GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי רמות: מה שכן עשינו, אנחנו בעקבות הערות של שירה, שיושבת כאן, עשינו שינוי בתכנה של מכשיר התיקוף של הרכבת הקלה.
<אבי רמות: שירה אומרת לי - -
אילן גילאון: אצל שירה זה יותר פישוט לשוני.
אילן גילאון: כאן כבר בתחום של תחום הנפש, שהוא יותר מה שנקרא שקוף.
<אבי רמות: - - בכיוון הזה של פחות החלטות פר מסך וכולי.
<אבי רמות: יותר שקוף, יותר פיקטוגרמות.
<אבי רמות: עכשיו, שירה אומרת לי בחוץ, לפני שנכנסנו, שזה לא מספיק והיא תביא לנו הצעה לשיפור ואנחנו נתייחס לזה וננסה לשפר.
<אבי רמות: אנחנו כל הזמן מנסים לשפר.
<אבי רמות: ההערות של גברת בר ניר, אנחנו גם קיבלנו אותם ונביא אותם לדיון ונראה מה אפשר לעשות וניתן הסברים אם הלקוחות ועם נציגי הלקוחות.
<אבי רמות: בהחלט.
אילן גילאון: וגם עם גברת בר ניר, אני מבקש.
<אבי רמות: ודאי עם גברת בר ניר.
<מרים בר ניר: אני חושבת שזה כן צריך להיכנס לחקיקה.
אילן גילאון: יש לך הצעת חקיקה בנושא?
<מרים בר ניר: להנגיש את מכשירי התיקוף ברכבת הקלה על מנת שהיא תהיה נגישה גם לאנשים – את ההצעה איך להנגיש אני לא יודעת אבל המכשיר הזה הוא מכשיר לא נגיש לאוכלוסייה הגדולה שלנו.
<מרים בר ניר: המכשיר לא נגיש.
<מרים בר ניר: גם לא רואים ברור, גם רק עם כרטיסי אשראי אפשר להשתמש, ויש אנשים שאין להם כרטיסי אשראי.
<מרים בר ניר: צריכים לתת יותר אפשרויות.
<מרים בר ניר: צריכים לעשות משהו שכולם יוכלו להשתמש בזה או מקסימום אנשים שיוכלו להשתמש בזה ולא רק לדבר עם נהגים או - - - זה צריך להיות בחקיקה.
אילן גילאון: יש צוות שפשוט תתכללו את זה לכלל תקנה פנימה וחבר'ה, דברים שמדברים עליהם קודם, אנחנו חוסכים הרבה בזמן.
<שמואל חיימוביץ': אי אפשר עכשיו – כנראה שבעיה גדולה מאד לתת לזה את הוראה המתאימה להגיע ליעד הזה באמצעות תקנה.
<שמואל חיימוביץ': צריך למצוא את הדרך על ידי התאמות על פי הצרכים הייחודיים של קבוצות מסוימות, לשפר את מה שיש ובנהלים להכניס את זה, ולמצוא - -
אילן גילאון: איך הנציבות יכולה להתמודד עם הטענה כאן?
<שמואל חיימוביץ': אני העליתי איזה רעון היום, היא אומרת שהם יבדקו אותו.
אילן גילאון: בואי נעקוב אחרי זה.
אילן גילאון: אני מוכן להיות ועדת המעקב גם כן.
<עדי מרלה: יש לי איזו שהיא הצעה לפתרון, שהעברנו את זה בהמשך למה שקשור - -
אילן גילאון: לגבי מה שמרים העלתה?
<עדי מרלה: לגבי מה שהיא העלתה.
<עדי מרלה: פשוט במקום שלט אלקטרוני או בנוסף, להוסיף איזה שהוא מסך מידע שיהיה גם ניתן לראות מפות וכולי, ויהיה שם מידע מאד מפורט לאותם אנשים עם בעיה שכלית, נפשית, קוגניטיבית.
אילן גילאון: אני לא מתיימר לעשות הקלות - - - אין לי מושג.
<עדי מרלה: יכול להיות שזה יהיה פתרון טוב.
אילן גילאון: אלה גם דברים טכנולוגיים שבסופו של דבר גם אותם צריכים להביא בחשבון.
אילן גילאון: אני יודע שיש מי שמעוניין לכסות את כל המסך בטלוויזיה - -
<עדי מרלה: אבל צריך לבחון את הפתרון הזה, יכול להיות שהוא יהיה מאד יעיל עבור עוד אוכלוסיות.
אילן גילאון: בבקשה אדוני.
<משה אמסלם: אני מנהל אגף רכבות במשרד התחבורה.
<משה אמסלם: היום שמענו ודנו בישיבה מקדימה בנושא הזה.
<משה אמסלם: אני מציע שאם יש רעיונות, אפשר להביא את זה בפני הוועדה ואנחנו נדון.
<משה אמסלם: חבל שנהפוך את הוועדה הזאת - -
אילן גילאון: זה מה שביקשתי.
אילן גילאון: היות והדיון כאן הוא בהסכמה וכולם רוצים להנגיש את העניין והוא קצת משעמם, בואו נודה על האמת, יש דיונים הרבה יותר מעניינים מזה אבל אנחנו לפעמים מנסים לדבר גם על דברים לא מעניינים אבל זאת הדרך.
אילן גילאון: מי כמו נגישות ישראל יודע, זה "האורים והתומים" של כל העניין.
<מרים בר ניר: אני יכולה להוסיף עוד משהו?
אילן גילאון: מרים, בואי נעשה את זה בצורה מסודרת.
אילן גילאון: אני אעקוב אחרי זה, תשבו בשולחן מסודר כדי להביא את כל הדברים ולא להוסיף עוד משהו ועוד משהו כי בטח את תשכחי.
<מרים בר ניר: לא, זה רשום לי.
אילן גילאון: אז אני מבקש שאת מה שרשום לך פשוט תעבירי מסודר, תגישי, ובואי נראה, נתייחס לגופו של כל עניין.
אילן גילאון: זה שזה לא מושלם עדין זה לא אומר שאנחנו לא צריכים להתקדם.
<שירה ילון-חיימוביץ: אפשר להגיד משהו לגבינו?
<שירה ילון-חיימוביץ: קודם כל, אני שמחה לשמוע שהפישוט הלשוני כבר ברור - -
אילן גילאון: שירה, בגללך אני המצאתי את הסיסמה שאומרת: ישראלי, דבר פשוט.
אילן גילאון: היה פעם: עברי, דבר עברית.
<שירה ילון-חיימוביץ: רק לומר משהו אחד בהמשך למה שמרים אמרה – אני חושבת שכן חשוב להבין, אני שמחה על היוזמה לנסות למצוא את הפתרון ואני מקווה גם להיות שותפה לה אבל אני חושבת שחשוב לוודא שזה כן ייכנס לחלק מהתקנות ולא רק כאיזה שהוא נוהל נוסף כי זה באמת בסיסי בעיניי כמו כל מרכיב אחר בתוך הדברים.
<שירה ילון-חיימוביץ: אני מבקשת.
אילן גילאון: אני מקבל את זה, ואת יודעת שלכל אורך הדרך אני מקבל את זה.
אילן גילאון: אני אומר, בואו לא נעצור את הרכבת - -
<שירה ילון-חיימוביץ: תרתי משמע.
אילן גילאון: - - ונטפס על הקרונות.
אילן גילאון: אנחנו כאן כדי להישאר.
<מרים בר ניר: אני בכל זאת רוצה להגיד משהו על פישוט – פישוט הליכים בירוקרטיים, הרב-קו צריך להתעדכן כל פעם.
<מרים בר ניר: ועכשיו, אף אחד לא יודע מתי זה נגמר, והחלק הזה של ההתעדכנות זה דבר שיכול להיות פישוט הליך בירוקרטי, שמשרד התחבורה יכול לעשות את זה יחד עם תיאום של ביטוח לאומי, שזה גם כן כבר בתקנות אבל השאלה איך מיישמים תקנות כאלה וגורמים פחות בעיות לאנשים.
<אייל לב ארי: מתי אתם הולכים להגיש את הרביזיה לתקנות?
<אייל לב ארי: מה הערכת הזמן שלכם?
<גבי נבון: אנחנו, מבחינת תחבורה ציבורית, סיימנו את החלק שלנו ואנחנו נכניס אולי, את מה שהגברת דיברה, נגיע להסכמה ונכניס את זה גם פנימה אבל ברביזיה עצמה יש את הנמלים ואת הספנות ויש את האוויר, שאני פשוט לא יודע מה קורה שם.
<גבי נבון: אנחנו נבדוק את זה יחד עם יועץ משפטי - -
<שמואל חיימוביץ': למה לא עשו במקביל?
<גבי נבון: כי אני מתעסק בתחבורה ציבורית.
אילן גילאון: אנחנו דור ליניארי, שמוליק.
<אייל לב ארי: תוכלו לעדכן בבקשה את הוועדה כשתהיה לכם הערכת זמן?
<גבי נבון: כן, אנחנו נעדכן.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני יכול בבקשה, אדוני?
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני חוזר לתחילת הדיון לתיקון התקנה הזאת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: תקנים שמקבעים אותם זה בסדר ובלבד שיבצעו עבודה, והתקן הרלוונטי זה יהיה התקן שיתעדכן לאותה נקודה.
אילן גילאון: דנו בנושא.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אבל לא היה תיקון, לא היתה התייחסות לצורך העניין.
אילן גילאון: איזה תיקון אדוני רוצה בדיוק כרגע?
אילן גילאון: בשעה זו?
<נתי ביאליסטוק-כהן: בשעה זו אדוני רוצה תיקון פשוט שיבוא ויאמר שבעת הקמת התקנה או בעת תיקון התחנה יחולו התקנים האלה כפי שיתעדכנו - -
<קריאה: נתי, זה סוכם עכשיו.
<קריאה: על זה הוא התלונן, הנציג של הרכבת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אוקי.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אם ככה נחה דעתי.
<אייל לב ארי: "תיקון פרק חמישי 2.
<אייל לב ארי: בפרק חמישי לתקנות העיקריות- (1) במקום הכותרת יבוא "פרק חמישי: רכבת ארצית"; (2) בכל מקום שבו, במקום "רכבת" יבוא "רכבת ארצית" ושינויי הצורה הדקדוקיים המחוייבים ייעשו לפי זה".
<אייל לב ארי: הוספת פרק חמישי1 3.
<אייל לב ארי: אחרי הפרק החמישי לתקנות העיקריות יבוא: "פרק חמישי1: רכבת מקומית הפעלת רכבת מקומית נגישה 26א.
<אייל לב ארי: לא תופעל רכבת מקומית אלא אם כן היא רכבת מקומית נגישה.
<אייל לב ארי: רכבת מקומית נגישה 26ב.
<אייל לב ארי: ברכבת מקומית נגישה יתקיימו כל אלה: (1) בחזית הקרון הראשון, מאחורי הקרון האחרון ובדפנות כל הקרונות הפונים לרציף בסמוך לדלתות הכניסה, יצויינו שם הקו, מספרו ויעדו בספרות ואותיות בניגוד חזותי לקרע ויתקיימו בהם דרישות פרק 1 בתוספת השמינית1, אם הרכבת המקומית עוצרת בתחנה שעובר בה יותר מקו אחד; (2) יותקנו בה מערכות חיצוניות של אות קולי וחזותי המקדימים את פתיחת הדלתות וסגירתן או סימן מאתר לפי חלק 6 בת"י 1918; האות הקולי יופק בעוצמה כאמור בפרט 2 בתוספת השמינית1 ויהיה בצליל שונה או במקצב שונה בעת פתיחת הדלתות ובעת סגירתן; דלת הקרון תובחן מן הרקע שלה על ידי ניגוד חזותי לפי חלק 6 ואות שמע לפי חלק 4; אם בתחנה עובר יותר מקו אחד- יצויין יעד הרכבת באופן קולי וחזותי בעת עצירת הרכבת, ואולם ניתן שיעד הרכבת כאמור יצויין בתחנת הרכבת המקומית; לחצן ההפעלה לפתיחת דלת הקרון יסומן בניגוד חזותי לפי חלק 6 ומישושי- גובה התבליט לא יפחת מ-0.6 ס"מ, יצויין בסימלול המציין שזהו לחצן הפעלה, ומסביבו תהיה טבעת בקוטר של 6 ס"מ לפחות בניגוד חזותי לרקעו כאמור;" לגבי הפסקה הזאת, באופן קצת היקפי, היתה הערה של ראובן בראון, שביקש שתהיה כריזה בין אם חיצונית מהרכבת ובין אם בתוך תחנת הרכבת, גם אם זה קו אחד, שיציין את יעד הרכבת.
<אייל לב ארי: בנושא הזה נאמר על ידי משרד התחבורה שגם ייבחן - -
<נתי ביאליסטוק-כהן: גם כאשר מדובר בתחנה שעוצר בה קו אחד בודד?
<אייל לב ארי: כן, דיברנו על קו בודד.
<נתי ביאליסטוק-כהן: כי לעתים האוריינטציה של אדם עם עיוורון לא ברורה והוא עומד בתחנה ברציף הלא נכון או בכיוון הלא נכון לצורך העניין, וזה יכול לכוון אותו.
<אייל לב ארי: נכון, זה להבדיל ממה שאמרנו על יותר מקו אחד.
אילן גילאון: מה עוד שזה לא שינוי כבד.
<אייל לב ארי: "(3) אותות מערכות ההתרעה על מצבי חירום, פתחי יציאת החירום וכל מערכת התרעה וחירום אחרת ברכבת המקומית יהיו שמיעתיים וחזותיים כאמור בת"י 1918 חלק 4; (4) מערכת קשר פנימית לחירום שתותקן בגובה שבין 80 ס"מ לבין 120 ס"מ מרצפת הקרון ושתעמוד בדרישות ת"י 1918 חלק 4 לשימוש הנוסעים כך שיתאפשר קשר סביר בין הנוסעים לבין הנהג; (5) בכל קרון, תהיה מערכת כריזה פנימית אוטומטית שתודיע בקצב איטי וברור לקראת העצירה - -
<מרים בר ניר: אני יכולה להוסיף כאן מילה?
<מרים בר ניר: פשוט מתוך הניסיון של ה"רב-קו" בירושלים, של הרכבת הקלה בירושלים: לפעמים המערכת לא פועלת, ואז צריך להיות שאצל הנהג יהיה איזה שהוא איתות כי לפעמים או שזה מעכב ומי שלא רואה, רק צריך לשמוע, אז הוא לא ידע לרדת בתחנה הנכונה.
<מרים בר ניר: המערכת האוטומטית הזאת, כמו כל דבר אוטומטי, בדרך כלל פועל ולפעמים זה לא פועל.
<מרים בר ניר: השאלה אם להוסיף דבר כזה כי כשזה מפסיק לפעול, משהו צריך לאותת או מישהו צריך לדעת.
אילן גילאון: לא צריך להיכנס לטכנולוגיה.
אילן גילאון: צריך שיהיה חלופה להתראה הזאת.
<קריאה: SMS.
אילן גילאון: אתם כבר נכנסים לטכנולוגיות של מהנדסים.
אילן גילאון: אתם רשמתם לפניכם את העניין?
אילן גילאון: מערכת חלופית.
אילן גילאון: זה כמו גנרטור כשיש הפסקת חשמל.
<קריאה: נציג "סיטי פס" נמצא כאן.
<קריאה: אולי תתייחס?
<אלכס קרוסקין: אני סמנכ"ל הנדסה ב"סיטי פס".
<אלכס קרוסקין: שלום.
<אלכס קרוסקין: אין לנו מערכת כזאת.
אילן גילאון: איך אתם מתמודדים עם מציאות כזאת, כמו שמרים מתארת?
<אלכס קרוסקין: כמות התקלות, לפי המידע שלנו היא מינימאלית אבל אני מסכים שיכולות להיות תקלות.
<אלכס קרוסקין: ברגע שמערכת לא עובדת אנחנו מחליפים רכבת.
<אלכס קרוסקין: קשה לי כרגע להגיד מה המשמעות של להכניס מערכת נוספת שהנהג יצטרך להפעיל.
<אלכס קרוסקין: אני גם לא בטוח שהנהג יודע, אין לו אינדיקציה אם המערכת לא עובדת.
אילן גילאון: איך פותרים את הבעיה של האדם שיש לו מערכת התראה מסוימת והיא נפסקת בגלל תקלה, מה קורה במצב כזה?
אילן גילאון: הוא נוסע עד סוף הקו?
אילן גילאון: מה הוא עושה?
<אלכס קרוסקין: לא, אני אומר שמבחינתנו יש פרמטרים של החזרת רכבת ל - - אז אם יש ברכבת תקלה כזאת ולא מודיעים על מיקום הרכבת או שמות תחנות, אז אם זה עומד בפרמטרים שלנו, אנחנו מחזירים את הרכבת.
<אלכס קרוסקין: אין לי מערכת חליפית כרגע.
<שמואל חיימוביץ': אולי כריזה פנימית?
<אלכס קרוסקין: אני מוכן שנסת
<אלכס קרוסקין: כל על זה אבל לא הייתי ממליץ להכניס את זה כרגע כי אני לא יודע מה המשמעות של זה מבחינתנו.
אילן גילאון: בסדר, הכל קביל.
אילן גילאון: גם זה שהנהג קם ומודיע לאנשים וקורא זה קביל.
אילן גילאון: השאלה איך הוא שם לב לדבר כזה?
<מרים בר ניר: אין לו אפשרות ברמקול להודיע?
<אלכס קרוסקין: לנהג יש אפשרות להודיע ברמקול אבל לא תמיד הוא יודע שההודעה ברכבת לא הועברה כמו שצריך בצורה האוטומטית.
אילן גילאון: מי מעדכן אותו.
<משה אמסלם: אלכס, מה שאומר היושב ראש שבואו ניתן את דעתנו - -
<אלכס קרוסקין: אני מסכים אבל כרגע אין לי לזה איזה פתרון אוטומטי אבל אנחנו נסתכל על זה, בהחלט.
אילן גילאון: אולי אם היה פתרון אנושי 80% מהדברים לא הייתי צריך להתקין פה.
<קריאה: הוא צודק, יש פתרון.
<קריאה: הנוסעים מודיעים לנהג וזו השיטה אבל - -
אילן גילאון: בהחלט כן אבל אם זה נוסע שלא רואה - -
<אלכס קרוסקין: אנחנו נבדוק עם משרד התחבורה את הנושא.
אילן גילאון: בארץ זה פחות, זה בטח מישהו יודיע שם.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אפשר עוד הערות לתקנה הזאת?
<נתי ביאליסטוק-כהן: בתקנה הזאת כתוב שהמערכת הזאת תיתן שתי הודעות רק כשהמרחק בין תחנה לתחנה עולה על קילומטר.
<נתי ביאליסטוק-כהן: למה?
<נתי ביאליסטוק-כהן: מה הקשר?
אילן גילאון: זה מה שסיכמתם?
<אלכס קרוסקין: יש לזה הסבר, דיברנו על זה בוועדות הקודמות.
אילן גילאון: אני לא חוקר במופלא ממני.
אילן גילאון: יש כאן אנשים מהנדסים ואנשי מקצוע.
<אלכס קרוסקין: אני יכול להסביר, זה נורא פשוט: אנחנו מוסרים את ההודעות בשלוש שפות.
<אלכס קרוסקין: המרחקים בין התחנות הם קצרים, בערך חצי קילומטר אז אין מספיק זמן לתת את כל ההודעה, שם התחנה הבאה וכולי.
אילן גילאון: זה בלתי סביר בעיניך?
<נתי ביאליסטוק-כהן: עם כל הכבוד אליך, כמי שמשתמש כבד ברכבת הקלה בירושלים, יש זמן, הרכבת לא נוסעת מהר ולעתים היא גם עוצרת בין תחנה לתחנה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: ועוד הערה על אותה תקנה שצריך איך שהוא להכניס את זה: הרכבת עצמה משמיעה הוראות נוספות בין תחנה לתחנה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: למשל, על החובה לתקף את הכרטיס, לעתים על מידע נוסף - -
<מרים בר ניר: אל תשכח את הדברים.
<נתי ביאליסטוק-כהן: - - וכאשר כריזה מהסוג הזה נשמעת וגם כשרכבת נכנסת לתחנה - -
אילן גילאון: יכול להיות שאתה צודק ואפשר להידבר על הדברים הללו.
אילן גילאון: באמת, בא.
<נתי ביאליסטוק-כהן: - - היא דורסת – אני רוצה להגיד משהו - -
אילן גילאון: בא נכתוב שכל ה-4.5 קילומטר נעשה 18 פעימות.
אילן גילאון: אני לא יודע, קטונתי, אני לא יודע לענות לך.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אין שום סיבה שכשהיא יוצאת מהתחנה היא תכריז על התחנה הבאה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: ב.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אין שום סיבה שהכרזות מטעם הרכבת הקלה תדרוסנה הכרזות על התחנה הבאה, והדבר הזה קורה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: ברגע שמעלים לאוויר כריזה פנימית שלהם - -
<קריאות: קורה להיפך.
<אלכס קרוסקין: בפעם הבאה שאתה נוסע תשים לב בבקשה.
<אלכס קרוסקין: זה הפוך.
<משה אמסלם: שם תחנה דורס כל הודעה אחרת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אז זהו, שזה לא תמיד קורה.
אילן גילאון: מה פתרונכם?
<נתי ביאליסטוק-כהן: רבותי, אנשים שלא רואים וצריכים לרדת מבעוד מועד בתחנה הבאה, לעתים קשה להם שההודעה היא רק בכניסה לתחנה ולכן, גם ביציאה מתחנה ניתן לכרוז בכריזה קצרה, גם כשהיא בשלוש דקות, ולהודיע על כך שהתחנה הבאה היא התחנה שהאדם מבקש לרדת בה.
אילן גילאון: אני רוצה שתבחנו מה אתם יכולים לדחוס - -
<נתי ביאליסטוק-כהן: הם יכולים לדחוס, וכל ההבדל שהם יוותרו על חלק מההודעה בעניין תיקוף הכרטיס.
<משה אמסלם: אדוני, אפשר להגיד שנבדוק עוד פעם, ונבדוק אבל זה נבדק, נבחן - -
אילן גילאון: תראה, פה זה עניין של חמש או שמונה שניות.
<שמואל חיימוביץ': אילן, אני מציע שאם זה כל כך חיוני אז יכריזו רק בשפה אחת.
<קריאה: באיזו שפה?
<שמואל חיימוביץ': אם יש פחות מקילומטר יכריזו רק בשפה אחת ביציאה.
<שמואל חיימוביץ': מה זה באיזה?
<שמואל חיימוביץ': אנחנו בישראל.
אילן גילאון: אולי נמציא שפה של הנגישות.
אילן גילאון: חבר'ה, לא חייבים לכתוב את זה בדיוק בתקנה אבל אני מבקש לפתור את הבעיה הזאת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: פשוט להוריד את "ובלבד שהמרחק נמוך מקילומטר".
<נתי ביאליסטוק-כהן: זה הכל.
<נתי ביאליסטוק-כהן: זה נורא פשוט לתקן את התקנה הזאת, אין פה שום מעמסה על הרכבת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: עם כל הכבוד, זה פשוט עניין של - -
אילן גילאון: בסדר, אז יכול להיות שיש פה צורך לבחון את זה, לנסות לראות אם זה אפשרי.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני לא מבין, אדוני, מה החשש מלהוריד את זה כרגע?
<משה אמסלם: אנחנו דנו בזה - - -
אילן גילאון: את מה להוריד?
אילן גילאון: את התיקוף כרטיסים?
<נתי ביאליסטוק-כהן: את ה-1 קילומטר.
אילן גילאון: אני לא יודע לענות על זה.
אילן גילאון: אומר לי אדון אמסלם, שהוא אמון עלי, שזה נבדק באופן מקצועי ואני מרכין ראש בפני אנשי מקצוע.
אילן גילאון: אם אתם יכולים לעשות את זה בתדירות יותר גבוהה עם יותר "ביטים" באותו זמן - -
<משה אמסלם: אדוני היושב ראש, אנחנו נבחן את זה עוד פעם אבל אני מבקש לא לשנות את התקנות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: בבקשה, זה אומר שלא והוא גם אמר שהמרחק הוא - -
אילן גילאון: אם זו נקודת המוצא שלך - - - באמת לא.
<משה אמסלם: אדוני היושב ראש, בגלל האמירה הזאת אני רוצה להזכיר אירוע שהיה אתך.
<משה אמסלם: לבקשתך, הכנסנו קלנועית לרכבת ישראל.
<משה אמסלם: היה לנו בעיה עם גדלים, היה תקן, היה תקנה.
<משה אמסלם: אתה בקשת?
<משה אמסלם: לא.
<משה אמסלם: באנו ומצאו רעיון יצירתי: שמנו שטיח בכניסה לתחנה.
<משה אמסלם: קלנועית שנכנסת בשטיח, נכנסה.
<משה אמסלם: אז לא הייתי צריך תקנה ולא הייתי צריך את האמירה המזלזלת.
<משה אמסלם: אם אנחנו אומרים בדקנו, בדקנו.
<משה אמסלם: ואם אמרתי שאנחנו נבחן שוב, אנחנו נבחן שוב אבל האמירה הזאת היתה מיותרת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני לא אמרתי שלא בדקתם.
אילן גילאון: אני מבקש ממך – המידתיות היא כאן הדבר הנכון באמת.
אילן גילאון: אני אומר לך את זה מנקודת מבט של אדם - -
<נתי ביאליסטוק-כהן: מדובר במערכת שכבר קיימת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: שום טכנולוגיה חדשה שצריך להכניס ועבור אנשים עם מוגבלות, הדבר הזה יכול להיות דבר שהוא פשוט ההבדל בין לרדת בתחנה נכונה או לא.
אילן גילאון: אדוני, לאנשים עם מוגבלות מדרגה אחת היא ההבדל בין עבדות לחירות.
אילן גילאון: העיקרון הזה ידוע לכולי עלמא ובטח לכל יושבי השולחן הזה.
אילן גילאון: אנחנו מנסים, אתה יודע, מתוך מה שנקרא סינרגיה, לנסות לפתור את הבעיה.
אילן גילאון: ולפעמים יש מי שדורש גם שיהיה לו מתקן לקפיצת בנג'י עם כיסא גלגלים מעל הכותל המערבי, ואני לא מסכים לזה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: גם אני לא מסכים לזה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני לא מבקש שום - - -
אילן גילאון: לא, כל מה שמידתי ייעשה.
אילן גילאון: עובדה.
אילן גילאון: תראה, הרי מה יהיה עם התקנות והחוק?
אילן גילאון: זאת ברירת מחדל כדי לתקן דברים שלא היו צריכים להיות מקולקלים מראש.
אילן גילאון: ואם לא הבנו את זה, אנחנו לא מבינים את העיקרון של הנגישות.
אילן גילאון: אני מבטיח לך שאני עוקב אחרי מה שביקשת.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני מקבל תשובות מרשויות מקומיות, מחברות ציבוריות, זה ככה בקטלוג, מה אתה רוצה ממני?
אילן גילאון: אנחנו נעלה ונמדוד את זה פעם אחרי פעם כדי שנראה באופן אמפירי איך הדבר הזה עובד.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אני מזמין אותך לנסוע אתי ברכבת הקלה בירושלים.
אילן גילאון: אני בא אתך.
אילן גילאון: אני מודה שלא הייתי ואני בא אתך.
אילן גילאון: נמדוד ביחד.
אילן גילאון: אנחנו ניסע ביחד.
<ערן טמיר: השאלה היא למה צריך מבחינת משרד התחבורה להשאיר את ההגבלה של קילומטר.
<ערן טמיר: אם תורידו את זה, זה ישנה לכם מהבחינה הזאת?
אילן גילאון: הוא אומר לך שהוא הולך על זה.
<משה אמסלם: אמרתי שנבחן את זה שנית.
<משה אמסלם: אנחנו בחנו והגענו למסקנה שאלו המרחקים הסבירים בעומס הודעות שיש, פה מדברים שאחד דורס את השני - -
אילן גילאון: אני ביקשתי דבר יותר חשוב מזה והם נעתרו לכך אז למה לחשוד בכשרים?
<אייל לב ארי: רק עוד הערה טכנית - -
<משה אמסלם: בסך הכל התיקון של זה, אם נחליט, הוא פשוט.
<משה אמסלם: זו תוכנה ולהגיד ככה או ככה.
אילן גילאון: שמוליק, אתם הרי ממילא צריכים היוועצות עם אמסלם אז תיקח את זה בחשבון.
<שמואל חיימוביץ': בסדר, ניקח אבל אחר כך הם מנפנפים לנו עם התקנות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: זה מה שכתוב בתקנה, מה אתה רוצה ממני?
<משה אמסלם: אם זה כתוב בתקנה ואני אמשיך לחשוב מקצועית שזה לא תקין, אז ברור שאני לא אתקן.
<משה אמסלם: אבל גם אם זה כתוב בתקנה ומקצועית - -
אילן גילאון: איזה גמישות?
אילן גילאון: - - - או כל דבר שיתאפשר על פי כל דין.
<שמואל חיימוביץ': שתהיה הודעה במידת האפשר, משהו כזה או הסבירות אבל לא - -
אילן גילאון: נכתוב סבירות על פי כל אני לא יודע מה.
אילן גילאון: אתם יודעים, בשביל זה אתם משפטנים.
<שמואל חיימוביץ': אני הצעתי הצעה מסוימת שלהסתפק במקרה כזה בהודעה רק בשפה אחת, אני חושב - -
<הילה הדר: אנחנו מבקשים להיצמד לנוסח באמת כדי שנוכל לקדם את התקנות מכיוון שכל ניסוח אחר יצריך עוד בדיקה.
<הילה הדר: אומר לך מנהל המסילה שזה נבדק מבחינה מקצועית.
<הילה הדר: אנחנו נעשה בדיקה נוספת - -
<שמואל חיימוביץ': אבל בסוף האכיפה שלנו זה לא מנהל המסילה.
<הילה הדר: - - ואנחנו לא נפרדים, אנחנו נגיע לכאן עוד פעם.
<הילה הדר: המטרה שלנו היא לקדם את התקנות האלה.
אילן גילאון: אם זה לא יעמוד במבחן המציאות גם ישונו התקנות.
<נתי ביאליסטוק-כהן: הקילומטר אין לזה משמעות כי לפעמים הקילומטר הזה הוא חמש דקות ולפעמים הקילומטר הזה הוא שלוש דקות ולפעמים הקילומטר הזה בירושלים גם יכול להיות 10 דקות כי עובר איזה VIP לצורך העניין.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אז נכון, גם אם היא נוסעת רצוף יש לה מספיק זמן.
<נתי ביאליסטוק-כהן: כשרכבת אומרת את זה רק בכניסה לתחנה אנחנו בבעיה.
<נתי ביאליסטוק-כהן: אתה יודע מה?
<נתי ביאליסטוק-כהן: לאנשים עיוורים אולי זו בעיה קלה יחסית אבל לאנשים - - -
אילן גילאון: אנחנו חייבים להתקדם.
אילן גילאון: הבנו את העניין ואנחנו לקחנו בחשבון את זה ואני אמשיך לעקוב אחרי זה.
אילן גילאון: אני עוד 18 דקות מסיים את הדיון על פי חוק, אין לי ברירה.
<אייל לב ארי: יש לי רק הערה אחת שהוערה כאן ואמרתי לכם גם בפגישה לפני, בנושא של הודעות שדורסות את - -
<משה אמסלם: אמרתי שאני אבדוק את זה.
<אייל לב ארי: - - ואז אין כריזה שמגיעים לתחנה.
<משה אמסלם: מה שנאמר פה שברירת המחדל זה דווקא שם התחנה ולא להיפך.
<משה אמסלם: מה שאמור לדרוס זה שם התחנה ואם יש הודעה אחרת כמו לא להשאיר תיקים ללא השגחה וכדומה – זה נדרס.
<משה אמסלם: אם זה לא עובד ככה כנראה שמשהו לא היה תקין אבל ככה זה עובד.
<משה אמסלם: אנחנו בודקים את זה.
<אייל לב ארי: תבדקו כי כבר אני אישית פגשתי את זה.
אילן גילאון: 17 דקות יש לי.
אילן גילאון: שירה, ממש קצר.
<שירה ילון-חיימוביץ: אפילו פחות מדקה: רק לבקש שבעת הבדיקה של הדברים לשים לב שלא ייעשה שינוי על חשבון הקצב של ההודעה מכיוון שהניסוח בתוך התקנה הוא מאד רגיש, לוודא שזה לא הדבר שיוביל לפתרון כי אז יצא שכרו בהפסדות.
אילן גילאון: אני אלך לבחון את זה.
אילן גילאון: אם לי יהיה בסדר אז כבר לכולם יהיה בסדר.
<אייל לב ארי: "(5) בכל קרון, תהיה מערכת כריזה פנימית אוטומטית שתודיע בקצב איטי וברור לקראת העצירה ליד הרציף על התחנה הקרובה, ואחרי היציאה מהתחנה על התחנה הבאה, ובלבד שהמרחק בין התחנות עולה על 1 קילומטר, ושילוט אלקטרוני של שמות התחנות שבקו הנסיעה, והיעד הסופי, כמפורט בפרט 2 בתוספת השמינית1; (6) בכל אחד מצדי הקרון יותקנו שתי דלתות לפחות המיועדות לכניסה וליציאה של אדם המתנייד בכסא גלגלים (להלן- דלתות נגישות) שרוחבן לא יפחת מ-100 סנטימטרים, ויאפשר לו מעבר חופשי בה וממנה למקום הישיבה המיועד לאדם המתנייד בכסא גלגלים; (7) בסמוך לדלת הנגישה יותקנו סמלי הנגישות, והכניסה תצוין ככניסה נגישה לאדם הנע בכסא גלגלים;
<הילה הדר: אם אפשר, בעקבות השיחה שהיתה לנו קודם, להכניס את העניין של הסמל הבינלאומי.
<אייל לב ארי: (8) המרווח האופקי שבין סף הקרון בדלת הנגישה לבין הרציף לא יעלה על 50 מילימטרים; המרווח האנכי המרבי שבין סף הקרון בדלת הנגישה לבין הרציף יהיה בין 35 מילימטרים מעל הרציף ובין 16 מילימטרים מתחת לרציף; סף הכניסה לקרון בדלת נגישה יהיה בעל שיפוע ומבנה התואם את דרישות ת"י 1918 חלק 3.1, בסעיף 2.2, או כזה שיאפשר כניסה ויציאה של אדם הנע בכסא גלגלים כפי שיורה המנהל לעניין מסילת ברזל מקומית שמונה לפי סעיף 2א לפקודת מסילות הברזל (להלן- המנהל), לבעל היתר הפעלה לפי סעיף 46ד לפקודת מסילות הברזל (להלן- בעל היתר הפעלה), לאחר התייעצות עם הנציב;
<עדי מרלה: אפשר להעיר משהו לגבי המילימטרים כאן?
<עדי מרלה: אנחנו מבקשים לבחון את זה מחדש בגלל שהמרווח הוא מאד מאד גדול וזה עלול לסכן בטיחותית אנשים עם מוגבלות בניידות.
אילן גילאון: יש לזה פתרון, יש גישור לעניין.
<עדי מרלה: איזה גישור?
<עדי מרלה: לא רשום פה גישור.
אילן גילאון: איך אתם מגשרים על זה?
אילן גילאון: שמוליק.
<שמואל חיימוביץ': הרי מרווח של חמישה סנטימטר קיים בכל מעבר חציה, ששם המסילה שקועה בתוך המעבר חציה וזה לא מפריע לאף אחד.
<שמואל חיימוביץ': זה סטנדרט מקובל גם בארצות-הברית, שמרווח כזה, אם בניצב לכיוון הנסיעה עם כיסא גלגלים, לא אמור להיות הפרעה.
<עדי מרלה: אבל כשזה רציף זה משהו אחר.
<שמואל חיימוביץ': אי אפשר לעשות משהו פחות מזה כי מבחינה בטיחותית אי אפשר לעשות משהו פחות מזה.
<עדי מרלה: אנחנו מבקשים לבחון את זה שוב - -
<שמואל חיימוביץ': אי אפשר, זה נבחן.
<שמואל חיימוביץ': זה נבחן ובוצעו ניסויים במכון התקנים ויצאו הנחיות שאני עומד מאחוריהן.
<שמואל חיימוביץ': ההנחיות האלה, ככל שהן נעשו כמו שנעשה בירושלים, מבחינתנו זה מספק.
<שמואל חיימוביץ': העניין הוא שבתחנות התת-קרקעיות - -
אילן גילאון: אני אבוא לשם לבדוק.
<שמואל חיימוביץ': - - הגובה הוא קצת אחר ולכן, צריך שיהיה - -
אילן גילאון: אני אבוא בעצמי.
אילן גילאון: זה מה שאני עושה עכשיו.
אילן גילאון: בגלל זה עברתי לקלנועית, כי אני רוצה לבדוק את כל הדברים האלה בעצמי.
אילן גילאון: אם אני לא מתהפך אז זה בסדר.
אילן גילאון: אני ה"פרזנטור" של ההתהפכויות.
אילן גילאון: סליחה, אני אגב עליתי.
אילן גילאון: אני זוכר שעליתי.
<שמואל חיימוביץ': ברכבת הקלה?
אילן גילאון: הקלה בירושלים.
אילן גילאון: עליתי עם הקלנועית.
<שמואל חיימוביץ': אני רוצה רק לומר שהואיל ולמנהל יש פה סמכויות מסוימות בקשר למפגש של רציף קרוב, והואיל שכבר יש זכין בקשר לקרונות בנת"ע, נכון?
<שמואל חיימוביץ': אני מבקש שתהיה הסכמה פה שזה במידי יצא לדרך לבחון את החלופות ואת ההתאמות שבסוף יקימו את הדרישות של המנהל.
<משה אמסלם: אני מבטיח שאנחנו נעמוד בכל התקנים שישנם ונמצאים - -
<שמואל חיימוביץ': לא, דווקא בגלל שאמרנו שהוא יכול להיות משהו שהוא לא תקן, צריך להיות מוכן.
אילן גילאון: בסדר, שירשם בפרוטוקול.
<שמואל חיימוביץ': דווקא בגלל שיש הסכמה שיש גם פתרון שהוא לא לפי תקן, ההסכמה היא על ידי זה שמוכיחים שזה אפשרי.
אילן גילאון: שמוליק, הוא מסכים.
<משה אמסלם: אנחנו רוצים שלפרוטוקול יפתחו פה יומנים ויתאמו את הפגישה.
<שמואל חיימוביץ': אני מדבר על פגישה ברמה הטכנית.
<שמואל חיימוביץ': אני מדבר עם נת"ע ואתך.
אילן גילאון: עלי.
<אייל לב ארי: "(9) הותקן בה אמצעי לגישור בין הדלתות הנגישות לבין המדרכה או הרציף, יופעל אמצעי הגישור באופן אוטומטי עם היפתח הדלתות; (10) בפתחי כניסה ויציאה בכל דלת, יותקן פס אזהרה ברוחב של 5 סנטימטרים לפחות לכל רוחב הסף, שיהיה בניגוד חזותי לרצפת הקרון לפי ת"י 1918 חלק 6; פתחי היציאה והכניסה בקרונות יובחנו בניגוד חזותי, לפי ת"י 1918 חלק 6; (11) הדרך המובילה מן הדלת הנגישה אל המקומות המיועדים לאנשים עם מוגבלות תהיה ללא מדרגות ופנויה ממכשולים; ליד המקום המיועד לכסא גלגלים תהיה רחבת הערכות פנויה ממכשולים, המאפשרת לבצע סיבוב בקוטר של 150 סנטימטרים; (12) דלתות שקופות יסומנו בסימני אזהרה בשני צבעים בניגוד חזותי זה לזה לפי ת"י 1918 חלק 4; (13) משטח רצפת הקרונות יהיה מחומר מונע החלקה; (14) יותקנו בכל קרון (א) מאחזי יד שיסייעו לאדם עם מוגבלות בכניסה לרכבת המקומית, בתנועה בתוכה וביציאה ממנה, ויאפשרו לו להיתמך בהם בעת תנועתו ובעת עמידתו; (ב) מאחזי יד אנכיים ואופקיים, על דופן הקרון סמוך למקום שהוקצה לאנשים הנעים בכסא גלגלים, בטווח אחיזה, כמפורט בפרט 4 בתוספת השמינית1; - -
<קריאה: זה אמור להיות 3.