GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלמה יצחקי: מצד שני, גם כן לדאוג לארגונים שבאמת מייצגים, וראוי שהם יקבלו גם תמורה עבור הייצוג הזה משום שהם מעסיקים עובדים, הם עושים פעילויות, ולכן אנחנו מציעים את ההצעה הזאת.
<שלמה יצחקי: אנחנו רוצים לקבוע ולהגדיר בתקנות האלה מהו הסכום של דמי הטיפול.
<שלמה יצחקי: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבטלים פטורים לטובת הארגונים למפעלים במושבים ובקיבוצים, עד היום הם פטורים.
<שלמה יצחקי: אנחנו יודעים שרוב המפעלים, אם לא כל המפעלים, במושבים ובקיבוצים הופרטו והיום הם בידיים פרטיות, ולכן ראוי שהם ישלמו דמי טיפול בענפים השונים כשיש עסקים במושבים ובקיבוצים.
<שלמה יצחקי: אנחנו מגבילים את תקופת החובה לתשלום דמי טיפול.
<שלמה יצחקי: זאת אומרת, אורך תשלום דמי הטיפול יהיה כאורך שנות צו ההרחבה, אבל לא יותר משבע שנים.
<שלמה יצחקי: צו ההרחבה יוכל להמשיך לחול, אבל הארגון יוכל לגבות מכוח צו ההרחבה רק למשך שבע שנים.
<שלמה יצחקי: אחרי שבע שנים הוא יצטרך להוכיח שהוא באמת דומיננטי, שהוא באמת פעיל, שהוא באמת מייצג.
<שלמה יצחקי: את זה אנחנו יכולים להוכיח כאשר נעשה אתו הסכם קיבוצי חדש, וההסכם שלו הוא גם כן בעל משקל איכותי, שהוא מקנה זכויות לעובדים, ומצד שני, הוא בעל משקל כמותי, שמספר החברים בו הוא ניכר, ולכן הוא דומיננטי.
<שלמה יצחקי: אז אנחנו מוציאים לו צו הרחבה.
אלי אלאלוף: ההצטרפות לגוף היא לא רק וולונטרית.
<שלמה יצחקי: היא וולונטרית לחלוטין.
אלי אלאלוף: וולונטרית.
אלי אלאלוף: זאת אומרת שאותם מושבים שעכשיו יש להם מפעל פרטי – אם הוא לא רוצה להצטרף, הוא לא חייב להצטרף.
<שלמה יצחקי: הוא לא חייב להצטרף.
<שלמה יצחקי: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנים פה - - -
<קריאה: אבל לשלם הוא צריך, אדוני.
<קריאה: הוא חייב לשלם.
<שלמה יצחקי: אנחנו דנים פה לא בדמי חבר - - -
מיכל בירן: צריכים להגיע להחלטה.
<שלמה יצחקי: לא, לא, נשמע כאילו - - - על כולם.
<שלמה יצחקי: אנחנו דנים פה לא בדמי חבר, אנחנו דנים פה בנושא של דמי טיפול.
<שלמה יצחקי: דמי טיפול חלים רק על מי שלא חבר.
<שלמה יצחקי: אנחנו הולכים לטפל פה גם כן באיזושהי סוגיה שתלויה ועומדת כעתירה בבג"ץ.
<שלמה יצחקי: בתקנות הקיימות יש מעין אפליה לטובת ארגוני התעשייה.
<שלמה יצחקי: אנחנו גם רוצים למנוע מצב שיוקמו ארגונים קיקיוניים ויגנבו מעסיקים מהענפים השונים.
<שלמה יצחקי: ולכן אנחנו רוצים שתהיה חלוקה ברורה, ענפית, לפי עיקר עיסוקו של המעסיק.
<שלמה יצחקי: אם חל עליו צו הרחבה, הוא יהיה מחויב לשלם דמי טיפול לארגון שיש לו את ההסכם הקיבוצי שהורחב.
<שלמה יצחקי: אם זה תעשיין, הוא ישלם לתעשיינים.
<שלמה יצחקי: אם זה קבלן, הוא ישלם לקבלנים.
<שלמה יצחקי: אם זה חקלאי - - -
אורן אסף חזן: למה לא לעשות את זה פר מקצוע?
אורן אסף חזן: זאת אומרת שכל אחד - - -
<שלמה יצחקי: זה הולך לפי ענפי העסקה.
אורן אסף חזן: בעל תעודה במקצוע שלו - - -
מיכל בירן: אבל העסק - - -
<שלמה יצחקי: זה לא מקצוע.
<שלמה יצחקי: עסקים זה לא מקצוע.
אורן אסף חזן: בסדר, בענף אני מתקן.
אורן אסף חזן: זה בא לידי ביטוי גם במקצועות.
<שלמה יצחקי: זה הולך לפי ספר הסיווג של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
אורן אסף חזן: אז אולי צריך לפשט אותו יותר, כדי שלא יהיה - - -
<שלמה יצחקי: אבל בתי הדין לעבודה - - -
<קריאה: אבל זו לא הבעיה.
אלי אלאלוף: חבר'ה, תאפשרו, זה דו-שיח פה.
<שלמה יצחקי: חבר הכנסת חזן, אני אתן לך דוגמה.
<שלמה יצחקי: איך קובעים אם חל על מעסיק מסוים צו הרחבה?
<שלמה יצחקי: לפי ענף העבודה שהוא עיקר עיסוקו, לא לפי מקצוע.
<שלמה יצחקי: נניח, אם חקלאי הוא גם נגר וגם חקלאי, אבל 60% מהפעילות שלו היא חקלאות, אז הוא חקלאי וחל עליו צו הרחבה בענף החקלאות, והוא אמור לשלם דמי טיפול להתאחדות האיכרים או מי שבעל ההסכם הזה בענף החקלאות.
<שלמה יצחקי: זה לא הולך לפי מקצוע, זה הולך לפי ענף, לפי ספר הסיווג של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שגם בתי הדין הולכים לפיה.
אלי אלאלוף: אדון יצחקי, הייתי רוצה שתסיים כמה שיותר מהר.
<שלמה יצחקי: לכן אנחנו הולכים לתקן את הדבר הזה, מגדירים את דמי הטיפול.
<שלמה יצחקי: אנחנו עושים הפרדה בעסקים.
<שלמה יצחקי: כל עסק לפי עיקר עיסוקו ישלם לארגון המעסיקים הזכאי להם.
<שלמה יצחקי: אלה בעיקרון הדברים שלי.
אלי אלאלוף: ניהול הדיון – אנחנו נאפשר התערבות של חבר כנסת, אחר-כך מישהו מהציבור, וחלילה.
אלי אלאלוף: אנחנו נחזור על זה.
אלי אלאלוף: נקיים דיון כללי לפחות, עד שעה 11:15.
אלי אלאלוף: אחר-כך נתחיל בקריאה, ברשותכם.
<נעמי רייש: אם אפשר, רק לסיים את ההצגה של משרד הכלכלה.
<נעמי רייש: אני רוצה להשלים את ההצגה של המשרד.
<נעמי רייש: נעמי רייש, הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים, משרד הכלכלה.
<נעמי רייש: הנושא של הקלות לעסקים חדשים ולעסקים קטנים בתשלומים בדמי טיפול, הפטור שלהם הוא חלק ממדיניות כוללת של הקלות לעסקים קטנים בתשלומים שונים.
<נעמי רייש: יש ועדה שפועלת לפטור מאגרות מסוימות, יש הפחתות בעיצומים כספיים.
<נעמי רייש: יש תפיסה שאומרת שהנטל הכלכלי מימוני שמושת על הכתפיים של עסק קטן הוא מספיק גם ככה מתוקף העיסוקים שהם במהות העסק שלו.
<נעמי רייש: יש לו קשיי מימון, יש לו קשיי גיוס כספים.
<נעמי רייש: זאת אומרת, אנחנו כמדינה מעוניינים להקל על אותם עסקים בתחום הפיננסי.
<נעמי רייש: בנושא הספציפי הזה של דמי הטיפול, זה פועל על אותו רציונל, אנחנו רוצים את אותו סגמנט לעסקים קטנים עד עשרה עובדים, להוריד מהם את החובה לשלם דמי טיפול.
<נעמי רייש: לצד הפניות הרבות שאנחנו מקבלים – התפיסה יותר עקרונית.
<נעמי רייש: הפניות והתלונות כמובן מגבירות את הצורך, מדגישות את העובדה שהתשלום הזה מהווה נטל עבורם, נטל שמקשה עליהם.
<נעמי רייש: אנחנו מקבלים הרבה תלונות, ואצלנו שמורות כל התלונות האלה.
אלי אלאלוף: שמורות עם טיפול או בלי טיפול?
<נעמי רייש: מה שאפשר.
<נעמי רייש: אין כל כך דרך לטפל.
<נעמי רייש: תיקון התקנות הוא הטיפול הכולל שאנחנו נותנים לאותן תלונות שאנחנו מקבלים.
<נעמי רייש: אנחנו מכירים את האמירה של ארגונים מסוימים שטוענים שהם לא יוכלו להמשיך ולהתקיים ללא דמי טיפול, זה פוגע בהם, שומט מתחת רגליהם את הקרקע.
<נעמי רייש: אנחנו חושבים שארגון שנותן שירותים לעסקים, שהערך המוסף שלו לעסקים הוא משמעותי, העסקים ירצו להיות חברים בו.
<נעמי רייש: הם ישלמו בצורה וולונטרית כסף עבור השירותים שהם יקבלו.
<נעמי רייש: הם יקבלו אולי תוספת תשלום עבור שירותים נלווים שהם אקסטרה לתשלום השוטף.
<נעמי רייש: זאת אומרת, זה צריך להיות הסדר שמבוסס על רצון של העסק להיות חבר באותו עסק ולקבל את שירותיו.
<נעמי רייש: ולכן, ככל שכל הארגונים אכן יפעילו שירותים שהם מועילים – ואנחנו מכירים את הארגונים, אנחנו יודעים שהם עובדים והם מייצגים את העסקים בכנסת, הם באים לממשלה, פונים בשמם, אז לא אמור להיות פה חשש שהם יהיו פתאום מיותרים.
איציק שמולי: את מעודדת את תופעת הפרי-ריידרס.
אורן אסף חזן: זהו, את ממש צעירה, או שאת מנותקת מהמציאות.
<נעמי רייש: לא, אני לא צעירה ולא מנותקת.
אורן אסף חזן: זה או שאת צעירה או שאת מנותקת, אין פה באמצע.
<רועי כהן: לדעתי זו לא העמדה של הסוכנות לעסקים קטנים.
<רועי כהן: אני נפגשתי עם רן קיויתי, ואנחנו סיכמנו - - - הסוכנות לעסקים קטנים.
<רועי כהן: זו פשוט בושה מה שנאמר פה כרגע, כי כרגע מה שאת אמרת, שהעסקים הקטנים לא צריכים שום ייצוג ושום דבר, והם יהפכו לפרילנסרים.
<רועי כהן: אני נפגשתי עם רן קיויתי, וזו לא העמדה שלו.
<רועי כהן: העמדה שלו הייתה חד משמעית לעשות - - - זה לא הגיוני מה שנאמר פה.
אלי אלאלוף: מר כהן, לא הרגלת אותנו לסגנון הזה.
<רועי כהן: מדינת ישראל רוצה שיהיו רק עסקים גדולים.
<שלמה יצחקי: רועי, זאת עמדת המשרד.
<רועי כהן: לא, זו לא העמדה.
<שלמה יצחקי: זו כן העמדה.
אלי אלאלוף: כדאי שתדע מה שהולך במשרדים.
<רועי כהן: זו פשוט הפקרה של עסקים קטנים.
אלי אלאלוף: אדון כהן, אני מבקש.
<רועי כהן: זו פשוט הפקרת העסקים הקטנים, ככה זה צריך להיקרא.
אלי אלאלוף: אני מבקש שתסיימי את דבריך.
אלי אלאלוף: אני ממליץ, אם אתם רוצים לדעת מה קורה במשרדים, תאפשרו להם להתבטא.
אלי אלאלוף: בבקשה, תסיימי בבקשה את דבריך.
<נעמי רייש: טענה נוספת שנשמעה היא שלא יהיה ייצוג לעסקים הקטנים כי רק העסקים הגדולים ישלמו.
אלי אלאלוף: אנחנו עוד לא הגענו לזה.
אלי אלאלוף: למה את נכנסת לכלוב הסכנות הזה?
<נעמי רייש: אנחנו כן עשינו חשיבה על הנושא, זה לא דבר שנשלף מהמותן.
<רונן לוי: מה אתם עושים לעסקים?
אלי אלאלוף: תסיימי בבקשה, ברשותך.
אלי אלאלוף: חברים, תאפשרו גם דעות אחרות.
<נעמי רייש: התקנות האלה באו להקל על הנטל של עסקים קטנים.
<נעמי רייש: אני חושבת שזה מתחבר לאג'נדה של כל הארגונים כאן, שמדברים על הפחתה בארנונה, על הפחתה באגרות, על הפחתה במסים - - -
איציק שמולי: אבל זה משהו אחר.
<נעמי רייש: - - כל הדברים האלה - - -
אורן אסף חזן: את יודעת מה אתם מוכיחים עכשיו?
איציק שמולי: איפה ההפחתה בארנונה?
<נעמי רייש: - - -
אורן אסף חזן: אתם גיבורים על חלשים.
אורן אסף חזן: אתם מתעסקים בתפל ולא בעיקר.
איציק שמולי: הפחתה בארנונה?
איציק שמולי: בואי נדבר על ההפחתה בארנונה?
אורן אסף חזן: אני לא מבין אתכם.
אלי אלאלוף: אורן, בבקשה, תקשיבו.
אלי אלאלוף: איציק.
אורן אסף חזן: לא, אני מנסה להבין.
אורן אסף חזן: היו לי עסקים קטנים כל החיים שלי.
אורן אסף חזן: זה לא מה שימוטט את העסק, 70 השקלים האלה.
אלי אלאלוף: חברים, הזמן הזה רק על חשבון חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: תסיימי את דבריך, אני אחראי לשמור עליך.
<נעמי רייש: תודה לך.
<נעמי רייש: התלונות שאנחנו מקבלים מגיעות מעסקים פרטיים.
<נעמי רייש: אני לא יודעת אם הם נמצאים כאן, אני לא יודעת אם הם משמיעים את קולם בפומבי, הם משמיעים את קולם בפנינו.
<נעמי רייש: מי שנמצא כאן הם ארגוני העסקים, אני אשמח שייצגו גם את העסקים.
אורן אסף חזן: יש פה גם חברי כנסת.
<קריאה: את בעלי העסקים.
<קריאה: יש בעלי עסקים, אני אשמח לדבר.
מיכל בירן: בעיקר, אני חושבת שאל מול השינויים האלה יש שתי הנחות שעומדות בבסיס השינוי.
מיכל בירן: עם אחת אני מסכימה, ובשנייה אני כופרת.
מיכל בירן: האחת שאני מסכימה אתה, שהיו כשלים בתפקוד של חלק מהארגונים, ובחלק מהדברים לא היינו צריכים להגיע לכאן.
מיכל בירן: למשל, גבייה דרך עורכי דין – אם זה היה נפתר באופן פנימי, לא היינו צריכים לשבת כאן מסביב לשולחן הזה.
מיכל בירן: זו תובנה אחת שעומדת בבסיס הדיון שאנחנו נמצאים בו היום.
מיכל בירן: הטענה השנייה, בה אני כופרת לחלוטין.
מיכל בירן: את אומרת שזה מיותר.
מיכל בירן: דבר ראשון, כשמסתכלים על הסכומים – אלא אם תתקני אותי – מה שאני מכירה, שעסק בין ארבעה לשישה עובדים, משהו כמו 80 שקלים בחודש – דמי טיפול ארגוני בהסתדרות מקבל 80 שקלים.
מיכל בירן: עוד טענה מופרכת שלך - - -
מיכל בירן: אני אשמח שתתקנו אותי אחר-כך.
אלי אלאלוף: כשיגיע התור שלכם, תתקנו גם את מיכל.
מיכל בירן: הטענה הכי מופרכת במה שאמרת היא שאם משהו חשוב ויעיל, אנשים מצטרפים אליו.
מיכל בירן: יוצא לי להתעסק בפנסיה.
מיכל בירן: את יודעת כמה זה חשוב לשבת עם יועץ פנסיוני?
מיכל בירן: חשוב מאוד.
מיכל בירן: מאות אלפי שקלים.
מיכל בירן: כמה אנשים עושים את זה?
מיכל בירן: גורנישט.
מיכל בירן: יותר אנשים משווים מחירים של חלב בסופר משהם הולכים ליועץ פנסיוני.
מיכל בירן: כשאני רואה למשל לגבי ההסתדרות, גם ברגעים הכי קשים, שאנשים צוחקים על דירקטור - - - בחברת חשמל, ועל ההוא - - - מהמגזר הציבורי, בסוף, כשרואים איך עולה שכר המינימום, זה בגלל שקבוצה מאוד גדולה של אנשים מתארגנת ומפעילה לחץ מכל הכיוונים, ואז רואים שינוי אמתי בחיים של האנשים.
מיכל בירן: למי שגדול, תמיד יותר קל, והוא לא צריך התארגנות, הוא מביא לוביסט.
מיכל בירן: האדם היחיד שסירבתי להיפגש אתו מאז שנבחרתי לכנסת הייתה לבנת פורן.
מיכל בירן: יש אנשים שלא צריכים ארגונים.
מיכל בירן: לא צריכים ארגונים, מסתדרים לבד.
מיכל בירן: לא התכוונתי להסית אליה את הדיון.
מיכל בירן: אבל למי שקטן, בדיוק כמו הפנסיה, קשה לו לחשוב מה יהיה עם התהליכים ארוכי הטווח?
מיכל בירן: מה עם ההטבות?
מיכל בירן: מה עם היכולת להיכלל בתכניות?
מיכל בירן: הוא לא רואה את זה.
מיכל בירן: הוא עכשיו חושב על מחר ועל לשרוד.
מיכל בירן: והוא שואל אותו: תעשה אקט וולונטרי להצטרף?
מיכל בירן: אף אחד לא מצטרף לשום דבר מהסוג הזה בכל אחד מהתחומים.
מיכל בירן: וזה לא משנה את המציאות שבסוף, כשרואים את מפת האינטרסים – האם זה טוב לעסקים הקטנים?
מיכל בירן: זה שיהיו להם ארגונים שמטפלים באינטרסים שלהם זה דבר חיוני.
מיכל בירן: ולא, אתם לא מייצגים אותם.
מיכל בירן: אתם נותנים להם שירותים.
מיכל בירן: אתם מאוד חשובים.
מיכל בירן: זה מדהים שמהמדינה החליטה להקים את הסוכנות.
מיכל בירן: אתם נותנים להם מלא שירותים, אבל אתם לא הנציגים שלהם, כמו שוועד עובדים שממונה על-ידי המעסיק הוא לא הציג של העובדים.
מיכל בירן: ובין הדברים האלה צריך לעשות הפרדה.
מיכל בירן: אני חושבת שטוב שעושים בזה סדר, אני לא כופרת בכל זה.
מיכל בירן: חלק מהדברים – נרדמתם בשמירה, הייתם צריכים לטפל בעצמכם קודם בשביל לא להגיע למצב הזה.
מיכל בירן: אבל בין זה לבין לשפוך את התינוק עם המים, זה פשוט דבר לא סביר.
מיכל בירן: (מחיאות כפיים).
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שזה לא מקובל.
אלי אלאלוף: אני אחטוף ביקורת מוועדת האתיקה, אז אני מבקש בלי מחיאות כפיים, זה לא מקובל, מה גם שזה משודר.
אלי אלאלוף: אבל מגיעות לה מחמאות.
אלי אלאלוף: יש לי רשימה.
אלי אלאלוף: אל תיפגעו, יש לי רשימה, אני מבטיח שאני הולך לפי הרשימה.
אלי אלאלוף: אני מתלבט אם לתת את רשות הדיבור ליושב-ראש או ליועץ המשפטי.
אלי אלאלוף: צהריים טובים, נתחיל עם היושב-ראש.
אלי אלאלוף: אדון דוד קסטל.
<דוד קסטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים.
<דוד קסטל: בכמה משפטים אני רוצה קודם להציג את לשכת המסחר והתעשייה, חיפה והצפון.
<דוד קסטל: זה ארגון מעסיקים שקם לפני 95 שנה.
<דוד קסטל: זה ארגון מפואר, עם מאות רבות – קרוב ל-600 חברים – שכולם מצטרפים אלינו באופן וולונטרי, לא בחוקים ולא בתקנות.
<דוד קסטל: תקנות, שכמו שאמר משרד הכלכלה, אין להן אח ורע בכל העולם.
<דוד קסטל: מצטרפים אלינו באופן וולונטרי.
<דוד קסטל: אנחנו נותנים שירותים בכל התחומים.
<דוד קסטל: קודם כל, אני חייב לציין, מכבדים את התאחדות המלאכה והתעשייה.
<דוד קסטל: מכבדים את התאחדות בעלי המלאכה.
<דוד קסטל: אנחנו רוצים לכבד גם את חופש הבחירה.
<דוד קסטל: לא יכול להיות שיהיה מצב שאין חופש בחירה.
<דוד קסטל: אני רוצה לומר לכם, אני נבחרתי, יחד עם חברים אחרים, בבחירות חשאיות של מאות חברים.
<דוד קסטל: יש לנו חברים בהנהלה, כולם באופן וולונטרי.
<דוד קסטל: אני אומר לכם, נציגים מכובדים מאוד מהמגזר הערבי, כי המגזר הערבי חשוב לנו מאוד.
<דוד קסטל: ואנחנו נלחמים כל הזמן כדי לחזק ולפתח את הצפון.
<דוד קסטל: רבותי חברי הכנסת, אני אומר לכם, אני מחזיק פה דוחות של הצפון.
<דוד קסטל: לי הצפון חשוב.
<דוד קסטל: עם כל הכבוד למרכז – דרך אגב, יש פה גם נציגים של הפריפריה מהדרום ומאילת, ואתם תשמעו את הטענות שלהם.
<דוד קסטל: במשך שנים רבות חיינו בהרמוניה – אנחנו גבינו דמי חבר, ומי שרצה להיות אצלנו, היה אצלנו, ומי שקיבל שירותים מאחרים, היה אצלם.
<דוד קסטל: רבותי, זכות בחירה.
<דוד קסטל: אנחנו דיברנו על תקנות אנכרוניסטיות משנות ה-70'.
<דוד קסטל: על סמך התקנות האלה אנחנו במשך שמונה שנים במסע נוראי כנגד חברים שמשלמים לנו דמי חבר באופן וולונטרי, ובאים אליהם במשפטים, אין סוף משפטים.
<דוד קסטל: אדוני, נציג משרד הכלכלה, אתה יכול לראות פסקי דין של בית הדין לעבודה שמצדיקים אותנו, ואומרים אין זכות להתאחדות בתי המלאכה לגבות מחברים שלנו.
<דוד קסטל: אנחנו ארגון מעסיקים יציג, ואתם עכשיו באים עם תקנות ומדברים כאילו שהתקנות האלה ביטלו את - - -.
<דוד קסטל: הרי מה אנחנו טענו?
<דוד קסטל: אנחנו טענו נגד הטענות הקודמות על האפליה בינינו ובין מי שיש לו הסכם קיבוצי בצו הרחבה.
<דוד קסטל: האם זה הקריטריון היחיד שעל סמך זה צריך לשלם דמי חבר?
<דוד קסטל: הרי זה דבר שנחתם פעם בשבע שנים, או הסכם אנכרוניסטים שנעשו לפני עשר שנים.
<דוד קסטל: על סמך מה אתם אומרים עכשיו זה הקריטריון היחיד לקבוע דמי טיפול, ומחייבים את החברים שלנו?
<דוד קסטל: ומה עם חוקי היסוד במדינת ישראל?
<דוד קסטל: מה עם חופש הבחירה?
<דוד קסטל: אתם מתעלמים מהדברים האלה?
<דוד קסטל: יש חוק חופש העיסוק, ויש חוק חופש האדם וחירותו.
<דוד קסטל: רבותי, אני בתפקיד הזה בהתנדבות, ואני אומר לכם, כואב לי על הצפון, ואתם לא מודעים.
<דוד קסטל: יש מצב נוראי בצפון.
<דוד קסטל: וידבר גם נציג הדרום, וידבר גם נציג אילת, כולנו לשכות מסחר שנותנות שירותים לחברים שלנו.
<דוד קסטל: רבותי, אני אומר לכם במלוא גילוי הלב, אני לא נגד עובדים.
<דוד קסטל: בצעירותי אני הייתי יושב-ראש ועד עובדים.
<דוד קסטל: אני באתי להנהלה שלי ואמרתי: רבותי, אנחנו צריכים לחתום הסכם קיבוצי עם ההסתדרות.
<דוד קסטל: והייתה לי התנגדות מבין חברי ההנהלה.
אלי אלאלוף: איפה הנקודה?
אלי אלאלוף: תתמקד בבקשה.
יגאל גואטה: אני חייב להגיד לך, אולי אף אחד לא אומר את זה, אבל לא הבנתי מילה ממה שאמרת מההתחלה.
<דוד קסטל: אני אחזור.
<דוד קסטל: אני אחזור, ואני אציין.
<רועי כהן: לא הבנו על מה הוא מדבר.
יגאל גואטה: אתה מדבר בפאתוס מדהים, אבל אני לא מצליח להבין מה אתה אומר.
<דוד קסטל: תודה רבה לחבר הכנסת על ההערה.
<דוד קסטל: אני אשתדל עכשיו לרדת מהפאתוס ולהיכנס לעקרונות.
אלי אלאלוף: יש לך עוד דקה.
<דוד קסטל: אני אקריא את הדברים.
<דוד קסטל: רבותי, במשך שנים הייתה מסורת בין הארגונים שמי שהיה אצלם, היה אצלם, מי שהיה אצלנו, היה אצלנו.
<דוד קסטל: עכשיו התחילו לגבות מאתנו דמי טיפול ארגוני – לא מאתנו, מהחברים שלנו.
יגאל גואטה: לא הבנתי, התאחדות המלאכה והתעשייה נכנסת ללשכות המסחר בלקוחות שלהם?
<דוד קסטל: נכון.
<דוד קסטל: ותובעות אותם בבתי משפט בתביעות אין סופיות.
יגאל גואטה: אוקיי.
יגאל גואטה: וגם ההיפך?
<דוד קסטל: לא.
אלי אלאלוף: הבנו את הנקודה.
אלי אלאלוף: יגאל, אני מתבסס על - - - אוקיי, הבנו.
אלי אלאלוף: שנינו הבנו.
יגאל גואטה: חשבתי שאתה מודאג מהעסקים הקטנים.
יגאל גואטה: אתה דיברת - - -
<דוד קסטל: אני מודה לך על ההערה, ואני מודה לך ששמת את הדגש על הנקודה, שחברים שמשלמים לנו וולונטרית נתבעים בבתי משפט.
<דוד קסטל: אנחנו הגשנו בג"ץ.
<דוד קסטל: אני רוצה להבהיר, הבג"ץ הזה נגרם כתוצאה מזה שתובעים חברים שלנו שנמצאים אצלנו באופן וולונטרי.
<דוד קסטל: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, כמעט עשר שנים הוועדה הזאת דנה בנושא הזה ולא מגיעה להחלטה.
אלי אלאלוף: לא, לא, אני לא פה עשר שנים.
יגאל גואטה: סליחה, מי הסמכות להחליט אם זה תעשייה או מסחר?
יגאל גואטה: משרד הכלכלה?
<דוד קסטל: אדוני, הסמכות היא וולונטרית.
<דוד קסטל: מי שרוצה, שיהיה חבר - - -
יגאל גואטה: מה זה מי שרוצה?
יגאל גואטה: מה, זה שיקגו פה?
אלי אלאלוף: לא, לא, לא, יגאל, ההצטרפות לארגון כלשהו זה אקט של בעל המשרד.
<דוד קסטל: מה הקריטריון לגבות דמי טיפול ארגוני?
<דוד קסטל: אדוני חבר הכנסת, מה הקריטריון?
<דוד קסטל: מה הקריטריון?
אלי אלאלוף: חבר'ה, יש לי בקשה מחברי חברי הכנסת ומעצמי, חלק גדול מהדברים חדשים בשבילנו.
אלי אלאלוף: אז אנחנו מדי פעם מרשים לעצמנו לשאול שאלות הבהרה.
אלי אלאלוף: תנו לנו את הזכות הזאת לשאול כדי ללמוד יותר טוב, כי לא תמיד מה שקראנו רלוונטי לדיון.
אלי אלאלוף: אבל במקרה זה, אדון קסטל, אני יכול להעביר למישהו אחר?
<דוד קסטל: לא, אני רוצה לסיים.
<דוד קסטל: תן לי לסיים.
<דוד קסטל: אנחנו אלה שנכנסו להוצאות משפטיות.
<דוד קסטל: אנחנו אלה שנפגעו מהדבר הזה.
<דוד קסטל: אנחנו אלה שטוענים שאנחנו רוצים זכות בחירה במדינה דמוקרטית, שכל אחד ירצה לעבוד איפה שהוא רוצה.
<דוד קסטל: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, הנושא הזה נדון בוועדה הזאת כמעט שמונה שנים.
<דוד קסטל: אף אחד לא רצה לדון בזה, זה היה תפוח אדמה לוהט.
<דוד קסטל: ומה שהציגו עכשיו בפניך, אדוני היושב-ראש, זה תבשיל אפילו יותר גרוע מהתקנות הקודמות.
<דוד קסטל: היום יש מצב של מונופוליזם לענף, חד-משמעית.
<דוד קסטל: יש ענף מסוים בתחום מסוים, רק הוא יכול לגבות דמי טיפול ארגוני.
יגאל גואטה: מי זה?
יגאל גואטה: תסביר, דבר בשם המפורש.
<דוד קסטל: אני אומר לך דוגמה.
מיכל בירן: ואני אגיד שאחרי כל מה שאמרת, אני לא מבינה בעד מה אתה או נגד מה אתה, ואני די טובה בהבנת הנשמע.
<דוד קסטל: רבותי, אני בעד חופש בחירה.
אלי אלאלוף: אוקיי, אדון קסטל, ברשותך.
אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לנסות להבהיר את הדברים שהועלו על-ידי מר קסטל.
<נעה בן שבת: לכאורה, סעיף 3(11) לתקנות קובע שמעסיק שהוא חבר בארגון מעסיקים אחר לא חייב בתשלום דמי טיפול, למעט תשלום דמי טיפול לארגוני התעשייה.
<נעה בן שבת: אותו סייג למעט נתקף בבית הדין הארצי לעבודה, הגיע גם לבית הדין הארצי לעבודה.
<נעה בן שבת: בית הדין הארצי לעבודה אמר זו הוראה מפלה, והיא בטלה.
<נעה בן שבת: הוא ביטל את ההוראה הזאת, אבל היא כתובה על ספר החוקים.
<שלמה יצחקי: לא, לא, לא, סליחה.
<שלמה יצחקי: הוא לא ביטל.
<נעה בן שבת: אבל הוא קבע שההוראה מפלה.
<שלמה יצחקי: בית הדין האזורי קבע, הארצי לא.
<קריאה: בתי הדין האזוריים קבעו את זה.
<נעה בן שבת: בית הדין האזורי, אבל הוא לא ביטל את פסק הדין של האזורי.
<קריאה: הוא ביטל.
<קריאה: הוא קבע שההוראה מפלה.
<דוד קסטל: עכשיו הם באו עם כסות אחרת, אדוני, שהיא - - -
<נעה בן שבת: כרגע, מה שמוצע זה לבטל לחלוטין את הוראת הפטור, כולל כמובן גם הסייג שלה, ולקבוע שמעסיק שחבר בארגון מעבידים אחר יצטרך לשלם רק שני שליש מדמי הטיפול לכל ארגון מעסיקים אחר שהוא חייב לשלם לו את דמי הטיפול.
אלי אלאלוף: אדון קסטל, מילה אחרונה שלך.
<דוד קסטל: אני רוצה לומר לסיום – התקנות האלה לא לחינם התעכבו פה בוועדה במשך שמונה שנים.
<דוד קסטל: התקנות האלה היום – כאילו נתנו להן כסות של חוקיות.
<דוד קסטל: הן איננן עומדות בקנה אחד עם חופש הבחירה שמוקנה לכל אזרח.
<דוד קסטל: התקנות האלה יטילו על מעסיקים – ואני מדבר כרגע על הצפון, שנמצא במצב קשה – עול נוסף.
<דוד קסטל: הם יצטרכו היום לשלם, ולא וולונטרית, 66%.
<דוד קסטל: אם הם ירצו לקבל שירותים, הם יצטרכו לבוא אלי ולשלם פעמיים?
<דוד קסטל: הרי הקריטריון - - -
אורן אסף חזן: למה הם יצרכו לבוא אליך?
<דוד קסטל: כי הם רוצים שירותים.
<דוד קסטל: לא, הם לא - - - עובדה שהם באים אלי.
<דוד קסטל: עובדה שהם באים אלי.
<דוד קסטל: למה הם באים אלי וולונטרית?
אורן אסף חזן: אבל אם הם לא נותנים להם - - -
<דוד קסטל: אבל אתה נותן להם מבחינה משפטית - - -
אורן אסף חזן: כמה באים אליך?
אורן אסף חזן: אמרת 600.
<דוד קסטל: 600 חברים.
אורן אסף חזן: מתוך כמה?
<דוד קסטל: המון.
<דוד קסטל: אתה רוצה שאני אגיד לך שמות?
<דוד קסטל: רפא"ל אצלי, "אלביט" אצלי - - -
<קריאות: - - - רפא"ל ו"אלביט"?
<קריאות: אנחנו בסך הכול עסקים קטנים.
<קריאות: אתה בא מהצפון.
<קריאות: לנו יש יותר חברים מאשר לך.
אלי אלאלוף: אני חושב שמיצינו את הדיון אתך, אדון קסטל.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה, רצית.
אלי אלאלוף: יותר מאוחר?
אלי אלאלוף: אורן חזן.
אורן אסף חזן: לי מפריע רק דבר אחד.
אורן אסף חזן: מפריע לי דבר אחד, שאני שומע את משרד הכלכלה מנסה לבטל את מקומם של הארגונים.
אורן אסף חזן: אז אני תוהה – אני באמת תוהה – מה האינטרס שעומד בפניכם?
אורן אסף חזן: שלא יהיה מי שיעמוד מולכם על הזכויות של המעסיקים?
אורן אסף חזן: לא צריך כפיים, אני באמת - - -
אלי אלאלוף: חבר'ה, בלי מחיאות כפיים.
אורן אסף חזן: לא צריך כפיים.
אורן אסף חזן: בעוונותיי הרבים, היו לי גם עסקים קטנים.
אורן אסף חזן: איש פשוט, לא יותר מדי.
אורן אסף חזן: אני אגיד לכם שני דברים שאולי אתם מפספסים, אולי זה מחוסר ניסיון, אולי כי אף פעם לא עמדתם במקום הזה.
אורן אסף חזן: הייתה לי שווארמה ובארים, עשיתי גם עוד כמה דברים בחיים.
אורן אסף חזן: אני רוצה להגיד שני דברים שאל תפספסו אותם.
אורן אסף חזן: 70 שקלים בחודש, או גם 100 שקלים בחודש – הוויכוח אם הארגונים מביאים תוצאות או לא, זה ויכוח אחר, זה שיח אחר.
אורן אסף חזן: אולי אנחנו צריכים לקבוע גבולות מסגרת שבתוכם הם יעבדו, מה הם יתחייבו לתת ומה לא, אבל זה כסף מינורי.
אורן אסף חזן: אם אתם באמת רוצים לעזור לעסקים הקטנים, יש דרך אחרת.
אורן אסף חזן: לא להתנפל על מי שבאים לפה כמעט בכל יום כדי להילחם על האינטרס של אותם עסקים שעובדים מהבוקר עד הלילה.
אורן אסף חזן: וזה הדבר העיקרי שמפריע לי בשלב הזה.
אורן אסף חזן: ואני אגיד לך עוד דבר, אם רוצים להרוג את הדבר הזה בצורה נכונה, מה שלעניות דעתי צריך לעשות, למצוא איזושהי פשרה כדי שמחד גיסא לא יקום בכל בוקר איזשהו איגוד שהוא כוללני, ותחת הכותרת שלו הוא יכול להכניס את כל המקצועות או את כל ענפי המשק תחת כנפיים של כותרת אחת.
אורן אסף חזן: צריך להפוך את זה למשהו פרטני, מסודר, כדי שכל מי שיש לו רישיון דרככם, או רשום דרככם, יהיה מחויב לאיגוד שמייצג אותו, ושהאיגוד יקבע – אני חושב שכבר היום זה קיים – שאם באים אליו שליש או שני-שליש מבעלי המקצוע, זה הופך אותו לאיגוד המייצג.
אורן אסף חזן: צריך לעשות את זה, ולא להתעסק איך הופכים את זה לוולונטרי, כי בואו נודה על האמת, המקום שבו רואים הכי הרבה אנשים במדינה שעומדים בתור, זה כשמחלקים חולצות חינם.
אורן אסף חזן: כשבן אדם צריך לשלם מהכיס שלו, הוא לא ימהר לשלם, בטח ובטח אם יש אחרים שמשלמים, ובשביל הכסף שלהם הוא זוכה בדיוק לאותן הטבות כמותם.
אורן אסף חזן: זה בשלב הזה מה שיש לי.
<רועי כהן: שלום לאדוני.
<רועי כהן: אני מבקש לדבר בשם להב, לשכת ארגוני העצמאיים והעסקים בישראל.
<רועי כהן: אני הגעתי לפה חדור מוטיבציה כדי להעביר את המסר.
<רועי כהן: כולכם יודעים, חברי הכנסת, את מצב העסקים בישראל.
<רועי כהן: מצב העסקים הקטנים בישראל הוא שבמדינת ישראל נפתחים 50,000 עסקים בשנה, ונסגרים 44,000 עסקים בשנה, רק כתוצאה מהדברים שדיברנו עליהם רק פה עכשיו?
<רועי כהן: רגולציה, בירוקרטיה, היעדר אשראי, שוטף פלוס 120 שמדינת ישראל משלמת, ובינתיים לא שמעתי את הסוכנות לעסקים הקטנים עוזרת לנו במאבק על שוטף פלוס 30.
<רועי כהן: אני לא שמעתי אותם עוזרים לנו בנושא של המכרזים שעסקים קטנים לא יכולים להשתתף בהם.
<רועי כהן: מה כן לבוא לעזור?
<רועי כהן: לבוא לעזור איך לפגוע בארגונים שמנסים לצעוק את הצעקה מול המונופולים, מול הארגונים הגדולים, מול החברות הגדולות.
<רועי כהן: אנחנו באנו להגיד שיש ארגונים שבסך הכול באים להביא את הצעקה האמתית שנמצאת בשטח.
<רועי כהן: אותו רונן לוי, שהוא יושב-ראש איגוד המוסכים, נלחם פה בהתנדבות, סגן אלוף במילואים.
<רועי כהן: בא לפה ונלחם בחוק רישוי הרכב.
<רועי כהן: על מה?
<רועי כהן: כדי שכל המוסכים בישראל לא יקבלו את כל הגזרות האלו שהיבואנים רצו.
<רועי כהן: אותו דבר רוני בריק, יושב-ראש הקבלנים.
<רועי כהן: מגיע לכל הדיונים פה בהתנדבות מלאה, למה?
<רועי כהן: כדי לעזור לאותם הקבלנים שנלחמים על יום עם רגולציה, וכל יום עם משהו אחר.
<רועי כהן: התאחדות בעלי המלאכה – כל יום יש פה רגולציה כזאת או אחרת.
<רועי כהן: אנחנו אומרים רגע, אתם רוצים לעשות סדר?
<רועי כהן: אנחנו אתכם.
<רועי כהן: אני ישבתי עם רן קיויתי.
<רועי כהן: אמרתי לו תשמע, אני מוכן להביא לך הסכמה של כל הארגונים על מתווה.
<רועי כהן: אנחנו קבענו שתוקם ועדת פטור של עסקים שיש להם בעיה.
<רועי כהן: אנחנו מוכנים לתת סל שירותים בסיסי שכל מעסיק יהיה חייב לתת אותו.
<רועי כהן: אמרנו תוגבל גביית חוב ללא יותר משלוש שנים אחורה.
<רועי כהן: אנחנו מוכנים, אנחנו אנשים שקשובים למה שקורה פה.
<רועי כהן: אמרנו יותר מזה, אני אמרתי, אנחנו נוביל שעסק חדש יקבל פטור לשלוש שנים מדמי טיפול ארגוני.
<רועי כהן: אנחנו באנו עם ההצעות, אבל מה?
<רועי כהן: בסופו של דבר, יש פה ניסיון, בגלל תפוחים רקובים כאלה ואחרים, ששמענו אותם פה, להטיל על הכלל.
<רועי כהן: ולמה זה דומה, אדוני?
<רועי כהן: אני הגעתי לדיונים עם משרד האוצר, ואומרים לי תשמע, רועי, אתה מציג נתונים של הלמ"ס, ש-60% מהעצמאיים בישראל מרוויחים פחות מ-60% מהשכר הממוצע.
<רועי כהן: כלומר, פחות מ-6,000 שקל.
<רועי כהן: מה כולם בחדר אמרו?
<רועי כהן: לא, יש להם עוד הכנסה.
<רועי כהן: אמרתי להם: מה?
<רועי כהן: אני לא מוכן לדבר אתכם - - -
נורית קורן: מתי הוא עובד, בלילה?
<רועי כהן: אני לא מוכן לדבר בכלל עם אנשים שחושבים שעצמאיים או עסקים בישראל הם גנבים.
<רועי כהן: יש אנשים כאלה, תטפלו בהם.
<רועי כהן: אנחנו לא באנו כדי - - -
אלי אלאלוף: רועי, תרשה לי, לאור הערכה אישית אליך – שאלה אחת מחבר כנסת, יגאל.
יגאל גואטה: עוד פעם, שאלה שאני חושב שאף אחד לא מבין אותה.