, זה לא שיקגו פה, זה לא שוק.
יגאל גואטה: הדבר הזה חייב להיעלם, זה פשוט וברור.
יגאל גואטה: מצד שני, אני חושב שדמי חבר חייבים להיות מחויבים מהרגע הראשון.
יגאל גואטה: פשוט כל בעל עסק יהיה חייב לשלם דמי חבר, ולא להגיע בכלל למצב של דמי הטיפול האלה.
יגאל גואטה: אני רוצה לחזק את דבריו של ידידי מלשכות המסחר דרום.
יגאל גואטה: אני בהחלט מייצג עסקים קטנים, ואני יודע מה זה עסק קטן, ואני יודע מה עלויות, ואני יודע מה זה קשיים.
יגאל גואטה: עסק שאמור לשלם 80 שקל ולא מסוגל לשלם אותם – יש בעיה בסיסית בעסק, שצריך לסגור אותו פשוט, זה הכול.
יגאל גואטה: לא ה-80 שקל האלה הם הבעיה של העסק הזה.
יגאל גואטה: אבל מראש הוא ישלם דמי חבר בצורה מסודרת, ולא שתהיה לו אופציה אם לשלם, כן לשלם או לא לשלם, הוא ישלם את זה מראש.
יגאל גואטה: ואז הארגונים יוכלו לתת שירותים יותר טובים כי כולם ישלמו מראש, ויהיה להם יותר כסף לטפל בבעיות ויותר כסף לפרסם את עצמם.
יגאל גואטה: רוב בעלי העסקים לא יודעים שאתם קיימים בכלל.
יגאל גואטה: רוב בעלי העסקים הקטנים לא יודעים שקיים דבר כזה בכלל, שהוא יכול לפנות אליכם, שהוא יכול לקבל ממכם עזרה.
יגאל גואטה: לכן אלו ואלו דברים אלוקים חיים.
<קריאה: גם התאחדות קבלני השיפוצים רוצים לדבר.
יגאל גואטה: אין ספק שהארגונים הם דבר חיוני והכרחי לעסקים הקטנים.
יגאל גואטה: אין ספק שיש ארגונים שלא עושים כלום, ויש ארגונים טובים.
יגאל גואטה: אי-אפשר להסיק מפה לא לכאן ולא לכאן.
יגאל גואטה: יש ארגונים טובים, וצריך לשבח אותם על זה.
יגאל גואטה: ויש ארגונים שלא עושים כלום באמת, וצריך לקנוס אותם על זה, או לא יודע מה לעשות להם.
יגאל גואטה: משרד הכלכלה יחליט מה הוא צריך לעשות.
יגאל גואטה: אבל לפי דעתי, בוודאי שדמי החבר האלה צריכים להיות משולמים מראש, כמו כל תשלום אחר, בלי לתת אופציה אם הוא רוצה, לא רוצה או כן רוצה.
יגאל גואטה: דבר שני, המושג עסקים קטנים – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – הוא קצת מטעה אותנו בהשלכות של הנושא הזה.
יגאל גואטה: כפי שאמר מנכ"ל התאחדות הקבלנים, יש לו עסקים עם ארבעה עובדים שעושים מחזור של 400 מיליון.
יגאל גואטה: צריך את דמי החבר האלה, כפי שאמר רועי – לפטור עסקים שיביאו דוח מבוקר שההכנסה שלהם היא מועטה, זה הכול, ולא משנה אם יש לו שלושה עובדים, עשרה עובדים או 15 עובדים.
יגאל גואטה: יביא דוח מבוקר שהייתה לו הכנסה מועטה, שיחליטו מה הרף שלה, לא ישלם דמי חבר, יהיה פטור מדמי חבר.
יגאל גואטה: ואם הוא אכן הרוויח – ואנחנו נשמח שהוא ירוויח, כולנו נשמח שכולם ירוויחו – ישלם, וגם ישלם בכיף.
<רועי כהן: זה מה שצריך לעשות, אדוני.
<קריאה: איגוד קבלני השיפוצים, בקצרה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם, לבי עם כולכם שבאתם והשקעתם מזמנכם הפרטי וכולי.
אלי אלאלוף: אבל לי יש רק בעיה אחת, מחכים בחוץ לדיון נוסף, לא פחות חשוב, תאמינו לי.
אלי אלאלוף: מה שבטוח, יהיה דיון המשך.
רועי פולקמן: משפט אחד שמציק לי – אמרתי לך את זה, יצחקי, גם לפני הדיון הזה – האמירה הזאת איך הסתדרו עד 77'.
רועי פולקמן: היה דור אחר, שבו עולם העסקים הקטנים לא היה כמו היום.
רועי פולקמן: המערכת הייתה שייכת לעסקים הגדולים, באופן טבעי.
רועי פולקמן: אנחנו נכנסים למאה ה-21 עם עידן העסקים הקטנים שבו היקף השוק - - -
<שלמה יצחקי: אבל הארגונים היו קיימים.
רועי פולקמן: אבל השוק נשלט בעיקרו על-ידי ארגונים גדולים.
רועי פולקמן: ואנחנו בעידן אחר.
רועי פולקמן: אנחנו הולכים לעידן שעיקר השוק יישלט על-ידי עסקים קטנים ובינוניים.
רועי פולקמן: זה העידן, בגלל האינטרנט, בגלל הגמישות וכולי.
רועי פולקמן: לכן העידן הוא אחר לגמרי, ולכן כל ההשוואה הזאת לעבר היא לחלוטין לא רלוונטית.
רועי פולקמן: נאמר פה כמה פעמים לשפוך את התינוק עם המים, אני רוצה להגיד את זה לשני הצדדים.
רועי פולקמן: אחד, ודאי, אנחנו לא רוצים לפגוע בארגונים היציגים, אנחנו עובדים אתם המון, אנחנו רוצים לעבוד אתם המון.
רועי פולקמן: אבל אני גם רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, לשפוך את התינוק עם המים יהיה גם לא להעביר תקנות.
רועי פולקמן: גם זה יהיה לשפוך את התינוק עם המים, כי נאמר פה באופן מאוד ברור שיש כאן עיוותים גדולים, וחלקם נאמרו.
רועי פולקמן: אני אגיד את ההיי-לייטס, מבחינתי לפחות.
רועי פולקמן: אחד, הסיפור הזה של גבייה רטרואקטיבית, בעיקר כאשר הנישום הזה לא יודע בכלל שהוא היה חייב, ובאים אליו אחרי שבע שנים ואומרים לו שלם 20,000 שקל.
רועי פולקמן: זה לא יעלה על הדעת.
רועי פולקמן: צריך להגביל את זה, אם זה לשנה, שנתיים או שלוש.
יגאל גואטה: אבל בוודאות שיצטרכו להודיע, לפחות פעם בשנה, שהוא חייב.
יגאל גואטה: שידע שהוא חייב.
רועי פולקמן: זו הטענה השנייה שלי.
<יוסף נעים: צריך גם לעשות סל מסוים, מה נותנים.
רועי פולקמן: אני אגע בזה.
רועי פולקמן: הדבר השני, והוא קריטי – אני לא רוצה להיכנס פה לשמות, כי גם את זה אנחנו יודעים – יש פה ארגונים, חלקם מהארגונים, כל אלה שדיברו, חלקם לא עובדים, סליחה שאני אומר.
רועי פולקמן: לא עובדים.
רועי פולקמן: לא באמת מייצגים.
רועי פולקמן: ולכן אני אומר, התנאי – וזה נאמר כאן, ואמר את זה בית המשפט – אין דמי טיפול ארגוני אם אין טיפול.
רועי פולקמן: ופה המדינה לא יכולה להתנער ולהגיד בגדול כולם לא טובים.
רועי פולקמן: זה לא העניין.
רועי פולקמן: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע שתהיה בתקנות אמירה ברורה מאוד שחלק מהאפשרות לגבות דמי טיפול יהיה שליחת דוחות ביצוע ודוחות מבוקרים.
רועי פולקמן: לא אתר אינטרנט – ראיתי פה בהצעות, לא אתר אינטרנט, לא מקובל אתר אינטרנט.
רועי פולקמן: כל חבר – מבחינתי דמי טיפול זה חבר, זו דרך אחרת לחברות – או משלם דמי טיפול לאיגוד יקבל דוח ביצוע במייל, או בכל דרך שלא תעלה עלויות גבוהות - -
<יוסף נעים: הסקציה שלי בכלל לא יודעים לשחק במחשב.
<יוסף נעים: הם לא יודעים להפעיל מחשב.
רועי פולקמן: - - אבל יקבל דוח שנתי על ביצוע הארגון היציג שלו, יקבל דוח מבוקר, ויוכלו לדעת אם הארגון עובד או לא עובד, ואם צריך להשפיע.
רועי פולקמן: זה קריטי שבקריטי, כיוון שיש ארגונים שעובדים מאוד – חלקם נמצאים פה, אני מכיר את הקבלנים ואחרים - -
יגאל גואטה: דרך אגב, הם גם המצליחים.
רועי פולקמן: - - אבל יש לא מעט ארגונים שלא עושים הרבה למען חבריהם ומקבלים מיליוני שקלים.
רועי פולקמן: ולכן זה דבר קריטי.
רועי פולקמן: דבר שלישי, שמבחינתי הוא קריטי – ואמר את זה נשיא להב כאן – זה פטור לעסקים חדשים בתחילת הדרך, בשנתיים-שלוש הראשונות.
רועי פולקמן: גם את זה אפשר לפטור, בטח כשעסק עוד לא יודע בכלל.
רועי פולקמן: אפרופו הידיעה – רק הקמתי עסק, אני בקושי יודע מה כיבוי או לא, כבר אני חייב לשלם.
רועי פולקמן: גם את זה הארגונים הגדולים היציגים יוכלו לשאת, את שלוש השנים הראשונות.
רועי פולקמן: אלה הדברים הגדולים שאנחנו חייבים לוודא שיהיו בתקנות.
רועי פולקמן: צריכים תקנות ולא צריך להרוג את הארגונים.
רועי פולקמן: אם על הנקודות האלה נקפיד, יהיו גם תקנות והן גם יהיו טובות.
<שבתאי ונטורה: סליחה, אני יכול לדבר בבקשה?
<שבתאי ונטורה: אני יכול לדבר בבקשה?
<שבתאי ונטורה: ביקשתי וממש שוללים זכות דיבור.
אלי אלאלוף: אתה מסוגל לדבר בדקה או בדקה וחצי?
<שבתאי ונטורה: שמי שבי ונטורה, אני מייצג את התאחדות קבלני השיפוצים.
אלי אלאלוף: יש פה מנכ"ל, אתה.
<שבתאי ונטורה: אני חבר הנהלה, אני ממלא מקום של היושב-ראש.
<שבתאי ונטורה: אני עושה את התפקיד בהתנדבות.
<שבתאי ונטורה: החברים שלי הם בעלי שלושה או ארבעה עובדים.
<שבתאי ונטורה: כולנו יודעים פה שקבלני השיפוצים בארץ – זה היה ענף פרוץ מאוד.
<שבתאי ונטורה: הגשנו בג"ץ לעשות ברשם הקבלנים, 131, שיהיה סיווג מקצועי.
<שבתאי ונטורה: עם הזמן התחברנו גם לבוני הארץ והתחלנו להתקיים מהדט"א.
<שבתאי ונטורה: הדט"א הזה מימן לנו את הבג"ץ.
<שבתאי ונטורה: אני רוצה להציג משל ונמשל, וזה אומר ככה: יש בית כנסת.
<שבתאי ונטורה: לבית הכנסת מכניסים לפעמים אנשים שהם לא מאמינים, שהם חילוניים.
<שבתאי ונטורה: סליחה, אני לא חרדי או משהו, אבל יש בית כנסת.
<שבתאי ונטורה: אני רוצה להציג משל ונמשל.
<שבתאי ונטורה: ומכניסים בן אדם חילוני.
<שבתאי ונטורה: אז הוא רואה ששומרים על השקט, מתפללים, לא מעשנים, לא מדברים בטלפון.
<שבתאי ונטורה: הוא מתחיל לזרום עם המתפללים.
<שבתאי ונטורה: הוא לא יודע מה לעשות, אבל הוא מסתכל.
<שבתאי ונטורה: למה אני רוצה להשוות?
<שבתאי ונטורה: אתם הולכים להרוס את הבית שנקרא התאחדות קבלני השיפוצים.
<שבתאי ונטורה: אנחנו מכניסים את האנשים האלה לבית הכנסת שלנו, עושים להם הכשרות, עבודות בגובה, עושים להם עזרה ראשונה, קורס במימון עצמי, ללא חיוב.
<שבתאי ונטורה: משכנעים אפילו חברים שלא משלמים להצטרף.
<שבתאי ונטורה: אנחנו עושים קורסי בטיחות.
<שבתאי ונטורה: אני חושב שבזמן האחרון התאחדות קבלני השיפוצים עושה המון המון כדי למסד את הענף.
<שבתאי ונטורה: אם הדט"א הזה לא יהיה, אתם גומרים על הענף הזה, וציבור הצרכנים צריך אותנו.
<שבתאי ונטורה: צריך, כי יש לנו גם תלונות על קבלנים שסורחים.
<שבתאי ונטורה: ובבית הכנסת שלנו אנחנו אומרים להם לא תגנוב, לא תנאף וגם לא תרצח.
<שבתאי ונטורה: זה מה שרציתי להגיד.
<משה און: אדוני, אני מאוד מבקש את הדקה שלי.
אלי אלאלוף: קודם כל, מי אתה?
<משה און: שמי עורך דין משה און.
<משה און: אני פה מטעם מועצת האופטומטריסטים.
<משה און: יש לי משהו להגיד בדקה.
אלי אלאלוף: זה לקחת את זכות הדיבור בכוח.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, יש אנשים שמחכים בחוץ.
אלי אלאלוף: אני חייב לסיים את הדיון, בבקשה.
אלי אלאלוף: אחת הנקודות החשובות שתדעו, בוועדות יש לוח זמנים, וגם מסיימים.
אלי אלאלוף: שמתם לב, ניסינו לתת כמה שיותר רשות דיבור לכל הנציגים, וודאי לחברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אני מתנצל שאני לא נותן דווקא למשרד הרלוונטי לנסות לסכם, כי זו רק התחלת דיון.
אלי אלאלוף: חברים, תקנות, אי-אפשר לגלגל אותן שמונה שנים, אין להן שום טעם, שום ריח.
אלי אלאלוף: תקנות זה דבר שאמור לפתור בעיות מידיות, להיות מעודכנות בהתאם להתפתחות השוק והתפתחות החברה.
אלי אלאלוף: לכן כשאני שומע עכשיו אתכם, ואני רואה את התקנות, הן באמת לא רלוונטיות עכשיו.
אלי אלאלוף: זו ההרגשה שלי.
אלי אלאלוף: זו ההרגשה שלי, שהן לא רלוונטיות.
אלי אלאלוף: הן לא מתחשבות במצב השוק, במצב ההעסקה, במצב ההכשרה המקצועית וכולי.
אלי אלאלוף: העליתם פה נושאים כל כך מהותיים, שאין תשובות בתקנות.
אלי אלאלוף: הכנתי את עצמי לדיון, ואני מרגיש כמעט לא בפנים.
אלי אלאלוף: אבל מה שאני מבטיח, יעברו תקנות.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את זה באינטנסיביות עד שיהיו לנו תקנות בהקדם האפשרי, אבל יכול להיות שישתנו בצורה מהותית, ואנחנו נעדכן.
אלי אלאלוף: היום זה היה דיון עקרוני, ובאמת אני מבין שלא היינו צריכים לנסות אפילו להגיע להצבעות.
אלי אלאלוף: מי שלא קיבל את רשות הדיבור, יקבל אותה בעתיד.
אלי אלאלוף: אנחנו נקיים כבר במושב הבא, דהיינו בין סוף מאי להתחלתי יוני, דיון המשך.
אלי אלאלוף: עד לדיון ההמשך, הלשכה המשפטית שלנו, בראשותה של נעה בן שבת, תשב עם משרד הכלכלה ותנסה לעדכן לאור כל ההערות ששמענו, וגם כאלה שתמצאו לנכון לשלוח לנו בכתב בהקדם האפשרי.
<יוסף נעים: אפשר לשלוח גם במייל, אדוני היושב-ראש?
אלי אלאלוף: במייל, במה שתרצו, תקבלו את הדברים.
אלי אלאלוף: גם בדואר.
אלי אלאלוף: אני סומך – ואני מתחייב בשם הלשכה המשפטית שתהיה התייחסות מאוד רצינית לכל הדברים.
אלי אלאלוף: אני רוצה רק דבר אחד - - -
<דוד קסטל: אדוני היושב-ראש, הם באו מאילת, ולא קיבלו זכות דיבור.
אלי אלאלוף: מה אני אעשה?
יגאל גואטה: בגלל שאתה דיברת יותר מדי.
<קריאה: הגענו מכל מיני מקומות, גם אני רוצה לדבר.
אלי אלאלוף: אז אני מתנצל, אנשי אילת, אני מוכן לתת בדיון הבא.
אלי אלאלוף: אני רוצה, ברשותכם, דבר נוסף, ההתקפה האישית על פקידי מדינה לא מקובלת.
אלי אלאלוף: הם משתדלים.
אלי אלאלוף: אני אומר, אחד המשרדים הקשים היום הוא משרד הכלכלה.
אלי אלאלוף: ובמעט האמצעים שיש להם, במעט המנהיגות שיש להם במשרד, הם משתדלים לעשות.
<קריאה: הם לא מבינים את המטריה.
אלי אלאלוף: לא, אני לא מקבל את זה.
אלי אלאלוף: תרשה לי, זה מעט הזמן שאני ביקשתי לעצמי, אל תעזור לי ואל תפריע לי.
אלי אלאלוף: משרד הכלכלה – זו אמירה קשה להגיד שהוא לא מספיק עם המנהיגות הנדרשת לו, ויש לו הרבה מאוד תחומים שהוא צריך לחזק, וחלק מהם העליתם בעצמכם.
אלי אלאלוף: אני לא מקבל שום התקפה אישית על שום עובד.
אלי אלאלוף: אני חושב שחייבים לכבד את ה- servantשלנו, ולכבד את הפקידים שלנו.
אלי אלאלוף: אני כפקיד רק 40 שנה, אני רוצה שידעו לכבד גם אותי.
אלי אלאלוף: לא קיבלתם רשות לענות, אבל אני יודע שיש לכם הרבה תשובות.
אלי אלאלוף: נעשה את העבודה, בואו נעשה אותה ביחד.
אלי אלאלוף: אני מזמין את כל מי שנמצא פה להעביר אלינו לפי הצורך – אולי אנחנו נזמין כל אחד בנפרד, או באחת ההתייעצויות יחד עם המשרד, כדי שנבוא עם הצעות קונקרטיות.
אלי אלאלוף: אבל נקיים בכל מקרה דיון מיד אחרי הפגרה, דהיינו בסוף מאי או התחלת יוני מקסימום.
אלי אלאלוף: יש לנו תאריך שהשתנה, אז אני לא נותן את התאריך.
אלי אלאלוף: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור, הוא נבע מהמשך דיון שהיה בנושא בריאות הציבור, באמצעות הביטוי של המתמחים שעובדים 26 שעות בתורנויות.
אלי אלאלוף: אנחנו אמורים להמשיך לדון היום בהצעת חוק של השירות האזרחי.
אלי אלאלוף: יש שני נושאים.
אלי אלאלוף: אחד, נדבר עליו, ואת השני נדחה, לבקשת הממשלה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לדון כאן בנושא של תקנים או שמירת המקומות עבור ילדים ונוער בסיכון, ולגבי הנכים, על פי בקשת המשרדים, אנחנו נדחה, בשלב זה, את הדיון.