GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דנה לרר-עמישר: זאת אומרת אני חושב שהישיבה הזאת מאד חשובה בתור פתיחה, ואין ספק שגורמי הצבא, זה קצת מצחיק שהם לא פה, גורמי הצבא יצטרכו לעשות עבודה מאד רצינית ולחשוב במה הם מתחשבים ומה פוגע במלש"בים ומה לא; ואני חושבת שדווקא אני הייתי מדברת על פלח של אוכלוסייה של הילדים עם היכולות הגבוהות, שבאמת המשברים שלהם היו קטנים ולדעתי הם אלה שיכולים מאד מאד להיפגע אם הצבא לא יעשה עבודה.
נורית קורן: בכל זאת הגענו למצב שיש פגיעה.
<עמוס ספיבק: אני רציתי להזכיר שבדיון הקודם שהיינו פה - - -
נורית קורן: רק את השם, שוב.
<עמוס ספיבק: עמוס ספיבק, יושב ראש החטיבה הקלינית בהסתדרות הפסיכולוגים.
<עמוס ספיבק: בדיון הקודם שדיברנו על קוד Z וקוד F, אז בסוף הדיון פגשתי את ד"ר ססלוב ממשרד הבריאות, שהוא זה שטען שבכל מצב חייבים אבחנה ושבקוד F יש מספיק אבחנות כדי לתאר מצבים קלים, בינוניים וקשים.
<עמוס ספיבק: ואז דיברנו בחוץ ודיברנו על זה שיש הרבה מצבים בחיים, שלא מתאגדים לידי אבחנה ולכן לפעמים יש אבחנות שאנחנו לפעמים קוראים לזה בצורה אולי קצת בזויה – פח זבל של האבחנות – שזה אבחנה שאתה אומר כל מה שלא הצלחתי להסביר באבחנות אחרות נשים שם.
<עמוס ספיבק: אחת מהן אנחנו חשבנו שזו הפרעת הסתגלות.
<עמוס ספיבק: עכשיו, אני זוכר ששאלתי אותו – איך הצבא – סתם זה יצא ככה – איך הצבא מתייחס להפרעת הסתגלות?
<עמוס ספיבק: כלומר, אם אני יש לי ילד בן 14, עבר משבר בגן או בלימודים, היה בטיפול פסיכולוגי, קיבלת אבחנת הסתגלות כי הוא ממש היה דיכאוני, בטח לא סכיזופרני.
<עמוס ספיבק: הוא טען שהצבא מקבל אנשים, זה לא יפריע לבן אדם להיות בסיירת, לא יפריע לו להתקבל לזה - - -
<אמרי פישר: זה לא נכון.
<אמרי פישר: אמרו את זה בכנס - - -
<עמוס ספיבק: ומה שאני בררתי שזה לא נכון.
<עמוס ספיבק: ולכן המקום של הצבא מאד חשוב פה, כי זה נכון שהרפורמה מנסה לחנך את הציבור מחדש, אבל היא עושה את זה, כמו שדיברנו מקודם, בצורה מאד חותכת.
<עמוס ספיבק: כאילו עכשיו, בעקבות הרפורמה, בגלל שהשפה הופכת להיות פסיכיאטרית ואנחנו הפסיכולוגים מנסים להכניס לרפורמה את השפה הפסיכולוגית, שמאפשרת למשל את קוד Z, כדי לתאר מצבים יותר עדינים בחיים של בני אדם, ואי אפשר גם להשוות כל הזמן את הגוף ואת הנפש.
<עמוס ספיבק: בכל זאת בנפש יש איזה שהוא מגוון שהוא לא כל כך חד וחלק כמו הגוף.
<עמוס ספיבק: ואני חושב שזו דוגמא, שפה הרבה פעמים משרד הבריאות מרגיע אותנו, מרגיע את הציבור, אבל בלי קבלות.
<עמוס ספיבק: כי אנחנו בעצם צריכים עכשיו לדבר על הפסיכולוגיה של מעסיקים בעתיד, של הצבא - איך הם תופסים את בריאות הנפש.
<עמוס ספיבק: ואנחנו רוצים כאילו לחנך אותם, שבריאות הנפש זה חלק מהחיים ולא צריך להתרגש מכל אבחנה שמדביקים.
<עמוס ספיבק: אבל השאלה, בינתיים הורים חוששים, אנשים מהציבור חוששים ואנחנו טוענים שבגלל זה גם לא יגיעו לטיפול.
<עמוס ספיבק: או גם הורה שלא מרוויח הרבה, יעדיף לשלם לפסיכולוג 400 שקלים לשעה, רק כדי לא לפגוע בסיכויים של הבן שלו להגיע לקורס טיס.
נורית קורן: כן, אז תשמעו, אנחנו מעלים פה נקודות מאד מאד חשובות ואנשי הצבא לא נמצאים פה ואנחנו רק התחלנו, ולכן אני חושבת שכדאי שכאן אני אסגור את הדיון.
<חנה שטרום-כהן: אם יש משהו לפני שמערבים את הצבא - - -
נורית קורן: רגע חנה.
נורית קורן: אני חושבת שבכל זאת חשוב שישבו פה גורמים מהצבא שמתעסקים פה, כי אנחנו רק הנחנו את כל הבעייתיות על השולחן.
נורית קורן: ובדיון הבא אני אדרוש שאנשי הצבא יהיו כאן, כי אם הם לא יגיעו אני לא יכולה לנהל את הדיון הזה.
נורית קורן: אנחנו צריכים לשמוע מה גם הם אומרים ואולי גם עוד פעם לפתוח את זה לדיון.
נורית קורן: זה לא דבר פשוט.
נורית קורן: הרפורמה הכניסו אותנו לתוך איזה סד שאנחנו צריכים לדעת מה אנחנו עושים איתו.
נורית קורן: אז אני ממש מבקשת, חנה, לפעם הבאה.
<קריאה: חברת הכנסת, יש לי נקודה קצרה להגיד.
נורית קורן: לא, לא, בבקשה.
נורית קורן: אני ממש מודה לכולם שהגיעו לכאן.
נורית קורן: תודה לקופות החולים שלכל דיון מגיעים, נותנים לנו תשובות.
נורית קורן: אני מודה לכם באמת על כל העבודה שאתם עושים.
נורית קורן: אני מבקשת, משרד הבריאות, אני רוצה הסבר על ה-20% ירידה במטופלים ועל כל הנושא של ההתמחות – כמה מתמחים, איך אתם רוצים את החזון; ואני רוצה לדעת גם שקבעתם פגישה עם כל הגורמים, כדי שאנחנו נוכל להתקדם.
<חנה שטרום-כהן: חברת הכנסת נורית, אני מבינה את הדחייה של הנושא השני.
<חנה שטרום-כהן: להערה של ד"ר בר-אל, יכול להיות שיש עלייה בפנייה למרפאות של הקופה.
<חנה שטרום-כהן: אני יכולה להגיד שבתחנות לבריאות הנפש - - -
נורית קורן: בסדר, אנחנו - - -
<חנה שטרום-כהן: יש ירידה.
<חנה שטרום-כהן: אנשים לא מקבלים אישור מ - - -
נורית קורן: בסדר, חנה.
נורית קורן: זה מה שאמר התחקיר בגלי צה"ל וזה מה שאמרתי.
אילן גילאון: חברים וחברות, השעה היא בדיוק 14:00 ואנחנו מתחילים את הדיון.
<אייל לב ארי: אני אתחיל עם התיקונים היותר טכניים שמופיעים כאן בעקוב אחרי שינויים.
<אייל לב ארי: בנושא של התאמות, לקביעת התאמות אישיות, הוספנו התאמות נגישות אישיות לאור ההערה שקיבלנו כך שזה יהיה יותר ברור.
<אייל לב ארי: זה יופיע לאורך המסמך מספר פעמים, נושא התאמות נגישות אישיות.
<אייל לב ארי: הוספנו את הנגישות.
<אייל לב ארי: תקנה 12 בעמוד 4 למטה, הורדנו את נושא סוגי המוגבלויות.
<רונן יצחק גיל: הוא מחק שם יותר מדי.
<רונן יצחק גיל: זה צריך להיות תלמיד עם מוגבלות בלי סוג המוגבלויות.
<אייל לב ארי: תלמיד זה אדם עם מוגבלות בהגדרה.
<רונן יצחק גיל: חוץ מזה, הסיפא עכשיו יצאה לא ברורה.
<רונן יצחק גיל: ככל הניתן לאדם עם מוגבלות בניידות, אבל אמרנו לכל אדם.
אילן גילאון: אני זוכר.
<קריאה: צריך למחוק את הסעיף הזה.
<אייל לב ארי: אפשר להוריד.
<אייל לב ארי: בהמשך, בעמוד 6, תקנה 16, נושא הטופס.
<אייל לב ארי: אנחנו נוריד אותו אבל הטופס שכן נקבע בטפסים שכבר קיימים במוסדות להשכלה גבוהה, יצוין שם שלתלמיד יש זכות לקבל סיוע במילוי הטופס במרכז התמיכה.
<אייל לב ארי: אני רוצה לוודא, זה נושא שבכל זאת עלה והוא לא מקבל בדיוק ביטוי לגבי מועד הספקת ההתאמות.
<אייל לב ארי: אני מדבר כרגע על המצב הרגיל, לא באמצע שנה, תלמיד שהגיש במועדים את הבקשות כולל ערערים, בין אם הוא נדחה ובין אם לא, ולכן התאמת הנגישות האישית שתינתן לו, תינתן לו עד תחילת הלימודים.
<קריאה: רק אם הוא עומד במועדים.
<אייל לב ארי: אני מדבר על העמידה במועדים.
<קריאה: ואם הוא לא יגיש ערעור?
<קריאה: ואם הערעור לא יתקבל?
<אייל לב ארי: אני מדבר על המועדים כולל הערר.
<קריאה: אם יש החלטה לתת לו, שזה לא יחכה.
<אייל לב ארי: אני מדבר כולל על הערר.
<אייל לב ארי: כרגע אני לא עולה מהנוסח.
<אייל לב ארי: הנוסח הוא יותר ברמה הפרוצדורלית.
<אייל לב ארי: הנושא של הסודיות, זה תיקון שהיה בדיון הקודם.
<אייל לב ארי: נושא שמירת ההוראות, גם הוא עלה בדיון הקודם.
<אייל לב ארי: אם כך, את התוספת אנחנו מוחקים.
<אייל לב ארי: נלך עכשיו לנושאים שהם יותר מהותיים.
<אייל לב ארי: עמוד 4, סעיף 11א, נושא של האקוסטיקה.
<אייל לב ארי: הבהרנו שבעצם גם באולמות תהיה מערכת הגברה סביבתית קבועה ובנוסף בעשרה אחוזים מהכיתות, שזה בעצם השיעור שירד בדיון הקודם.
<אייל לב ארי: בחדרי הלימוד יחולו הוראות ה-ת"י מבחינת האקוסטיקה.
<ננה בר: מדוע הורידו את זה לעשרה אחוזים.
<ננה בר: עלול להיווצר מצב שעשרת האחוזים - - -
<אייל לב ארי: התקנות מחייבות פיזור אחיד בפקולטות בהתחשב בפיזור המבנים ובגודל הכיתות.
<ננה בר: למה הלכו לעשרה אחוזים?
אילן גילאון: דיברנו על זה.
<שמואל חיימוביץ': אני רוצה לומר שבדרך כלל, ממה שלי ידוע, הנגישות האקוסטית בהרבה מחדרי הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה נגישים יותר מ-25 אחוזים.
<שמואל חיימוביץ': מי שחושש מזה, לדעתי לא יהיה לו על מה לבסס את החשש.
<שמואל חיימוביץ': קצת למדנו במקומות האלה ואנחנו מכירים אותם.
<ערן טמיר: שמואל אומר את זה מהכיוון ההפוך, שאין צורך להתנגד למספר של 25 אחוזים.
<שמואל חיימוביץ': מי שהביע התנגדות, לא עשה בדיקה מה יש לו ביד.
<שמואל חיימוביץ': אם הוא היה בודק, היה מגיע למסקנה שממילא זה קיים.
<ערן טמיר: לא צריך לחשוש מזה.
אילן גילאון: זאת ההחלטה שהתקבלה.
אילן גילאון: הייתה פשרה.
אילן גילאון: אנחנו מידתיים ובאנו לקראת האוניברסיטאות ואנחנו חושבים שבמצב הסביר לא תהיה כאן שום בעיה, בוודאי לא אם 25 אחוזים מהמקומות נגישים.
<ננה בר: צריך לדאוג לאוכלוסייה ולא לאוניברסיטאות.
אילן גילאון: האוכלוסייה היא כל כולה.
אילן גילאון: אלה שאנחנו רוצים לקיים אתם את הדיון ואלה שאנחנו רוצים לקיים את הנגישות.
אילן גילאון: כולנו אוכלוסייה.
אילן גילאון: כולנו אנשים סבירים ולכן לפעמים אנחנו מגיעים לכל מיני פשרות.
אילן גילאון: אני יכול לתת עוד דוגמאות כמו שאני בדרך כלל נותן.
אילן גילאון: אין מציאות של מאה אחוזים.
אילן גילאון: נכון, השמים הם הגבול ואותם גם צריך להנגיש.
אילן גילאון: לדעתנו זה מצב סביר.
<ננה בר: אבל תקנות נגישות השירות, יש 25 אחוזים.
אילן גילאון: אם זה כך, אנחנו דורשים פחות.
אילן גילאון: הם יסגרו כמה כיתות נגישות.
אילן גילאון: אני צוחק, זה הומור שחור.
אילן גילאון: אנחנו מצאנו לנכון להתפשר על זה.
<ננה בר: זה לא פתוח לדיון?
אילן גילאון: לא, כי השתנו עליהם בתחומים אחרים דברים הרבה יותר קשים ולא היה פתח לשום פשרה אחרת.
<נעה הרפז: אני סטודנטית לרפואה בירושלים.
<נעה הרפז: שתי אמירות לגבי ההגבלה לעשרה אחוזים.
<נעה הרפז: דבר אחד הוא משהו שהוא בכלל שאלה עקרונית.
<נעה הרפז: צריכות האוניברסיטאות לשאול את עצמן האם יכול להיות שהתורמים שתורמים לצורך העניין את הבניינים ותורמים את ההנגשה עצמה, בעצם מתנים את התרומה שלהם בכך שרק תשעים אחוזים מהסטודנטים יוכלו להשתמש בזה.
<נעה הרפז: זאת שאלה.
<נעה הרפז: אם המדינה בסופו של דבר מחייבת כל מעסיק, כל פסיכולוג, כל בית עסק להנגיש את מקום העבודה בו הוא נמצא, איך יכול להיות שהאוניברסיטאות לא יכולות להנגיש אחוז גדול יותר?
<נעה הרפז: ברור שיש כאן גם שאלה שהיא תקציבית והיא עקרונית.
<נעה הרפז: אין בעיה, אבל המשמעות היא שהירידה לעשרה אחוזים חייבת לבוא בהתניה לכך שכל סטודנט שמגיע לשערי האוניברסיטה, יקבל אל מול האוניברסיטה את כל תכנית הלימודים לכל השנים שיש לו, אם זה ארבע שנים, אם שבע שנים ברפואה, לא משנה מה, ולצורך העניין אחריות האוניברסיטה היא לספק לו את האולמות ואת המקומות בהם הוא צריך לשבת במהלך כל שנות הלימודים שלו, גם אם המשמעות היא לצורך העניין להחליף קורסים בין מרצים, להחליף מקומות, משמעויות שהן טכניות.
<נעה הרפז: זה חייב להיות מחויב בתקנות כי פועל יוצא מזה הוא שאנחנו אומרים שאין בעיה, יש בעיה תקציבית.
<נעה הרפז: שוב, הפתרון הוא א', ב' ו-ג' וזה חייב להיות בתקנות כי לצורך העניין סטודנט שיגיע לאוניברסיטה, לא יקבל את האולם שהוא צריך ואת המקום שהוא צריך אלא אם כן בתקנון של התקנות האלה יהיה ברור ומובן שהאוניברסיטה חייבת לספק לו את זה בתחילת הלימודים ובכפוף להודעה שלו.
אילן גילאון: הדיון הזה מתקיים בכך שאחראית האוניברסיטה ואחראים אנחנו בתקנות שלנו שהפונקציה שכל אדם יוכל להשתמש בכל השימושים של האוניברסיטה יהיו קיימים.
אילן גילאון: הוויכוח הוא בין אלה שאומרים שהם רוצים 78 אחוזים מן הכיתות כדי לקיים את הפונקציה הזאת לבין אלה שאומרים שהם רוצים עשרה אחוזים.
<נעה הרפז: אני אומרת שאין בעיה, לא משנה מה האחוז אלא משנה מה בפועל הנגישות בה אדם נתקל.
<נעה הרפז: לכן אני אומרת שבכפוף לזה שעושים את ההורדה הזאת, חייבת להיות התניה.
<שמואל חיימוביץ': בתוך התקנות הנושא של מרכז התמיכה, בין השאר נועד כדי לתאם את הלמידה של מי שזקוק לכך במרחבים מתאימים.
<שמואל חיימוביץ': אז אמורים להפנות את הלימודים של אותו סטודנט לאותם מקומות נגישים.
<נעה הרפז: נכון, אין בעיה, הכול מתנקז למרכז התמיכה אבל אין שום תקנה שמדברת על זה שמרכז התמיכה נותן את המידע ומה האוניברסיטה עושה.
<נעה הרפז: היא לא תבנה אולם עבור כל סטודנט שמגיע.
<ערן טמיר: היא צריכה לדאוג שהוא ילמד במקום נגיש.
אילן גילאון: שמעתי את הדברים.
<נעה הרפז: זו תקנה שהיא הגיונית ואני חושבת שזה יהיה פועל יוצא.
אילן גילאון: אתם מתווכחים על אמצעים שלא בטוח שאתם מכירים אותם.
אילן גילאון: אני מודה שאני לא תמיד מכיר את זה אבל אני שומע אנשי מקצוע ומתרשם ולפי זה אני מקבל את ההחלטות שלי.
אילן גילאון: אותי מעניין שכל סטודנט מן המקום שבו הוא יוצא והוא נמצא, יוכל לעשות הכול.
אילן גילאון: הכול.
אילן גילאון: כל מה שקשור לעניין של ההצלחה שלו להגיע למטרה שלו בלימודים.
<נעה הרפז: נכון, וזה בדיוק פתרון אפשרי שלוקח בחשבון גם את המחיר הכלכלי.
אילן גילאון: אם עשרת האחוזים האלה יצליחו להביא אותנו למטרה שאת אומרת אותה, הם לא יתקיימו כך ואני שוכנעתי שכן.
אילן גילאון: זה ההבדל בינינו וזה הוויכוח בינינו.
אילן גילאון: יש אנשים, בדרך כלל הארגונים, שרוצים יותר והרבה יותר ולפעמים דברים שאפשר להגיע באמצעים איכותיים לאותה תוצאה.
<נעה הרפז: נכון.
<נעה הרפז: אני לא מייצגת ארגון כלשהו.
<נעה הרפז: אני מייצגת לצורך העניין את הסטודנט.
<נעה הרפז: כסטודנטית אני אומרת שכל אדם צריך לקבל פתרון.
אילן גילאון: אני מצטער, אני חייב להתקדם.
<ערן טמיר: כל סטודנט צריך לקבל פתרון.
<ערן טמיר: את זה התקנות אומרות.
<נעה הרפז: זה ברור.
<ערן טמיר: זה ברור לפי התקנות ובכל מקרה זאת ההחלטה של הוועדה, שכל סטודנט שצריך כיתה אקוסטית, יקבל וילמד בכיתה אקוסטית.
<ערן טמיר: השאלה היא מה עושים כהכנה לפני כן.
<ערן טמיר: אנחנו ביקשנו 25 אחוזים והוועדה החליטה מה שהחליטה.
<ערן טמיר: אני רק רוצה להזכיר כמה דברים.
<ערן טמיר: האחד, חשוב גם שננה תדע, שאני לא מכיר שום הוראה כזאת בתקנות השירות כי אז עוד לא היה גם את התקן.
<ערן טמיר: זאת אומרת, זאת הוראה יחסית חדשה.
<ערן טמיר: שנית, כל כיתה חדשה וכל כיתה שעוברת שיפוץ משמעותי או מבנה משמעותי, כבר צריכים לעשות וזה לא קשור.
<ערן טמיר: שלישית, כל אולם מעל 150 אנשים צריך בלי קשר.
<ערן טמיר: רביעית, כל אולם שיש בו מערכת הגברה רגילה, רמקולים, צריך גם בלי קשר.
<ערן טמיר: עשרה אחוזים ממה שנשאר.
<ערן טמיר: זה לא מה שביקשנו אבל אני מציע שנגמור עם זה כדי לאשר את התקנות שייכנסו לתוקף כי אחרת גם זה לא יהיה.
<ערן טמיר: כל תלמיד צריך לקבל נגישות עבורו.
<נעה הרפז: אני אומרת שעשרת האחוזים האלה צריכים להיות בכפוף לאמירה הזאת שכל תלמיד יקבל את הנגישות.
<שמואל חיימוביץ': זה מה שקיים.
<נעה הרפז: זה יהיה איזשהו עמק שווה.
אילן גילאון: כל מה שאנחנו עושים כפוף למשפט שאת אומרת.
<נעה הרפז: אין בעיה.
אילן גילאון: אולי כדאי לרשום את זה בסוף כל עמוד.
אילן גילאון: יכול להיות שאת צודקת.
אילן גילאון: כך יהיה ברור מה אנחנו רוצים.
<אייל לב ארי: בתקנה 11(א)(7), בעמוד 4 באמצע, אולמות שבהם מעל מאה מקומות ישיבה, כתבנו שתותקן מערכת עזר לשמיעה מסוג לולאת השראה סביבתית או עד מסוג לולאת ההשראה הסביבתית, אלא מערכת עזר לשמיעה.
<אייל לב ארי: לא קבענו איזה סוג.
<אייל לב ארי: זה בנוסף להספקת מקלטי אוזניות לפי צורך לבקשת תלמיד, שזה עלה גם בדיון קודם.
<אייל לב ארי: בזאת סיימנו את התיקונים הטכניים מהקל אל הכבד.
<אייל לב ארי: אנחנו עוברים לנושא שעוד נשאר פתוח והוא נושא האינטרנט.
<אייל לב ארי: אני אקרא את הנוסח אותו קצת תיקנו דקות ספורות לפני הדיון ואני אציין גם היכן הכנסנו תיקונים.
<אייל לב ארי: אני קורא את תקנה 11(א)(3) בעמוד 3 למטה.
<אייל לב ארי: "תקנה 35 תחול למעט לעניין מסמכים מצולמים או סרוקים שאין למוסד קובץ דיגיטלי שלהם, ולמעט מדיה תלויית זמן, כגון אודיו או וידאו.
<אייל לב ארי: לפי בקשת תלמיד יחולו על מסמכים ומדיה תלויית זמן כאמור, הוראות תקנה 29(ג) ו-(ד), או הוראות התקן לעניין האינטרנט, ולעניין מדיה תלויית זמן – לרבות כתוביות או תיאור קולי".
<אייל לב ארי: אמנם כתוביות או תיאור קולי גם מופיע בתקן, זה כבר עניין של ניסוח היכן נכניס והן לא מופיעות כרגע בתקנה 29.
<אייל לב ארי: זה כבר עניין של נוסח.
<אייל לב ארי: "ואולם, אתרים של סגל מחקר או מעבדות שאינם מיועדים לצרכי הוראה, לימודים או קורסים שיוקמו לאחר מועד תחילתן של תקנות אלה יהיו על גבי פלטפורמה נגישה לפי התקן לעניין האינטרנט".
<עדי מרלה: הגדרה של פלטפורמה נגישה?
<אייל לב ארי: הגדרנו שבעצם פלטפורמה נגישה היא לצורך העניין פלטפורמה שיש בה התאמות נגישות או אמצעי נגישות או אמצעים שמאפשרים הנגשה לפי התקן.
<עדי מרלה: איך זה יהיה כתוב כאן עכשיו?
<אייל לב ארי: כרגע כתבתי פלטפורמה נגישה לפי התקן שעוסק באינטרנט אבל שוב, זה עניין יותר של שיפוץ הנוסח.
<אייל לב ארי: זאת הכוונה.
<אייל לב ארי: כאשר אנחנו מדברים על פלטפורמה נגישה, זאת פלטפורמה שיש בה אפשרויות לבוא ולעשות התאמות נגישות לפי התקן הישראלי בעניין.
<אייל לב ארי: "תכנים שמועלים באתרים כאמור – הפעם אתרי מחקר וכדומה או מעבדות - לרבות באתרים שהוקמו לפני יום תחילתן של תקנות אלה, יונגשו לפי בקשת תלמיד".
<אייל לב ארי: זאת אומרת, אתרים חדשים של מחקר שהוקמו לאחר התקנות, יהיו חייבים להיות על גבי פלטפורמה נגישה.
<אייל לב ארי: התכנים בכל האתרים – בין אם הוקמו לפני תחילת התקנות ובין אם אחרי – הנגשת התכנים תהיה לפי בקשת התלמיד.
<אייל לב ארי: זה כרגע העניין וזה הנוסח.
<רונן יצחק גיל: עוזר מחקר שהוא אדם עם מוגבלות, שצריך להשתמש באתר קיים לצורך המחקר בו הוא עובד, והאתר כרגע לא נגיש, חלות עליו ההוראות האלה?
<שמואל חיימוביץ': לא עליו.
<שמואל חיימוביץ': על האתר.
<רונן יצחק גיל: על האתר.
<סלי בסון: ההנגשה תהיה אליו כמו עובד אחר בארגון שהוא זקוק להתאמה אישית והוא יקבל התאמה אישית.
<אייל לב ארי: זה לא מכוח התקנות האלה.
<סלי בסון: לא מכוח התקנות האלה.
<רונן יצחק גיל: מכוח תקנות שונות.
<אייל לב ארי: פרק ד', לעובדים.
<אבי בלאו: אני רואה כאן בעיה עם העניין שתהיה הנגשה של מדיה תלויית זמן רק לפי בקשת תלמיד כי הדוגמה הכי ברורה היא שאם צריך להוסיף כתוביות למדיה כזאת, זה לוקח זמן וזה עלול להיות כבר מאוחר מדי.
<אבי בלאו: אי אפשר להשאיר את זה לבקשת תלמיד.
<אבי בלאו: אני גם רוצה להזכיר שלפי הסטטיסטיקות, לפחות מעל עשרה אחוזים מהאנשים שלומדים צריכים את הכתוביות האלה.
<אבי בלאו: אי אפשר להשאיר את זה לפי בקשת התלמיד.
<סלי בסון: הנושא של כתוביות לאודיו, אפילו הנציבות הבינה שהמשמעות הכלכלית של להציב מתמלל בו זמנית – בטכניון אמרו לי 7,000 שעות ואצלנו באוניברסיטה הפתוחה זה הרבה יותר – זאת עלות כלכלית בלתי סבירה.
<סלי בסון: אבל אני רוצה להגיד שאנחנו מחכים לטכנולוגיה כי הטכנולוגיה מאוד מתפתחת.
<סלי בסון: יכול להיות שתהיה טכנולוגיה שתאפשר תמלול בו זמנית או הקראה בו זמנית.
<סלי בסון: כרגע ההנגשה תהיה רק פרטנית כי אנחנו לא נעמוד בזה כלכלית.
אילן גילאון: אפשר להגדיר את זה במסגרת החוק.
<סלי בסון: לא נעמוד בזה כלכלית.
<סלי בסון: אתם צריכים להבין שזה דבר לא נורמלי.
<אבי בלאו: יש מקרים שצריך את זה מהיום להיום.
<סלי בסון: יש פתרונות.
<אבי בלאו: אני לא שמעתי על פתרונות.
<אבי בלאו: איזה פתרונות?
אילן גילאון: איך אתם עושים את זה?
אילן גילאון: מבחינת הזמן איך אתם יכולים לעשות את זה לפי בקשת סטודנט?
<סלי בסון: אצלנו למשל, באוניברסיטה הפתוחה, בהנחה שאנחנו מדברים - - -
<ענת טל: אנחנו מדברים על אתרים שהם לא להוראה.
<ענת טל: שימו לב, אנחנו בסעיף שמדבר על אתרים שהם לא להוראה.
<קריאה: אבל הוא כן מדבר על הוראה.
<סלי בסון: בכל מקרה, אנחנו יכולים להגיד שבאוניברסיטה הפתוחה יש לנו את כל הקורסים, יש לנו אותם בספרים.
<סלי בסון: אנחנו בלי קשר נותנים הנחיה פרטנית או עזרה פרטנית או תרגום פרטני.
<קריאה: אבל זה לא אופייני לכל האוניברסיטאות.
<סלי בסון: את אומרת שזה לא אופייני, אבל אם ההנגשה תהיה פרטנית, האוניברסיטאות צריכות למצוא פתרון פרטני.
אילן גילאון: ערן יסביר.
אילן גילאון: היה דיון והגיעו לאיזושהי פשרה.
<ערן טמיר: ראשית, דווקא החלק שעוסק כאן במדיה תלויית זמן הוא לא לעכשיו ולכן אני לא בטוח שחייבים לעשות עליו דיון כרגע.
<ערן טמיר: לעצם העניין.
<ערן טמיר: כשאנחנו מדברים על לפי בקשה, זה יכול להיות שסטודנט נרשם לקורס או נרשם לאוניברסיטה או נרשם ללימודים והוא אומר שכל מדיה תלויית זמן שקשורה אליו, תנגישו אותה.
<ערן טמיר: אז הם צריכים לדאוג לו להנגשה.
<אבי בלאו: זאת אפשרות, לבקש מראש.
<ערן טמיר: זה חלק מהעניין.
<אבי בלאו: שיהיה ברור.
<קריאה: אז הוא כן צריך לבקש את ההתאמות.
<ערן טמיר: צריך לבקש.
<אבי בלאו: אבל צריך להיות ברור שאפשר לבקש מראש.
<ערן טמיר: מבחינתנו בוודאי שזאת הכוונה.
<ערן טמיר: אני חושב שגם להם יהיה יותר קל.
אילן גילאון: זה לא ברור לפי הכתוב?
<אבי בלאו: לא כתוב שזה מראש.
אילן גילאון: תגדירו את זה.
<ערן טמיר: גם הוא מסכים לבקשה אלא שהוא אומר שהבקשה תהיה מראש.
<ערן טמיר: לא כל שיעור מראש ולא כל חומר צריך לחדש בקשה אלא בקשה אחת קבועה מהתחלה.
<ערן טמיר: גם לכם זה יותר קל.
<סלי בסון: כמו שאמרנו, הוא יגיש את הבקשה במועד.
<אייל לב ארי: זאת תמיד בקשה לפי תקנה 16.
<סלי בסון: בוודאי.
<סלי בסון: חייב לבקש הנגשה.
<יצחק קרביצ'נסקי: אני ממכללת אפקה.
<יצחק קרביצ'נסקי: בנוגע לתכנים שנמצאים גם באתרים ש סטודנטים וגם באתרים של אנשי סגל, מכיוון שאנחנו עוסקים בהנדסה, רוב החומר שלנו הוא שרטוטים, סקיצות, משוואות מאוד מורכבות, שם מבחינה טכנולוגית יש בעיה להנגיש את זה.
<יצחק קרביצ'נסקי: אז יש באמת בעיה איך לתת פתרון.
אילן גילאון: ערן, אתה מבין במה מדובר?
<ערן טמיר: אנחנו עברנו נושא.
<ערן טמיר: סגרנו את הנושא ההוא ועברנו לנושא אחר.
אילן גילאון: הוא אומר לך מטעמים הנדסיים.
<ערן טמיר: תקנה 35 חלה.
<ערן טמיר: כאשר יש בעיה טכנית, אפשר לקבל פטור טכני.
<ערן טמיר: זה קבוע.
<ערן טמיר: יש אפשרות של פטור טכני בתקנה 35.
<סלי בסון: פישוט לשוני שלא חל עליו.
<ערן טמיר: בתקנה 35, כאשר מדברים על אינטרנט, כשיש חומר שאי אפשר להנגיש אותו טכנולוגית – יש פטור.
<ערן טמיר: בכלל לא צריך לעבור דרכנו, דרך אגב, אלא זה פטור קבוע בתקנה 35.
<ננה בר: מכיוון שהסטודנט תלוי בחומרים האלה, מה הדד ליין לאוניברסיטאות?
<ערן טמיר: עכשיו הוא דיבר על זה.
<ערן טמיר: דד ליין לביצוע.
<ערן טמיר: היא שואלת מתי מבצעים.
<אייל לב ארי: במסגרת הבקשה.
<סלי בסון: אנחנו פונים בהתאמות לפי תקנה 16.
<סלי בסון: פונים במועדים לפי תקנה 16.
<סלי בסון: מרגע שהתקבלה החלטה.
<סלי בסון: מבקשים בקשה להתאמות לפי תקנה 16 במועדים של תקנה 16.
<ערן טמיר: אם הוא מגיש את הבקשה בזמן, הוא יקבל את ההתאמה כמו כולם.
<סלי בסון: בזמן.
<סלי בסון: עם תחילת הלימודים או לבחינה.
<סלי בסון: תלוי בהתאמה.
<סלי בסון: או בסיור שהוא צריך להיות.
<ננה בר: לפעמים יש הרצאות מתוקשבות שעולות רק באמצע הסימסטר.
<ערן טמיר: אבל אם הוא מודיע מראש שהוא צריך התאמה, זה כבר יעלה יחד עם ההנגשה, כל עוד הוא ביקש את זה בזמן.
<סלי בסון: הוא עצמו יקבל את זה כשזה יעלה.
<קלרה חן: אני מעיריית נתניה.
<קלרה חן: אני לא כל הבנתי למה החריגו את האוניברסיטאות מתקנות השירות באופן כללי ומתקנות החינוך, אבל אני מבינה שזאת החלטה שהתקבלה קודם.
<קלרה חן: אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת של הנגשת חומרי הלימוד.
<קלרה חן: מאחר שלא מופיע כאן לוח זמנים, מתי התקנות האלה אמורות להיכנס לתוקף, אני חושבת שסביר היה לאפשר לאוניברסיטאות - - -
אילן גילאון: יש תחולה.
<קלרה חן: אני לא ראיתי תחולה, אבל יכול להיות שמופיע ואני לא ראיתי.
<קלרה חן: על כל פנים, אני חושבת שסביר היה שחומרים שנמצאים כבר באתרים והם חומרים ישנים שהוכנסו לאתרים לפני שהתקנות האלה נכנסו לתוקף, באמת יונגשו על פי בקשה.
<קלרה חן: אבל לגבי חומרים חדשים, אני לא חושבת שזה ברור מספיק מהתקנות שחומרים חדשים חייבים להיות עומדים בתקנות נגישות השירות לגבי מידע, בדיוק כמו חומרים לגבי אתרי אינטרנט ולגבי כל החומרים הלימודיים.
<קלרה חן: אני חושבת שמהיום והלאה זה חייב להיות ברור שלא צריך בקשה של אדם מסוים שהחומר יהיה נגיש, אלא שחייבים מהיום והלאה לשים חומרים נגישים.
<רעות גולדשטיין: אני רוצה לענות לקלרה.
<רעות גולדשטיין: לגבי החומרים, את צודקת, אבל מה יקרה אם אדם בעל מוגבלות יגיע לחומר שהוכנס לפני התקנות ולא יהיה נגיש?
<רעות גולדשטיין: אז מה, זה אומר שהוא לא יוכל לגעת בחומר הזה?
<רעות גולדשטיין: זה לא נכון.
<רעות גולדשטיין: החובה חלה על כל החומרים באתר.
<רעות גולדשטיין: החובה צריכה לחול על כל החומרים באתר.
<רעות גולדשטיין: היא לא יכולה לעשות איפה ואיפה על חומר חדש ועל חומר ישן.
<ערן טמיר: לפי מה שכתוב, חומר שעלה לפני, הוא צריך לעשות הנגשה לפי בקשה.
<ערן טמיר: זה בכל מקרה.
<ערן טמיר: חומר חדש, אני מסכים עם מה שאמרה נציגת עיריית נתניה, שבאופן עקרוני, למעט החריגות שקבעו כאן, צריך להיות כמו תקנה 35.
<סלי בסון: העמדה של האוניברסיטאות היא שגם אתרי קורסים, צריכה להיות בהם הנגשה פרטנית גם אחרי התקנות.
אילן גילאון: אנחנו לא אוהבים להשתמש בביטוי פרטני כי זה שאוב ממקור אחר.
<סלי בסון: התאמה אישית.
אילן גילאון: התאמה אישית לפי בקשה.
<סלי בסון: התאמה אישית לפי בקשה.
אילן גילאון: פרטני, רק בתי ספר עושים פרטני.
<סלי בסון: אנחנו הסברנו לחברים שיושבים כאן.
<סלי בסון: אנחנו נמצאים במצב שאנחנו מדברים על כמה אתרי קורסים שיש לנו ויש לנו מאות, אם לא אלפים.
<סלי בסון: אנחנו ניתן פלטפורמה נגישה.
<סלי בסון: אתם צריכים להבין שהחוק נותן כאלה סנקציות מחמירות אם איזה מנחה או עוזר מחקר או עוזר סטודנט או עוזר מישהו שיעלה ויטעה ואנחנו נצטרך לשים כאן תשתיות של כוח אדם, רק כדי לבדוק האם כולם מעלים נכון וטוב ומדויק לאתרים.
<סלי בסון: זאת תקנה שקשה לעמוד בה.
אילן גילאון: לכן אנחנו עוסקים כאן במבחן הסבירות.
<סלי בסון: זאת תקנה שיהיה קשה לעמוד בה.
אילן גילאון: אני גם מעריך מאוד את האקדמיה.
אילן גילאון: אני מכיר הרבה מאוד משרדים שזה לא מעניין אותם כי הם מתכוונים להיות עבריינים מראש ואתם לא.
אילן גילאון: אני מאוד מעריך.
אילן גילאון: חבר'ה, אנא תתכנסו.
אילן גילאון: אם יש לכם דברים חדשים לומר, בבקשה.
<ישראל אבן זהב: יש לי שאלה.
<ישראל אבן זהב: אני לא רואה כאן שום התייחסות ללוח זמנים כשתלמיד נעשה נכה או בעל מוגבלות באמצע השנה.
<ישראל אבן זהב: צריך גם את זה להגדיר.
<ישראל אבן זהב: קורית תאונת דרכים או משהו והוא הפך לנכה בכיסא גלגלים.
אילן גילאון: מעצם זה שהוא מבקש את ההתאמה.
<ערן טמיר: זה לא מנוע.
<ערן טמיר: הוא יכול להגיש.
<ישראל אבן זהב: כן, אבל מתי צריך לבצע את זה?
אילן גילאון: הוא לא צריך להביא ניירות.
<ערן טמיר: יש לוחות זמנים שצריכים לקבוע.
<ערן טמיר: יש לוחות זמנים קבועים בתקנות.
<ישראל אבן זהב: אני חושב שאם זה קורה לו באמצע השנה, לא יודעים מראש כך שאפשר להתכונן, צריך לוחות זמנים הרבה יותר קצרים כי אחרת הוא לא יוכל ללמוד.
<סלי בסון: כבוד הוועדה, אם יקרה כזה דבר, ישראל, אנחנו לדעתי ישבנו ביחד בדיונים הראשונים על התקנות האלה ואם יקרה דבר כזה ויפנה אלינו סטודנט באמצע סימסטר כי קרתה לו תאונה שהפכה אותו לתלמיד עם מוגבלות, מיד הוא יקבל מענה.
<ערן טמיר: בכל מקרה לוחות הזמנים קבועים.
<ליאת הלבץ: יש סטודנט באוניברסיטת חיפה שזה בדיוק מה שקרה לו.
<ליאת הלבץ: חבר הכנסת גילאון מכיר את אותו סטודנט כי הוא פנה אליך, אל לשכתך, עם הסיפור שבאמת באמצע השנה הוא הפך לנכה.
<ליאת הלבץ: סטודנט לעבודה סוציאלית.
<ליאת הלבץ: סילקו אותו מהתואר והוא לא יכול היה לסיים אותו.
<קריאה: זה לא יכול להיות תלוי בהבטחות.
<ערן טמיר: זה לא עניין של הבטחות.
אילן גילאון: אני מציע לא להשתמש בדוגמאות.
<ערן טמיר: לדעתי מה שכתוב כרגע, אלה שלושים ימים.
<ערן טמיר: התקופה הקבועה היא תקופת מקסימום.
<ערן טמיר: אסור להם לחרוג ממנה.
<ערן טמיר: אם יש נסיבות שמצדיקות שזה יהיה יותר מהיר ואין להם מניעה, הם אמורים בכל מקרה לפעול יותר מהר.
<ערן טמיר: מה נקבע?
<ערן טמיר: 15, 14, 20?
<ערן טמיר: לפי מה?
אילן גילאון: אי אפשר לדבר על המובן מאליו שוב ושוב.
אילן גילאון: פעם אחת מדברים עליו והוא מובן מאליו.
<ענת טל: אני רוצה להוסיף התייחסות לאתרים של הקורסים.
אילן גילאון: ממש קצרה, בבקשה.
<ענת טל: קצרה מאוד.
<ענת טל: העמדה שלנו כפי שבאמת הובעה כבר, לא אמור להיות הבדל בין כיתה פיזית שהמרצה יושב עם התלמידים שלו לבין אתר של קורס שמתנהל באינטרנט.
<ענת טל: אם צריכה להיות הנגשה כאן, תהיה הנגשה כאן, ואם לא צריכה, לא תהיה.
אילן גילאון: הגיוני.
<ערן טמיר: השאלה היא מהי ההנגשה.
<שמואל חיימוביץ': אני מקווה שבדלת האחורית את לא מכניסה כיתה פיזית.
<ענת טל: אני לא מכניסה שום דבר.
<ערן טמיר: אני מזכיר שגם בנושא של שירות וגם בנושא הפיזי, חלק מההנגשה הוא קבוע מראש בכיתה, גם בכיתה, וחלק מההנגשה הוא לפי בקשה.
<ערן טמיר: לכן זה גם ההסדר כאן.
אילן גילאון: ההשוואה שלה היא נכונה.