GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אני שואל מבחינת המהות.
<איילת לוי: מבחינת המהות – אני עובדת של המשרד לביטחון פנים, אני לא יכולה להיות שוטרת.
<איילת לוי: אני צריכה לעבור תהליך גיוס וחיול למשטרה.
<נעה בן שבת: רגע, סליחה, ננסה להבהיר – לא מדובר פה על המשרד לביטחון פנים.
<נעה בן שבת: הסעיף היום מדבר על: חזר לשירות במשטרה או החל לשרת בשירות בתי-הסוהר.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, מסתכלים על המשטרה ושירות בתי-הסוהר כמקום שירות אחד.
<נעה בן שבת: זה לפי ההוראה הקיימת.
<איילת לוי: מה ההיגיון?
<איילת לוי: סוהר הוא לא שוטר, ושוטר הוא לא סוהר.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה להבין.
אלי אלאלוף: איך החוק מופעל כרגע?
אלי אלאלוף: אם אני היום שוטר, ועובר לשב"ס, מה קורה?
<הדס פטר: היום המצב הוא שרואים את זה כמשרד אחד.
<הדס פטר: אבל בואו ננסה לחשוב על הרציונל ועל ההיגיון שבדברים.
אלי אלאלוף: את רוצה לשנות את המצב הנוכחי?
<הדס פטר: אני רוצה לשנות, ואני רוצה שזה יהיה משטרה ושב"ס נפרדים.
אלי אלאלוף: לא שמעתי שהגשתם בקשה כזאת.
<איילת לוי: זה מה שדוּבּר בישיבות בינינו.
אלי אלאלוף: אז יש לי בקשה אליכם.
אלי אלאלוף: היות והצעה שלכם היא הצעה חדשה, היא לא ההצעה המקורית של החוק - - -
<איילת לוי: לא, אדוני, זה הנוסח.
<איילת לוי: זה הנוסח הקיים.
אלי אלאלוף: איזה נוסח קיים?
אלי אלאלוף: ההצעה המקורית של חבר הכנסת אמסלם לא כללה את הנקודה שלכם.
אלי אלאלוף: אתם רוצים עכשיו לכלול את זה?
<הדס פטר: ההצעה שמונחת כאן בפני הוועדה בעצם מפרידה בין המשטרה לשב"ס.
<נעה בן שבת: סליחה, צריך להבהיר: זאת הצעת נוסח.
אלי אלאלוף: נעה, את מהירה מדי בשבילי.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבים מה אומרת הגברת.
<הדס פטר: אני אומרת שבעיקרון הנוסח המוצע שמונח כאן זה נוסח שמקובל עלינו, ועל זה דיברנו.
<הדס פטר: כמו שיש הבחנה בין משרד הבריאות למשרד האוצר, ויש הבחנה בין כב"א לשב"ס, כך אותו דבר יש הבחנה בין המשטרה לבין שב"ס.
<הדס פטר: אנחנו חושבים שזה הגיוני, זה משרת את הרציונל, וזה שוויוני.
<הדס פטר: עכשיו מתעורר כאן דבר חדש שאנחנו בעיקרון לא מסכימים לו.
דוד אמסלם: לא, זה לא חדש.
דוד אמסלם: אני הצעתי את ההצעה.
דוד אמסלם: לא באתי לקיים את המצב הקיים בשב"כ, במוסד, במשטרה וכולי.
דוד אמסלם: הצבא עובד כמו המשטרה.
דוד אמסלם: רק שאצלו זה לא מחולק בפנימי.
דוד אמסלם: אין לו מה שנקרא: שב"ס וצה"ל.
דוד אמסלם: צה"ל זה צה"ל.
דוד אמסלם: ולכן יש לו שם גם מתקני כליאה וכולי.
דוד אמסלם: אני הגשתי הצעה אחרת, אני הגשתי הצעה, כפי שאמר היושב-ראש, להביא את אלה שלמטה למצב הזה.
דוד אמסלם: ההפרדה הפנימית פחות חשובה לי.
דוד אמסלם: את זה תנסחו איתם.
דוד אמסלם: אם זה יעשה לכם טוב, אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: אבל זו לא ההצעה שלי.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, מבחינתך, אפשר היה להשאיר את הסעיפים שנוגעים היום לשב"ס ולמשטרה - -
דוד אמסלם: כן, לא התכוונו לגעת בהם בכלל.
<נעה בן שבת: - - ונצטרך לשנות אותם כי ממילא סעיף 35 גם משתנה.
<נעה בן שבת: אבל אתה אומר, אני לא רוצה לעשות בהם שינוי מהותי, אני מתכוון להשאיר אותם בצד, ורק מתכוון להוסיף את הפטור הזה לשאר שירות המדינה שלא נכלל - - -
מיקי לוי: אני חושב שהנוסח הקיים מקובל.
מיקי לוי: אנחנו לא מבקשים שום שינוי נוסח.
מיקי לוי: דומה הדבר למי שהיה מנכ"ל בית-חולים ממשלתי, יצא לפנסיה ובא לייעץ למשרד הבריאות או לשר הבריאות.
מיקי לוי: האם ייחשב אותו דבר?
מיקי לוי: בוודאי שלא.
מיקי לוי: ולכן אנחנו אומרים כאן, המעבר הזה אחרי יציאתו לפנסיה – סתם לדוגמה, שירת במשטרת ישראל ובא לייעץ לנציב שירות בתי-הסוהר, ייחשב.
מיקי לוי: לא כאותו משרד.
<ציון לוי: סליחה, אבל יש סעיף בחוק שאפשר להשאיר אותו, לפחות בתקופה של חצי השנה הראשונה.
<ציון לוי: זה יכול למנוע את כל המכשולים האלה, לדעתי.
אלי אלאלוף: סליחה, תחזור בבקשה.
<ציון לוי: יש בחוק סעיף 35 – בתקופה הראשונה, אני לא זוכר כמה חודשים – ברגע שאדם חוזר לאותו מקום, יש לו קופה ציבורית של 100%.
<ציון לוי: לדעתי, אפשר להשאיר את הסעיף הזה וזה יפתור את כל הבעיות.
<נעה בן שבת: סליחה, אולי תפנה אותי בסעיף 35.
<נעה בן שבת: אני לא מכירה את זה.
<ציון לוי: אני אראה לך את זה אחר-כך.
<נעה בן שבת: לא, אני רוצה להבין על מה אתה מדבר.
<נעה בן שבת: כרגע מוצע לבטל את הסדר הקופה הציבורית למי שעובר ממקום עבודה למקום עבודה אחר.
<נעה בן שבת: לגבי שאר שירות המדינה, שלא ניתן לו היום פטור לקופה ציבורית, ניסינו לעשות את זה בצורה נקייה, לנקות את כל ההוראות העקיפות שמתקנות את סעיף 35.
<נעה בן שבת: אבל בנוסח פה הופרדו המשטרה ושירות בתי-הסוהר, כשהפטור היום מתייחס אליהם כשירות אחד, כמקום עבודה אחד.
<נעה בן שבת: ולכן אני מציעה פה את התיקון בנוסח שמובא פה לדיון, אבל לא משנים את המהות של הצעת החוק.
<בן ציון: שמי בן, ראש תחום חקיקה בלשכה המשפטית של שירות בתי-הסוהר.
<בן ציון: אני חושב שהמצב החוקי הקיים נובע מזה שבעבר שירות בתי-הסוהר היסטורית היה שייך למשטרה.
<בן ציון: מי שהפעיל את בתי-הסוהר, את בתי המעצר, היה המשטרה.
<בן ציון: מאז השתנו המון דברים, ושירות בתי-הסוהר הוא גוף עצמאי.
<בן ציון: הוא רשות הכליאה הלאומית של מדינת ישראל.
<בן ציון: אנחנו לא קשורים בשום אופן למשטרת ישראל.
<בן ציון: יש לנו הכשרות שונות.
<בן ציון: אנחנו בפני עצמנו, אנחנו גם כפופים לשר, כמו המשטרה, אבל זה כמו יחידות אחרות נוספות של שירות הביטחון שכפופות למשרד הביטחון או למשרד ראש הממשלה.
<בן ציון: לא דומה הדבר ששירות בתי-הסוהר הוא שווה למשטרת ישראל.
<בן ציון: בנוסח המוצע זה הותאם לפי הצעתו של חבר הכנסת בישיבה האחרונה שנערכה אצל היועצת המשפטית, וככה הדברים מקובלים עלינו.
<נעה בן שבת: סליחה, אבל אם משנים את זה, זה לא מקובל עליכם?
<נעה בן שבת: אתם רוצים שלא יהיה פטור לשאר שירות המדינה רק בגלל שאצלכם נעשה – אני לא מבינה מה עניינכם בשאר שירות המדינה?
<בן ציון: אני אומר שאנחנו תומכים בדיוק בנוסח כפי שהקריאה אותו - - -
<נעה בן שבת: ואם היתה לי טעות בנוסח - -
אלי אלאלוף: אבל רגע, נעה, ברשותך.
<נעה בן שבת: - - וכרגע אני מתייחסת לזה כטעות בנוסח שהבאתי.
<נעה בן שבת: אני לוקחת את האחריות על עצמי.
<נעה בן שבת: היתה לי טעות בנוסח כי ההבחנה הזאת בין שב"ס לבין משטרת ישראל לא היתה מכוונת.
<נעה בן שבת: נניח שזאת היתה טעות בנוסח, האם רק בנוסח הזה?
<נעה בן שבת: בגלל זה אתם אומרים: שאר שירות המדינה יהיה חייב לקופה ציבורית?
אלי אלאלוף: רגע, רגע, אני לא שמעתי את סוף הדברים.
אלי אלאלוף: קשה לי להשתלט על היועצים המשפטיים.
<נעה בן שבת: סליחה, סליחה.
אלי אלאלוף: יש לי אחת בבית.
<בן ציון: המשרד רוצה להשיב, אז אני אתן למשרד, לאיילת.
אלי אלאלוף: לא, הנה, אתה רואה?
אלי אלאלוף: אתה מסתבך.
<בן ציון: לא, אני יכול לענות.
<בן ציון: אבל יש פה בכל זאת מעליי.
<בן ציון: אבל התשובה היא נורא ברורה.
<בן ציון: היתה לנו ישיבה אצל היועצת המשפטית.
<נעה בן שבת: אדוני, אני מרגישה שנעשה פה משהו שהוא לא הוגן.
<נעה בן שבת: הישיבה היתה ישיבה כללית שבה חבר הכנסת הסביר את כוונתו והגיע לסיכום שהוא רוצה לתקן את חוק שירות המדינה (גמלאות), ולא רוצה לבטל את שני החוקים הקיימים ובמקומם לעשות הסדר חדש עם תקנות, אלא לבטל את הסדר הפטור שקיים.
<נעה בן שבת: אנחנו ישבנו אחרי זה במסגרת הנוסח, ואני אומרת, יש פה משהו ששיניתי לא במודע מהמצב הקיים, ההבחנה בין משטרת ישראל לשירות בתי-הסוהר, ההפרדה בין שני הגופים.
<נעה בן שבת: אפשר לדון לגופו של עניין, אם ההבחנה צריכה להישאר או שצריך לשנות את המצב.
<נעה בן שבת: אבל אי אפשר להיתפס לנוסח לדיון ולהגיד: כן, כזה ראה וקדש, רק בגלל שזה היה נושא הדיון בפגישה שהיתה עם חבר הכנסת.
מיקי לוי: חבר'ה, בואו נקיים דיון נוסף ונפריד את זה.
אלי אלאלוף: לא, לא, מיקי, אתה עוד לא מנהל את הישיבה.
מיקי לוי: לא, חס וחלילה.
אלי אלאלוף: יש מישהו שרוצה להחליף אותי, אבל לא אתה.
מיקי לוי: אני לא, אני לא.
<בנימין פולצ'ק: אני המשנה ליועץ המשפטי של שב"ס.
<בנימין פולצ'ק: אני רוצה לחדד – הסיפור של הקופה המשותפת של המשטרה ושב"ס, כן נבע מאותו מבנה היסטורי שבן קודם דיבר עליו.
<בנימין פולצ'ק: אנחנו צריכים לזכור שמעבר לעבודה ששב"ס הפך לגוף עצמאי ולרשות כליאה לאומית, שזה משנה לגמרי את הרציונל, גם למשרד לביטחון פנים, למשל, נוסף כב"א.
<בנימין פולצ'ק: המצב של הניסוח החלופי, שאם היינו נשארים בו, זה למשלש, שמיש עובר משב"ס או מהמשטרה לכב"א, לא תהיה לו קופה ציבורית.
<בנימין פולצ'ק: אין לזה באמת רציונל.
<בנימין פולצ'ק: אנחנו יכולים לקחת, למשל, את השב"כ שכפוף למשרד ראש הממשלה או עובד מהשב"כ למוסד אחר במשרד ראש הממשלה.
<בנימין פולצ'ק: הרציונל לניסוח הקיים הוא רציונל נכון.
<בנימין פולצ'ק: זאת אומרת, הקופה הציבורית צריכה להיות למי שחזר לאותו מקום שאותו הוא עזב.
<נעה בן שבת: כמה אנשים חוזרים היום?
<נעה בן שבת: עוזבים את המשטרה והופכים להיות סוהרים?
<נעה בן שבת: כמה?
מיקי לוי: מעט.
<בנימין פולצ'ק: בודדים.
מיקי לוי: ולכן הוויכוח מיותר.
<ציון לוי: אבל סליחה, חוק הגמלאות רואה בהם אותו דבר.
מיקי לוי: בסדר, הבנו.
מיקי לוי: דקה אחת, בבקשה.
מיקי לוי: לכן מחוקקים.
מיקי לוי: אדוני, דומה הדבר שראש אגף במוסד פרש מתפקידו, ראש הממשלה מביא אותו ליועץ ראש הממשלה לענייני טרור – יש תפקיד כזה, יש ג'וב כזה, ממלא אותו בדרך-כלל איש שב"כ או איש מוסד, או תת-אלוף בצה"ל לפרקים.
מיקי לוי: זה לא אותו תפקיד, זה לא אותו ג'וב, ואני מבקש להפריד את זה.
מיקי לוי: מדובר גם במספרים בודדים, ואנחנו הופכים את זה לאישיו מרכזי.
מיקי לוי: אולי בעשר שנים יהיו ארבעה איש, אולי.
מיקי לוי: אבל חבל להתעסק עם זה.
דוד אמסלם: אני באמת לא התכוונתי לזה.
דוד אמסלם: זאת לא היתה כוונת המשורר, ואני חוזר עוד פעם: אני אדיש לעניין.
דוד אמסלם: אם טוב לכם וזה משפר אתכם, אני תמיד בעמדה הזאת.
דוד אמסלם: אבל, אני אומר בגדול, גם במשטרה, גם הדוגמה שהוא נתן, היא לא רצינית.
דוד אמסלם: אם מישהו יצא מהמשטרה והתפטר, יצא לפנסיה תקציבית, ונהיה היועץ של השר, זה משהו אחר.
דוד אמסלם: הוא יצא מהמערכת והלך למטה של השר, של המשרד, לא קשור עכשיו למשטרה.
דוד אמסלם: לא אכפת לי מההפרדה.
דוד אמסלם: את זה תנסחו עם נעה, אם מקובל עליה, אם מקובל על האוצר, הרי ההערכה התקציבית שלהם של 2.5 מיליון שקל לא כללה את זה.
<אפרת פרוקצ'יה: לא חשבנו שיש - - -
<איילת לוי: מדובר באנשים בודדים - - -
<אפרת פרוקצ'יה: אבל אתם עשים פה מקצה שיפורים ולא דיברנו על - - -
דוד אמסלם: מי שזה עושה לו טוב, אני מצטרף, אבל תשבו איתם.
דוד אמסלם: אם מדובר ב-20,000 שקל אולי זה לא שווה בכלל את הוויכוח, אבל תגמרו איתם את הסיפור ואחרי זה תשבו עם נעה.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים להתקדם במת המהות.
דוד אמסלם: אני אתן לכן עוד טענה אחת:
דוד אמסלם: אם זה היה חשוב במהות אצלכם – השר שלכם היה מביא את זה כהצעת חוק שלו.
דוד אמסלם: אבל היות ובעצם לא העליתם את זה, אף אחד לא העלה.
דוד אמסלם: אבל השאלה היא כספית בסוף.
דוד אמסלם: תשבו עם האוצר, אם הוא מסכים לזה ואין לו בעיה, אנחנו מתקדמים.
<קריאה: אין בזה כסף.
<אפרת פרוקצ'יה: שמי אפרת פרוקצ'ה, מהלשכה המשפטית במשרד האוצר.
<אפרת פרוקצ'יה: כשאנחנו העברנו את ההצעה לשר האוצר, הדבר הזה לא נכלל בה.
<אפרת פרוקצ'יה: מבחינתנו, השארת המצב הקיים לגבי שירותי הביטחון: צה"ל, משטרה ושב"ס, והרחבה לגבי שירותי המדינה.
<איילת לוי: סליחה,א בל זה לא הנוסח.
אלי אלאלוף: רגע, גברת, לא קיבלת רשות דיבור.
<אפרת פרוקצ'יה: כאן יש איזושהי הרחבה, ואני מניחה שמה שנעה אומרת זה נכון, יש כאן הרחבה של המצב הקיים.
<אפרת פרוקצ'יה: ואגב, אנחנו מנסים לגרום להרחבה נוספת לגבי שירותי הביטחון - - -
<נעה בן שבת: אני לא חושבת שיש פה חשש להשלכות רוחב.
<אפרת פרוקצ'יה: הם כבר אומרים לי שיש פה השלכות רוחב - - -
<נעה בן שבת: מה?
<אפרת פרוקצ'יה: יש שב"כ, יש המוסד, יש תפקידים מיוחדים.
<אפרת פרוקצ'יה: יש פה הרחבה של מצב קיים, וזה לא היה על השולחן.
<אפרת פרוקצ'יה: זו לא היתה כוונת המשורר, לא בנוסח הקודם, בטח לא בנוסח החדש.
<אפרת פרוקצ'יה: עכשיו יש כאן הרחבות שיוצרים להם כל מיני לגיטימציות נחמדות וחדשות - - -
<איילת לוי: הנוסח קיים בפניכם כמה ימים, בדיוק כמו בפנינו, וזה נאמר במפורש - - -
מיקי לוי: אם הנוסח היה אחר, אז היינו מדברים אחרת.
מיקי לוי: אבל זה הנוסח.
מיקי לוי: מכיוון שאם הנוסח האחר היה מונח לפני השר, היה הולך השר לשר האוצר ואומר לו: שמע.
מיקי לוי: אבל זה לא המצב.
מיקי לוי: בכמה אתם מדברים?
מיקי לוי: עוד פעם אתם מתווכחים על אגורות.
מיקי לוי: כל הסיפור הוא 2.5 מיליון שקל, ועכשיו אנחנו מדברים על חמישה איש בעשר שנים, אולי.
<נעה בן שבת: אדוני, אני רוצה להציע, כיוון שזו לא היתה ההסכמה ואני חושבת שההסכמה פה, אז אנחנו נשאיר את הסעיפים.
<נעה בן שבת: הסעיפים המתקנים, נעשה בהם את תיקוני הניסוח הנדרשים ונשאיר את אותם סעיפים, 63ד1 ו-63ד2, 77ב, 78א, ו-81(7), נשאיר אותם כפי שהם, כל אותם סעיפים שהוצע פה לבטל אותם בסעיף 3.
<נעה בן שבת: נעשה בהם רק את התיקונים הנדרשים מבחינת הנוסח ולא ניגע בהם.
<נעה בן שבת: אבל ב-35 נשאיר: זכאי לקצבת פרישה שחזר לשירות במקום העבודה שממנו פרש, ואז "במקום העבודה" ההגדרה תהיה: המשרד הממשלתי או יחידת הסמך, שאלה הגופים שלגביהם אין הוראות - - - או גוף אחר שהוראות חוק זה חלות עליו או הוחלו עליו, והכל לפי העניין, כשהגוף האחר מתכוון להתייחס לרשויות המקומיות שמחילות על עצמן את חוק שירות המדינה (גמלאות).
מיקי לוי: אבל זה לא טוב – למשל, אם מישהו פרש מהעירייה, לפתיסת עולמו של דודי, והלך אחר-כך ועבד במתנ"ס, מה שאת אומרת עכשיו יבלום אותו.
<נעה בן שבת: אם המתנ"ס הוא בתוך העירייה, אז זה תחת אותו גוף.
דוד אמסלם: אם גננת משרד החינוך הולכת לעבוד בעירייה, במתנ"ס, אין בעיה.
<קריאה: דרך אגב, זה לא פוטר את הסיפור הזה.
<קריאה: גם אפ נפתור את הסיפור שלהם, עדיין - - -
מיקי לוי: לא, בגלל שרוצים לשים מגבלות עליהם, שמים גם על השאר.
<ציון לוי: סליחה, אני חייב להעיר משהו, אם מותר.
<ציון לוי: אם אני עובר מנציבות שירות המדינה לאוצר, אני אקבל פנסיה?
אלי אלאלוף: רגע, רגע, אתה גם מבקש סליחה, ואתה גם מדבר, וגם אף אחד לא מקשיב לך.
אלי אלאלוף: אז למה לך?
<ציון לוי: משרדי הממשלה הם מקשה אחת - - -
אלי אלאלוף: תכבד את הפורום ואת דרכי העבודה שלו.
אלי אלאלוף: מה זה ההתנהגות הזאת?
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לכבד אותך, להקשיב לך.
אלי אלאלוף: אתה אומר דברי טעם מקצועיים, אז אנחנו חייבים להקשיב לך.
אלי אלאלוף: תעשה את זה בצורה שמאפשרת את זה.
<ציון לוי: תודה.
אלי אלאלוף: אני לא שמעתי מה אמרת.
<ציון לוי: אני אומר שאנחנו רואים במשרדי הממשלה מקשה אחת.
<ציון לוי: מורים וגננות הם קצת נפרדים.
<ציון לוי: אני נותן דוגמה שאני אישית יעבור ממשרד למשרד, אני אקבל גם קצבה, יעבור תפקיד וגם לא ינכו לי קופה ציבורית?
דוד אמסלם: כשאתה יוצא מפנסיה תקציבית והמשרד השני רוצה להעסיק אותך על בסיס חוזה אישי, זה דבר נדיר מאוד שקורה.
מיקי לוי: זה כמעט לא קורה.
<ציון לוי: סלח לי, במקום שבו אני נמצא זה לא כל-כך נדיר.
<ציון לוי: יש מקרים כאלה שהם יכולים ליצור להם את המצבים האלה.
דוד אמסלם: אבל דרך אגב, זו מהות החוק.
<ציון לוי: אבל זה בניגוד למה שאתה אמרת.
<ציון לוי: דווקא אנשים הכי דפוקים - - -
דוד אמסלם: אני אסביר: שב"ס, המוסד, צה"ל, תעשיות ביטחוניות, עדיין זה של מדינת ישראל.
דוד אמסלם: אז היות והחרגתם אותם – אני חוזר חזרה לדיון – אז חבל, אתה חוזר על אותה טענה כל הזמן, אתה ממחזר אותה.
דוד אמסלם: אני רוצה להתחבר למה שנעה אמרה.
דוד אמסלם: נעה, עזבי, תסגרו איתם את העניין, תראו מה עמדת האוצר.
דוד אמסלם: אלי, בסך-הכול אין לנו פה אידאולוגיה.
דוד אמסלם: ורק תכניסו באופן פוזיטיבי, לדעתי, את הרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: אבל אם לא, אז לפרוטוקול - - -
<אפרת פרוקצ'יה: רק להבהיר: לגבי רשויות מקומיות, החוק הזה לא עוסק בהן.
<אפרת פרוקצ'יה: הסיבה שחוק - - - חל עליהן זה כי הן אימצו אותו.
<אפרת פרוקצ'יה: אז כשהן מאמצות אותו, הן יכולות לעשות את השינויים מבחינתן.
<אפרת פרוקצ'יה: פשוט לא קובעים בחקיקה אף פעם.
דוד אמסלם: אנחנו עוסקים עכשיו בשינוי החוק, ואם אני רוצה להכניס עכשיו – גם אם בעבר זה לא היה, וגם אם הם ירצו באופן פוזיטיבי לרשום: וגם רשויות מקומיות, אז יהיה רשום.
<אפרת פרוקצ'יה: זה לא עניין של מהות.
<אפרת פרוקצ'יה: מבחינת מהות, אפשר להגיע לאותה תוצאה.
דוד אמסלם: שאלתי למה זה בעיה.
<אפרת פרוקצ'יה: יש המון מוסדות, כמו שירות התעסוקה, שבעצם אימצו את הוראות החוק.
<אפרת פרוקצ'יה: אתה רואה את הרשויות המקומיות, אתה לא רואה את השאר.
<אפרת פרוקצ'יה: המון ארגונים אחרים שיתחילו לדבר את הוראות החוק.
<אפרת פרוקצ'יה: אם אתה מתקן כאן, אתה לא יודע על מה אתה משפיע.
<אפרת פרוקצ'יה: בוא תן לכל גוף כזה, כשהוא בעצם לוקח ומחיל לעצמו את החוק, לעשות דבר - - -
דוד אמסלם: הטענה שלך היא כזו: היות ובעצם טענת כל החוק, באופן כללי, אני לא יודע – יכול להיות שזה משפיע על עוד חוקים אחרים – את לא יודעת מה ההשלכה תהיה לגבי הנושאים האחרים ברשויות המקומיות.
<אפרת פרוקצ'יה: - - -
דוד אמסלם: כמו שהדגשנו את התעשיות הצבאיות, את הצבא וכולי, ואנחנו יכולים גם לכתוב את הרשויות המקומיות, וגם להמשיך את הטענה: כל גוף אחר שחל עליו הוראת חוק זה, וכולי.
<נעה בן שבת: אבל כל גוף אחר שחל עליו, אלה הרשויות המקומיות.
<ציון לוי: יש להם הסכם עבודה - - - ברשויות המקומיו.
<ציון לוי: אפשר לציין את זה.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לציין את זה לפרוטוקול, שיכול להיות שאם את מגיעה למסקנה שזה לא טוב בחוק, אז אין בעיה.
דוד אמסלם: בוא נכניס את זה לפרוטוקול, שמדובר גם על רשויות מקומיות, וכל מיני גופים אחרים שמתוקצבים על-ידי מדינת ישראל, וזאת הכוונה, בדיוק אליהם.
אלי אלאלוף: שי, בבקשה.
<שי סומך: בהמשך לדברים של ציון לוי בנושא המעבר ממשרד למשרד בתוך אותו מעסיק – אולי אני אומר דברים נגד עצמי, אבל אם אני עובד היום במשרד המשפטים ומחר אני אעבוד במשרד הכלכלה ואקבל שתי משכורות - - -
<נעה בן שבת: לא שתי משכורות.
<נעה בן שבת: קצבה ומשכורת.
דוד אמסלם: אם אתה תצא לפנסיה והם ירצו להעסיק אותך שם, ואם אתה יוצא מהצבא ובא – למה זה שונה?
<שי סומך: כי זה אותו מעסיק.
דוד אמסלם: והצבא?
דוד אמסלם: מדינת ישראל לא מעסיקה את הצבא?
דוד אמסלם: הצבא לא של מדינת ישראל?
<שי סומך: אני מציע את הדבר הבא: אנחנו צריכים למנוע כאן ניצול לרעה כי יש מכרזים בין משרדים, ואנשים עוברים ממקום למקום כל הזמן.
<שי סומך: אני מציע שלקראת השנייה והשלישית נבחן את הנושא.
<שי סומך: יכול להיות שצריך צינון מסוים כדי שזה לא ינוצל לרעה, כדי שאדם לא יעבור ממשרד למשרד והוא יקבל במכרז בין משרדי ויעשו איזה פוילע שטיק, והוא יקבל מפה ומשם.
<שי סומך: אלה דברים שהם לא ראויים, לדעתי.
<שי סומך: אני מציע ללמוד את ההוראה הזאת - - -
אלי אלאלוף: כפי שנאמר על-ידי חברי, דודי אמסלם – קודם כל, החוק הזה בא להרחיב את המצב לטובת העובדים של הרשויות המקומיות ומערכות אחרות שלא נהנו מהחוק הזה עד עכשיו.
אלי אלאלוף: דבר שני, הוא לא בא לפגוע בשום הטבה שקיימת היום במערכת, באף מערכת קיימת.
אלי אלאלוף: אנחנו נעביר את ההצעה כפי שהיא מוצעת על-ידי היועצת המשפטית שלנו בקריאה ראשונה - - -
<נעה בן שבת: סליחה, אדוני, אני מצטערת שאני מתפרצת – אני רק מציעה שבלי ההגדרה של מקום עבודה.
<נעה בן שבת: אנחנו לא נעשה הגדרה של מקום עבודה, נעשה אותה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.
<נעה בן שבת: כרגע העיקרון הוא מקום העבודה שממנו פרש, וגלבי הפרשנות הספציפית, מה נחשב מקום העבודה שממנו פרש, נעשה את זה לקראת קריאה שנייה ושלישית, ואפשר יהיה לדון בכל השאלות האלה.
אלי אלאלוף: אז הפרוטוקול כולל את ההערה בסעיפים האלה.
אלי אלאלוף: בינתיים אנחנו נצביע בקריאה ראשונה, ובין הקריאה השנייה והשלישית אנחנו נתקן את מה שניתן לתיקון במשא ומתן משולב של מערכת שב"ס ומשטרה, וכמובן משרד האוצר, ונעה מהייעוץ המשפטי שלנו תוביל את הדיון הזה.
אלי אלאלוף: תוך כמה זמן אנחנו יכולים לחזור לקריאה שנייה ושלישית?
<נעה בן שבת: זה צריך לעבור קריאה ראשונה.
<נעה בן שבת: ייקח לנו קצת זמן לנסח את זה, במיוחד אם אנחנו צריכים לעשות את ההתאמות באותם סעיפים שמתייחסים לגופים האחרים, נחזיר את המצב לקדמותו בלי ביטול שלהם.
אלי אלאלוף: אז אנחנו לוקחים לעצמנו שבועיים?
אלי אלאלוף: שלושה שבועות?
אלי אלאלוף: חודש?
<נעה בן שבת: אני מניחה שמשהו כזה.
דוד אמסלם: נעה, אני רוצה ברשותך להגיב על זה.
דוד אמסלם: משרד האוצר, כשהיה מדובר בשב"כ ובמוסד, הוא רץ ריצת אמוק והעביר את זה דרך ועדת הכספים, והם העבירו את זה במהירות תוך שבוע.
דוד אמסלם: אנשים משלמים קופה ציבורית.
דוד אמסלם: צריך להבין – כל עוד אתם מתעכבים ודוחים את הדיונים, מישהו משלם.
דוד אמסלם: העוול ממשיך, אני לא רוצה לעשות את זה רטרואקטיבית מתחילת השנה.
<נעה בן שבת: נשתדל לעשות את זה בהקדם האפשרי.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, קחו לכם שבוע, שבוע וחצי, ונגמור את העניין.
אלי אלאלוף: אז אני מציב זמן: תוך שבועיים אנחנו חוזרים לדיון עם סיכום סופי לזה.
מיקי לוי: אני הצבעתי בעד.
מיקי לוי: בפרוטוקול אני מבקש שיחויבו האוצר, הממונה על השכר או שוק ההון, מה שאתם רוצים, לשבת עם הגורמים של המשרד לביטחון פנים כדי לסגור את הפינה הזו.
מיקי לוי: לכם אני אומר, מדובר בחמישה איש ב-15 שנה בקושי.
מיקי לוי: ולכן, כל הסיפור הוא 2.5 מיליון שקלים, ואם היינו יודעים מזמן היינו מתקנים את העוול הזה.
מיקי לוי: אני מודה.
<קריאה: זאת אומרת, העוול אצלו מתוקן כפונקציה של כמה הוא עולה.
מיקי לוי: לא, אני שילמתי.
מיקי לוי: אני שילמתי.
<קריאה: אבל הוא כבר לא משלם כמה שנים.
מיקי לוי: אבל אני שילמתי.
אלי אלאלוף: הערה אחרונה, והישיבה ננעלת.
<ערן: אדוני, משפט אחד.
<ערן: שמי ערן מהייעוץ המשפטי במשרד ראש הממשלה.
<ערן: אני מבקש שיירשם לפרוטוקול שאם ינוהל משא ומתן עם המשרד לביטחון פנים, ינוהל משא ומתן שווה גם עם משרד ראש הממשלה לגבי הפרדת שירותי הביטחון לשב"כ ולמוסד.
<ערן: הגזירה היא גזירה שווה.
אלי אלאלוף: אמרנו שלא נפגע באף אחד.
<ערן: חבר הכנסת מיקי לוי דרש את זה.
<קריאה: אתה מבין את הגרידיות?
<קריאה: עד הסוף.
<קריאה: עוד קצת, עוד סיבוב.
<קריאה: מתנות לחג לא נדבר קצת, משהו?
אלי אלאלוף: חבר'ה, תכבדו גם את היושב-ראש - - -
מיקי לוי: אנחנו מכבדים.
אלי אלאלוף: אני מבקש, הסיכום זה מה שאמרתי, לא מה שאמרת.
אלי אלאלוף: אתה יכול להיפגש עם מי שאתם רוצים, תשבו כמה שאתם רוצים.
אלי אלאלוף: הסיכום לא כולל את הבקשה שלך.
מאיר כהן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מאיר כהן: על סדר היום הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון) (הוספת נציג סטודנטים למועצה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת אלי אלאלוף ועוד.
מאיר כהן: משרד הכלכלה והתעשייה?
מאיר כהן: גם "לא" זה משהו.
מאיר כהן: משרד החינוך, בבקשה.
<אסף מנוחין: אין התנגדות.
מאיר כהן: איך זה קשור אליך, אסף?
<אסף מנוחין: י"ג, י"ד.
<אסף מנוחין: הנדסאים.
<אסף מנוחין: הסטודנטים שלנו ייהנו מהנציגות.
מאיר כהן: התאחדות הסטודנטים, בבקשה.
<ליאת הלבץ: כבר דיברנו בדיונים הקודמים.
<ליאת הלבץ: אנחנו, כמובן, בעד.
מאיר כהן: יש עוד מישהו, גברתי?
<הדיל יונס: אין לנו בעיה.
מאיר כהן: אדוני חבר הכנסת, בבקשה.
יגאל גואטה: ודאי שאנחנו בעד.
מאיר כהן: תקריאי את הנוסח ונצביע.
<נירה לאמעי: (הקראה):
<נירה לאמעי: זה הסעיף שיעזור לנו לקבל הכרעות.
מאיר כהן: ניר ממשרד הכלכלה, יש לך מה להגיד או הכול בהסכמות?
<ניר ויינר: מתנצל על האיחור.
<ניר ויינר: לגופו של עניין מקובלת עלינו הצעת החוק.
מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצבעה.
מאיר כהן: אנחנו רוצים לאשר בוועדה את הצעת החוק.
מאיר כהן: בעד – פה-אחד
מאיר כהן: נמנעים – אין
נורית קורן: אנחנו פותחים את הישיבה.
נורית קורן: היום 24 בפברואר, ט"ו באדר א' התשע"ו, השעה 09:05.
נורית קורן: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת המשנה בנושא העסקת מתמחים בפסיכולוגיה ואיך משפיעה עליהם הרפורמה.
נורית קורן: אני אקדיש לזה שעה.
נורית קורן: אם נצטרך קצת לגלוש, נגלוש, אבל אני ממש רוצה שנעמוד בזמן.
נורית קורן: הנושא השני זה חיסיון הטיפול במערך בריאות הנפש של מתגייסים לצה"ל, שזה נושא אקוטי ביותר.
נורית קורן: אוקיי, אז אנחנו נתחיל.
נורית קורן: אתמול בגלי צה"ל פרסמו נתון מדאיג מאד שמצביע על ירידה של 20% בפניות מטופלים במרפאות לבריאות נפש, וזה בעיקר באזור המרכז, מתחילת הרפורמה, שזה מה-1 ביוני.
נורית קורן: הירידה היא ירידה של 20% במספר המבקשים טיפול נפשי והירידה הזאת צריכה להדליק לנו נורה אדומה.
נורית קורן: הנתונים האלה מוכיחים לנו שהרפורמה לא עומדת במטרה שהיא שמה לעצמה לנגישות לכל והרחבת מעגל המטופלים.
נורית קורן: זה נתון שמאד מדאיג אותי ואנחנו רוצים בעצם שכן תהיה נגישות וכן תהיה עלייה, וכנראה, כנראה, אני לא רוצה להגיד מה בדיוק הגורמים לכך, אבל אני מניחה שזה גם החיסיון שעד עכשיו לא הייתה שום רשומה רפואית בעניין, רק אם היית צריך לקבל תרופות; וגם הנושא של הארבעה קריטריונים שמטופל צריך לעמוד בהם כדי לקבל טיפול.
נורית קורן: וכמו שנאמר בישיבה הקודמת, כשלא מטפלים בקריטריון Z, שקוראים לו מצבי חיים או כל דבר אחר.
נורית קורן: אז אנחנו כאן ואנחנו נתחיל עם - - -
<עדית סרגוסטי: אם אפשר רק להעביר, הדיווח נגע רק למרפאות ממשלתיות, הם לא דיברו על כלל המטופלים.
נורית קורן: כן, אמרתי.
נורית קורן: אמרתי שזה במרכז.
<עדית סרגוסטי: לא - - -
נורית קורן: את צודקת - - -
<עדית סרגוסטי: מרפאות ממשלתיות הן לא - - -
נורית קורן: מרפאות ממשלתיות במרכז.
<עדית סרגוסטי: של קופות חולים שבהן יש פגיעה ב - - -
נורית קורן: במרכז.
<עדית סרגוסטי: חולים, ונכון להסתכל על סך המטופלים ולא רק על אלה שמטופלים במסגרת מסוימת.
נורית קורן: נכון את צודקת, ואנחנו שוב חוזרים לכך שהמרפאות הממשלתיות הן בתוך ההסכם.
נורית קורן: קופות החולים היו צריכות לשלוח אליהן מטופלים, ואם לא נשלחים אליהן מטופלים, לכן כל הירידה במטופלים מסבירה את זה, ולכן באמת חשוב לדעת מאיפה הנתונים האלה, וזה נתונים שמדאיגים אותי.
נורית קורן: אז זה למחשבה ובהמשך נדבר על זה.
נורית קורן: בואו נפתח עם הנושא של המתמחים.
נורית קורן: בנושא של המתמחים, הרי בעצם עם תחילת הרפורמה קופות החולים היו צריכות להקצות מקומות להתמחות וקיבלתם תקצוב על זה, וזה אותי מדאיג - - -
<קריאה: מאיפה את לוקחת את הנתונים האלה?
<קריאה: קופות החולים לא קיבלו תקצוב להתמחות.
<קריאה: הם לא קיבלו את זה בשביל להתמחות.
<קריאה: זה נתונים לא נכונים פשוט.
<קריאה: יש מלגות.
נורית קורן: סליחה?
נורית קורן: משרד הבריאות?
נורית קורן: אתה משרד הבריאות?
נורית קורן: יש פה מישהו ממשרד הבריאות?
<ימימה גולדברג: כן, בהחלט.
<ימימה גולדברג: אני רוצה להציג את הנושא, ברשותך.
דב חנין: גברתי, לפני ההצגה.
נורית קורן: אז רק שנייה.
נורית קורן: חבר הכנסת חנין ידבר ואז אני אתן לך את רשות הדיבור.
דב חנין: תודה לך גברתי יושבת הראש, ואני מתנצל בפני כל הנוכחים, פשוט בגלל עומס דיונים וועדות, אני צריך לרוץ בין ועדות הבוקר, שיש בהן דיונים שאני יזמתי.
דב חנין: גברתי יושבת הראש, אני מודה על כינוס הישיבה הזו, שהיא אחת הישיבות החשובות בתוך הפאזל הגדול הזה של הרפורמה בבריאות הנפש.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על הרפורמה בבריאות הנפש, אנחנו מביעים דאגה גדולה לגבי ההווה, לגבי מה יקרה עם המטופלים ומה יקרה עם המערכת בהווה, אבל הדאגה הלא יותר הקטנה היא הדאגה לעתידה של המערכת הזאת.
דב חנין: ועתידה של המערכת הזאת קשור לשאלת ההכשרה של המתמחים בפסיכולוגיה, הכשרה שבעצם עמוד השדרה שלה זו המערכת של התחנות הממשלתיות.
דב חנין: שם בעצם אנשים עושים התמחות.
דב חנין: ההתמחות הזאת היא דבר קריטי.
דב חנין: אם אנחנו לא נאפשר התמחות בפסיכולוגיה בתחנות ציבוריות, אין למקצוע הזה עתיד.
דב חנין: אין למקצוע הזה עתיד.
דב חנין: עכשיו, אני מכיר את הגישה שאומרת – שאין בעיה, כי אין מחסור בפסיכולוגים בישראל.
דב חנין: הגישה הזאת היא פשוט שערורייה.
דב חנין: זאת אומרת עצם העלאת הטענה הזו זו טענה שערורייתית.
דב חנין: כמובן אפשר להגיד היום יש מרפאים בקפה ויש מרפאים באמצעות תחושות טלקינטיות ויש גם רבנים שנותנים ייעוץ, ואולי גם קאדים ומומחים נוצריים שנותנים ייעוצים נפשיים; אז יש בוודאי כל מיני סוגים של ייעוצים.
דב חנין: אני לא באתי פה לזלזל בוודאי בשום דבר ואני בעד שאם בן אדם יכול לקבל סיוע באמצעות שתיית כוס תה חמה, אז אני בוודאי אהיה האחרון שמתנגד לזה.
דב חנין: אבל יש צורך בטיפול פסיכולוגי.
דב חנין: יש צורך בטיפול פסיכולוגי מקצועי ויש צורך בפסיכולוגים מקצועיים, ולפחות הגורמים שנמצאים פה מסביב לשולחן הזה, כולנו מאוחדים בהגנה על חשיבותו של המקצוע הזה.