GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: זה לגבי הסכמי שכר טרחה.
<דוד ידיד: 25 אחוזים ועוד מע"מ.
<דוד ידיד: ביחד זה יוצא 42 אחוזים.
<נעה בן שבת: לא 42 אחוזים.
<נעה בן שבת: אני בדקתי את זה.
<נעה בן שבת: זה יוצא בסביבות 35 אחוזים אם אנחנו מפחיתים את ההפחתה של המע"מ.
<קריאה: אולי נעשה את זה פלוס מע"מ.
אלי אלאלוף: אנחנו לא בשוק.
אלי אלאלוף: אנחנו בוועדת הכנסת.
<נעה בן שבת: הסכום של 360 שקלים הוא סכום שכן דובר עליו בפגישות שלנו.
<נעה בן שבת: הסכום של 3,700 שקלים כן מייצג את הנתונים שאמרו לנו לגבי ההוצאות שקיימות לגבי התביעה ופי שניים מזה, זאת אומרת, הרווח הוא עוד מאה אחוזים מעל ההוצאות.
<נעה בן שבת: כיוון ששני הסכומים התמצו בהפחתה של 25 אחוזים, זאת ההפחתה שאנחנו מדברים עליה.
<נעה בן שבת: אני שוב מזכירה שמדובר על הסכמים קדימה.
<דוד נאוי: לא הבנתי את פסקה (ב).
<נעה בן שבת: לגבי ההחלטה המינהלית.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על הנושא של ה-שישים שקלים.
<נעה בן שבת: כאן התחושה הייתה ש-שישים השקלים נראו כסכום נמוך מדי ומצד שני אנחנו זוכרים שאנחנו מדברים רק על זכאות למענק שנתי ובאמת הפעולה של הגשת הטופס, הטופס על פניו נראה בהחלט פשוט.
<נעה בן שבת: רצינו להציע סכום של 120 שקלים לגבי הנושא הזה.
<נעה בן שבת: לעומת זאת, כאשר הוגש קודם כל ערר, יהיה מדובר בסכום של 360 שקלים.
<נעה בן שבת: שני הסכומים האלה כוללים מע"מ.
<נעה בן שבת: בהמשך למה שאמר עורך דין ידיד וגם ההערות שנאמרו כאן לגבי הרטרואקטיביות של ההוראה.
<נעה בן שבת: כדי לצמצם את הפגיעה ולמנוע את הרטרואקטיביות, להוסיף הוראה בסעיף התחולה שאומרת שלגבי הסכמי שכר טרחה שנחתמו לפני יום פרסומו של חוק זה, יהיה מדובר בסכומים של 473 שקלים כולל מע"מ.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, המע"מ כן ייספג אבל כך תצומצם כמעט לאפס הרטרואקטיביות בהצעת החוק הזאת.
אלי אלאלוף: אלה המספרים.
אלי אלאלוף: הם לא לוויכוח.
אלי אלאלוף: אנחנו נאשר את כל החוק ואת תיקון החוק הזה בישיבתנו הקרובה.
אלי אלאלוף: ננסה לקיים את הישיבה הבאה עוד לפני הפגרה.
<דוד נאוי: בפסקה (ב), פסקת משנה (א), במקום 473 שקלים יבוא, מה?
<קריאה: 360 שקלים.
אלי אלאלוף: כולל מע"מ.
טלי פלוסקוב: טוב, שוב בוקר טוב לכולם.
טלי פלוסקוב: הנושא של הוועדה שלנו הוא מצוקת הארגונים המטפלים בפליטי וניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה הקדמה קטנה על כך – מי זה הם פליטי השואה ולמה אנחנו צריכים לתמוך בהם, כשאנחנו יודעים שיש עוד לא מעט ארגונים שאולי הם אפילו מקבלים תמיכות ממשרדים כאלה ואחרים, אבל אנחנו הולכים לדבר על הארגונים שלא מקבלים תמיכה, או אם מקבלים – היא מאד מאד קטנה.
טלי פלוסקוב: אני מתחילת הקדנציה, כשהתחלתי לטפל בנושא של ניצולי ופליטי שואה יחד עם הרשות לניצולי השואה, עפרה רוס, שאנחנו כל יום כמעט מדברות כדי להעלות נושאים כאלה ואחרים לפתרון וגיליתי שיש במדינת ישראל לא מעט אנשים שעוזרים לפליטי וניצולי השואה בהתנדבות מלאה.
טלי פלוסקוב: ומי צריך את העזרה הזאת?
טלי פלוסקוב: אנשים שבעצם לא יודעים להסתדר לבד.
טלי פלוסקוב: אנשים שאולי בגלל שהגיעו לארץ בגיל מבוגר כבר, לא צלחו ללמוד עברית ובגלל שהם לא יודעים עברית הם לא יודעים לפנות לעובדת הסוציאלית ולא לקופת החולים ולא לארגונים שעוזרים לניצולי השואה ולא יודעים ללמוד על הזכויות שיש להם; והנושא של מיצוי זכויות זה נושא שכל הזמן עולה על שולחן הוועדה.
טלי פלוסקוב: לכן חשבתי הרבה והגעתי למסקנה שדווקא הארגונים האלה הם חייבים לקבל תמיכה מהמדינה.
טלי פלוסקוב: הם חייבים לדעת שעל העבודה שהם עושים המדינה תומכת בהם, גם אם זה בכסף, גם אם זה בשווה כסף, כי בלי עזרה שלהם – אותם פליטי וניצולי שואה הופכים להיות לאנשים בודדים, וברגע שאנשים מתבודדים, לא מזמן שמענו על מקרה בחיפה, כששני בני זוג מתו אחד אחרי השני.
טלי פלוסקוב: כי אולי הם לא ידעו למי לפנות במצוקה?
טלי פלוסקוב: אף אחד מאיתנו לא יודע.
טלי פלוסקוב: ולכן אני אומרת, אנחנו חייבים להיות שם לצידם וזה המקום, בתחילת הוועדה, להגיד תודה לכל האנשים שהגיעו לכאן ואני יודעת שהגיעו לכאן לא מעט אנשים שעושים את העבודה שלהם בהתנדבות ועוזרים ותומכים בניצולי ובפליטי השואה.
טלי פלוסקוב: אני אשמח אם אנחנו נשמע כמה מהם כדי להבין במה מתבטאת העזרה הזאת.
טלי פלוסקוב: ולפני שאנחנו נמשיך ואני אתן את זכות הדיבור לכמה אנשים, אני חייבת להגיד שאני סיפרתי את הסיפור לשר האוצר משה כחלון ואמרתי לו שזה לא יכול להיות שהאנשים האלה נשארים ללא אוזן קשבת.
טלי פלוסקוב: האנשים האלה לא יודעים למי לפנות כשהם זקוקים לעזרה, ורק דוגמא אחת נתתי לו, הדיון בוועדה הזאת, של נכים, קשישים, שרק בגלל שלא הכירו בזכויותיהם, לא ידעו שהם צריכים להגיש נייר לביטוח הלאומי כדי לקבל תוספת של 500 שקלים בחודש.
טלי פלוסקוב: לכן אני חוזרת ואומרת שוב, הנושא של מיצוי זכויות הוא הנושא החשוב ביותר, במיוחד בין האנשים הקשישים, במיוחד באנשים שלא יודעים את השפה העברית.
טלי פלוסקוב: וזה לא סוד שאחוז מאד גבוה בין הניצולים ופליטי שואה, הם אלה שעלו מברית המועצות לשעבר, ועלו בגיל מבוגר יותר, בגיל שכבר היה להם נורא קשה ללמוד את השפה ולדבר את השפה ולהתחבר, להיות חלק מהחברה הישראלית.
טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה להתחיל לשמוע מכמה אנשים שמטפלים בנושא של פליטי השואה או מטפלים בפליטי השואה, וראשון הדוברים יהיה מר יהודה דוידוב.
טלי פלוסקוב: אני אשמח יהודה אם אתה תגיד נכון מה התפקיד שלך, כדי שאנחנו נוכל לדעת.
<יהודה דוידוב: אוקיי.
<יהודה דוידוב: צהריים טובים, כבוד יושבת הראש וועדת המשנה לענייני קשישים, חברת הכנסת וידידתנו היום, טלי פלוסקוב, עפרה רוס, אורחים מכובדים.
<יהודה דוידוב: לצערי, לפני שאני אתחיל, גם אתמול קרה לנו מקרה, נפטרה אשתו של אברהם שרנפולסקי, ניצולת שואה, פליטת שואה, ונפטר גם ניצול השואה האחרון שניצל מטרבלינקה.
<יהודה דוידוב: אז אני מנסה להגיד שכל יום, כל יום נפטרים ונפטרים והכמויות של האנשים קטנות וקטנות.
<יהודה דוידוב: אני חבר הנהלת חזית הכבוד ומנהל תכניות בגולבל פורום יד עזרה לישראל, ועיקר הפעילות שלנו, ושלי אישית, לפחות בשבע שמונה השנים האחרונות, זה סיוע ועזרה לפליטי השואה ולניצולי השואה בכלל.
<יהודה דוידוב: אני זוכר, אחרי שטלי דיברה, שבשנת 2007, אני כיושב ראש עמותת עולים לאקדמיה, ואז ברמן יושב ראש תנועת חזית הכבוד והיה אברהם שרנפולבסקי, ועמותות וארגונים, נפגשנו עם שר הרווחה, אז היה יצחק הרצוג.
<יהודה דוידוב: הנושא – חוסר תקשורת מוחלט בין קבוצות ניצולי שואה דוברי השפה הרוסית במדינות חבר העמים, עם שירותי הרווחה.
<יהודה דוידוב: ואז באנו עם תכניות מיוחדות ואחת מההחלטות היו לקיים עכשיו סמינרים בין קבוצות של ראשי ארגונים ועמותות באותן הרשויות, עם שירותי הרווחה, על מנת ליצור את הקשר.
<יהודה דוידוב: אז באנו והסברנו שאין מה לעשות, עקב המנטאליות התרבותית, חוסר ידיעת השפה, מביא אותם למצב שאין להם למי לפנות.
<יהודה דוידוב: הגופים היחידים שהם פונים אליהם עכשיו זה התאחדויות דוברי השפה הרוסית.
<יהודה דוידוב: היום חזית הכבוד מייצגת תחת הגג שלה כ-150 עמותות וארגונים בכל רחבי הארץ.
<יהודה דוידוב: כאילו יצא ככה שזה הארגון המייצג של העמותות והארגונים, וביניהם גם שמונה התאחדויות שמייצגות כ-70,000 פליטי שואה.
<יהודה דוידוב: אז 150,000 דוברי השפה הרוסית, קשישים, אזרחים ותיקים היום, מקבלים תמיכה וסיוע רק בהתנדבות ולפעמים הפניות הן קשות ביותר.
<יהודה דוידוב: בשנת 2009 פנה אלינו יושב ראש חזית הכבוד, אלכסנדר ברמן, ובאותה ישיבה אני זוכר, גם יפים קיפניס, ליושב ראש ארגון גלובל פורום, אנדרי גשירובסקי שעושה מאמצים רבים וגדולים בשביל לסייע לפחות לאותם האנשים שנתקעים ונמצאים בבדידות בחייהם.
<יהודה דוידוב: ואז בואו תעזרו לפליטי שואה.
<יהודה דוידוב: אז אמרנו מה זה פליטי שואה?
<יהודה דוידוב: וכשהתחלנו ובדקנו את הנושא, התברר שרובם חיים בעוני.
<יהודה דוידוב: למה?
<יהודה דוידוב: כי אין להם קצבה וכולם חיים עכשיו ומתקיימים מקצבת זקנה, אבל רוב הכסף לאן הולך?
<יהודה דוידוב: הולך לשכירות, לדמי שכירות.
<יהודה דוידוב: התברר ש-50,000, אני אומר 50,000 גמלאים דוברי השפה הרוסית היום ממדינות חבר העמים, גרים בשכירות.
<יהודה דוידוב: ועכשיו דמי השכירות בין 2,000 ל-3,000 שקלים וזה יוצא בין 60% ל-75% אנשים שמהקצבה משלמים לדמי שכירות.
<יהודה דוידוב: אז מה נשאר להם לאכול?
<יהודה דוידוב: אז בגלל זה בסוף החודש הם חושבים האם לקנות לחם או לקנות תרופות.
<יהודה דוידוב: אנשים חולים.
<יהודה דוידוב: אנשים נמצאים במצב סוציו-אקונומי מאד נמוך.
<יהודה דוידוב: עכשיו, תיקחו בחשבון, 25,000 גרים לבד ועוד 25,000 עם המשפחה.
<יהודה דוידוב: זה לא יאומן.
<יהודה דוידוב: ואני מבטיח, זה אחד מהנושאים החשובים ביותר.
<יהודה דוידוב: אני גם פונה ותהיה יוזמה שלנו לעשות סקר מיוחד רק של פליטי שואה ובאמת לראות עכשיו ולבדוק את המצב.
<יהודה דוידוב: יש פה את ארגון חזית הכבוד, שבמהלך, אנחנו זוכרים לפני כמה חודשים, גם בכנסת חגגנו עשור לארגון.
<יהודה דוידוב: ארגון שעושה מאמצים רבים ויצר קשר ברשויות.
<יהודה דוידוב: יש קשר הדוק היום עם 160 רשויות.
<יהודה דוידוב: מה זה 160 רשויות?
<יהודה דוידוב: זה לא רשות שירותי רווחה, וזה לא לשכות רשות העיר שיש יועצים לאזרחים ותיקים שאין להם קשר, שיש עכשיו עובדים סוציאליים שאין להם קשר עם אותם הגופים.
<יהודה דוידוב: זה סניפים של התאחדות פליטי שואה, סניפים של התאחדות יוצאי אוקראינה, סניפים של התאחדות ארגון הוטרנים בישראל, ובין 160 ל-180 סניפים שעושים עבודה בהתנדבות, ואף אחד לא תומך בהם חוץ מהוטרנים שמדי פעם היו מקבלים תקציבים במסגרת תקציבים של משרד הקליטה, אבל רוב האנשים נשארים בלי סיוע, בלי תמיכה, בלי כיבוד.
<יהודה דוידוב: אני חושב שהמינימום לפחות הוא לתמוך, לסייע לאותם הארגונים והמתנדבים, בשביל שהם יעזרו לקהילה הזו.
<יהודה דוידוב: אז זה מיצוי הזכויות ואת זה אפשר לעלות לבקר אותם לפחות פעמיים בשבוע, של כל ארגון, סניף, שיהיה להם מקום איפה לשבת ברשות ולסייע.
<יהודה דוידוב: לעשות, להרים טלפונים, קו חם פעמיים בשבוע לאותם ניצולי השואה שנמצאים בבדידות.
<יהודה דוידוב: אני אספר, אני חייב לספר - - -
טלי פלוסקוב: יהודה, אני מבקשת לסכם.
<יהודה דוידוב: כן, אני כבר מסכם.
<יהודה דוידוב: פשוט לפני שנתיים, פנתה אלינו פתאום בת של מישהי שצריכה עזרה, והיא כבר 4 שנים לא יורדת מקומה רביעית ואף אחד לא מבקר אותה.
<יהודה דוידוב: אז ביקרנו אותה והתברר שכאלה אנשים נמצאים גם בבית שאן, גם באור עקיבא, בהרבה מקומות.
<יהודה דוידוב: הבניינים האלה שעומדים עכשיו על עמודים, ואף אחד, בגלל שהם לא יכולים, הם מנותקים, ואז רק אותם הארגונים, אותם המתנדבים מבקרים אותם.
<יהודה דוידוב: אני רואה חשיבות רבה בתמיכה של משרד האוצר, בכלל של הממשלה, כארגון וגוף מייצג בארגון חזית הכבוד, שבעצם היום הוא קואליציה של כל דוברי השפה הרוסית, וביניהם כ-100,000 ניצולי שואה וצריך לייצג אותם לפחות ב - - - האחרונים.
טלי פלוסקוב: תודה רבה ליהודה דוידוב.
טלי פלוסקוב: אני אבקש לשמוע את יושב ראש ארגון פליטי השואה הארצי, יפים קיפניס.
<יפים קיפניס: שלום.
<יפים קיפניס: זו פעם שנייה שאני נמצא בוועדה הזאת.
<יפים קיפניס: אתם זוכרים מה אני דיברתי בישיבה הראשונה?
<יפים קיפניס: מה אני רוצה להגיד עוד היום?
<יפים קיפניס: אני לא יודע באיזה קריטריונים עובד ארגון רווחה.
<יפים קיפניס: עכשיו חורף עוד מעט נגמר, רוצים לעזור לאנשים.
<יפים קיפניס: היה קר מאד וקצת כסף, 300 שקלים, 500 שקלים.
<יפים קיפניס: למי נותנים כסף?
<יפים קיפניס: הקריטריון שבן אדם גר בעמידר, שיש לו מטפלת וזהו.
<יפים קיפניס: ומי שגר בשכר דירה, מי שלא מקבל שום דבר, ארגון הרווחה לא יודע מי האנשים האלה.
<יפים קיפניס: אנשים מגיל יותר מ-80, אני לבד נתתי בכל עיר את השמות למשרד הרווחה של אנשים בגילאים מעל 80, שחייבים, אני חושב שהם חייבים לקבל 200 שקלים ואוצ'רים בכל חודש.
<יפים קיפניס: לא נותנים לאנשים האלה.
<יפים קיפניס: הרשימות שלנו, אנחנו לא יודעים איפה הן.
<יפים קיפניס: התקשרתי לבן אדם, יושב ראש עמותה, רם אקשטיין, הוא אמר רק תדבר עם הרווחה.
<יפים קיפניס: אני חושב שבסוף, מתי יהיה סוף בארגון הזה?
<יפים קיפניס: מתי הם ישמעו מה שאנחנו מדברים?
<יפים קיפניס: ואני חושב שמה שצריך לעשות, בכל עיר, כמעט בכל עיר, בעמותה שלנו יש 33 ארגונים – בירושלים, באר שבע, אשדוד - - -
טלי פלוסקוב: תחת חזית הכבוד?
<יפים קיפניס: לא, לא.
<יפים קיפניס: אנחנו לבד.
<יפים קיפניס: חזית הכבוד זה-.
טלי פלוסקוב: אתה מדבר על פליטי שואה כרגע.
<יפים קיפניס: כן.
טלי פלוסקוב: בפליטי שואה יש 33 ארגונים.
<יפים קיפניס: אז פעם אחת, דוגמא אחת אין שיושב ראש רווחה בעיר יגיד בוא, אתה יושב ראש ארגון בעיר שלי, תגיד לי מי חייב לקבל או מי לא צריך היום לקבל.
<יפים קיפניס: אין דוגמאות.
<יפים קיפניס: אין.
<יפים קיפניס: הם לא יודעים מי אנחנו, אבל גרים בעיר.
<יפים קיפניס: זה תושבי העיר.
<יפים קיפניס: זה לא בסדר.
<יפים קיפניס: ואני רוצה להגיד לכולם, מי שנמצא כאן, חברים, מחר יהיה מאוחר.
<יפים קיפניס: הגיל שלנו אוי אוי אוי.
<יפים קיפניס: זהו.
טלי פלוסקוב: תודה יפים.
<תמי מרוז: סליחה, הייתי רוצה להגיב בשם משרד הרווחה.
<תמי מרוז: אם הבנתי נכון את מה שמר קיפניס אמר.
טלי פלוסקוב: בבקשה, רק שמך לפרוטוקול.
<תמי מרוז: תמי מרוז, מפקחת ארצית לניצולי השואה.
<תמי מרוז: לפני שישאלו אותי אז אני אגיד, ניצולי ונפגעי השואה אצלנו הם אותו דבר.
טלי פלוסקוב: ניצולי שואה ופליטי שואה זה אותו דבר.
<תמי מרוז: כן.
<תמי מרוז: אין אצלנו הפרדה לגבי כל השירותים.
טלי פלוסקוב: נכון, בשנת 2014 כשבעצם צרפו אותם למשרד האוצר השוו את הזכויות שלהם.
<תמי מרוז: מאז שאנחנו נותנים שירותים, משנת 2009, אין אצלנו הפרדה.
<תמי מרוז: מי שמוכר באיזה שהוא גוף כניצול, פליט, נפגע שואה - הוא מקבל שירותים אצלנו.
טלי פלוסקוב: טוב לשמוע.
<תמי מרוז: אצלנו במשרד הרווחה בדרך כלל פעמיים בשנה מחלקים חבילות מזון לנזקקים.
<תמי מרוז: זה לא רק לניצולי שואה.
<תמי מרוז: זה לא רק לקשישים ובכל עיר יש כמובן הרבה יותר נזקקים.
<תמי מרוז: זה משפחות, זה ילדים, זה תינוקות, זה נכים.
<תמי מרוז: כל מה שמשרד הרווחה מטפל וזה כל האוכלוסייה, וכל עיר מחלקים לפי קריטריונים של המצב שם.
<תמי מרוז: אז עם כל הכבוד, אני עובדת - - -
טלי פלוסקוב: דווקא פה אני רוצה ברשותך לציין משהו.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שכרגע דיברנו.
טלי פלוסקוב: מי שהגיע למחלקה שלכם ומי שנמצא בטיפול של מחלקת הרווחה, אני מאמינה שהאנשים האלה דווקא נמצאים בטיפול.
טלי פלוסקוב: אבל מה קורה לאלה שלא הגיעו אליכם?
<יהודה דוידוב: 90% לא מגיעים.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שהאנשים אומרים.
טלי פלוסקוב: הם לא יודעים לאן להגיע, הם מתביישים להגיע.
<יהודה דוידוב: כולם נכים.
טלי פלוסקוב: צריך להכיר במנטאליות שלהם כדי להבין, האנשים האלה מתביישים להגיע למחלקת הרווחה.
טלי פלוסקוב: מה קורה לאנשים האלה?
טלי פלוסקוב: ועל אלה אנחנו מדברים ולכן אני חושבת שלארגונים האלה יש תפקיד מאד מאד מאד חשוב, לחשוף את כל האנשים האלה שנמצאים בבתים.
<יפים קיפניס: נכון.
טלי פלוסקוב: האנשים שמתבודדים ומתביישים במצבם.
טלי פלוסקוב: גם כשאין להם מה לאכול הם לא יבואו אליכם לבקש, כי הם מתביישים.
<תמי מרוז: בכל מקרה באים יותר ממה שיש לנו לתת, לצערי.
טלי פלוסקוב: לצערנו הרב.
<תמי מרוז: מאד.
<תמי מרוז: אבל יש שם איזו שהיא חלוקה שאני לא יכולה פה לפרוש.
<תמי מרוז: יש קריטריונים של כלל האוכלוסייה.
טלי פלוסקוב: והקריטריון הראשון הוא שבן אדם רשום במחלקת הרווחה.
טלי פלוסקוב: זה בסיסי, והם לא רשומים.
<תמי מרוז: רגע, סליחה, חלקם הגדול רשום, חלקם הגדול מקבל, חלק מכובד מהם מקבל שירותים מאיתנו.
<תמי מרוז: גם אם הם לא מטופלי רווחה הם מקבלים את שלנו – קפה אירופה, קפה מוסקבה ועוד שירותים שאנחנו נותנים.
<תמי מרוז: לא כל מי שרשום ברווחה מקבל את החבילות האלה.
טלי פלוסקוב: נכון, זה גם וגם.
<תמי מרוז: אז זה מה שאני אומרת, אז גם אם היו רשומים היו סדרי עדיפויות.
<תמי מרוז: מה שכן אני יכולה להגיד, זה כשאנחנו מחפשים מתנדבים ואנחנו מפעילים בסכום עתק מתנדבים לבתים של ניצולי שואה, אין מתנדבים דוברי רוסית.
טלי פלוסקוב: אז רגע, אז אני רוצה להגיד לך את טועה פה ובגדול.
טלי פלוסקוב: יש, אבל הם לא עובדים אתכם, נכון?
טלי פלוסקוב: הם נמצאים.
טלי פלוסקוב: תסתכלי על כל האנשים האלה שיושבים פה - - -
<יהודה דוידוב: תמי, אני מוכן תוך שבוע לשים תכנית על השולחן.
<תמי מרוז: אני לא מדברת על ארגונים התנדבותיים, אני מדברת על - - -
טלי פלוסקוב: על אנשים.
<תמי מרוז: שלנו לשלוח מתנדבים לבתים של ניצולי שואה שזקוקים לעזרה.
<תמי מרוז: לא עזרה במובן של מטפל.
טלי פלוסקוב: כן, ברור.
<תמי מרוז: לשיחה, טיול או - - -
טלי פלוסקוב: נכון, נכון, גם להגיד מזל טוב ליום הולדת ללא משפחה.
<תמי מרוז: לכל דבר.
<תמי מרוז: פעם בשבוע אנחנו שולחים מתנדבים.
<תמי מרוז: אנחנו לא מוצאים מתנדבים דוברי רוסית, ובזה אולי אתם יכולים לעזור לנו.
טלי פלוסקוב: כן, אוקיי.
<יפים קיפניס: גברת טלי, כמה שנים לפני הייתה פגישה איתנו, את זוכרת?
<תמי מרוז: בטח.
<יפים קיפניס: מה עשיתם עם הבקשה שלנו?
<יפים קיפניס: שום דבר.
<יפים קיפניס: אנחנו מבקשים ממך מאד, גם היום, לעשות ישיבה, פגישה עם האחראי בעיר ממחלקת הרווחה, ויושב ראש הארגון שלנו בעיר, ביחד.
<יפים קיפניס: שידברו.
<יפים קיפניס: אתם יכולים לעשות את זה?
<תמי מרוז: אני לא יכולה להחליט ל-260 מחלקות רווחה ב-260 רשויות את סדר העדיפויות שלהם.
<יפים קיפניס: אבל הם לא רוצים לדעת מזה.
<יפים קיפניס: מי?
<יפים קיפניס: אנחנו לא יודעים אפילו.
טלי פלוסקוב: יפים, מה שאני אעשה זה יהיה באחת ההמלצות של הוועדה הזאת.
טלי פלוסקוב: אנחנו נוציא מכתב לכל רשות, לכל מחלקות הרווחה ברשויות המקומיות על קיום הוועדה ושאנחנו מבקשים להיפגש עם הנציגים של הארגונים במקום, לשמוע אותם, להקשיב להם, לראות איך אפשר לשתף פעולה, שלא יהיה מצב שהם אומרים שאין מתנדבים כאשר אצלכם יש מתנדבים, אבל הם מנותקים לגמרי ממחלקת הרווחה היישובית.
<יהודה דוידוב: כן, ויועץ ראש לענייני אזרחים ותיקים, טלי, יש היום בכל רשות.
<יהודה דוידוב: אז זה שני גופים שצריכים להיות מחוברים לארגונים.
טלי פלוסקוב: נכון, כשאני הייתי ראש רשות אני יודעת שהייתה החלטה שבכל רשות יהיה יועץ לעניינים של הגמלאים.
טלי פלוסקוב: אני מסכימה ואנחנו נעשה את זה.
טלי פלוסקוב: זו תהיה אחת מההמלצות של הוועדה.
טלי פלוסקוב: רבותי, אני רוצה להמשיך.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם ויהודה ציין את זה ששמואל וילנברג, אחד מ-67 היהודים שנמלטו ממחנה ההשמדה במהלך המרד שפרץ בטרבלינקה, שהוא נפטר.
טלי פלוסקוב: אשתו כותבת פה משהו שלא השאיר אותי בלי דמעות כמעט.
טלי פלוסקוב: רעייתו סיפרה הבוקר – אתמול אחרי הצהריים היינו לידו.
טלי פלוסקוב: הוא לא נפטר לבד.
טלי פלוסקוב: אני והבת שלו החזקנו לו ידיים וראינו איך הוא נפרד מאיתנו.
טלי פלוסקוב: וכשקראתי את המשפט הזה חשבתי – כמה מתוך אנשים כאלה כן נשארים לבד?
טלי פלוסקוב: ולכמה אנשים מתוך אלה אין מי שיחזיק את היד שלו?
טלי פלוסקוב: ולכן אני חושבת שאנחנו מדברים וגם עכשיו אני מדברת וצמרמורת בגופי, כי הדברים האלה, זה מחובותינו לדאוג שהאנשים האלה באמת לא יישארו לבד אף פעם, וגם כשהם הולכים לעולם.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להמשיך.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לשרה מטיאס, יושבת ראש ארגון פליטי שואה בירושלים, לספר על הפעילות שלכם.
טלי פלוסקוב: בבקשה שרה, ספרי לנו מה קורה בירושלים, בכמה אנשים אתם מטפלים.
טלי פלוסקוב: איפה הקושי?
<שרה מטיאס: קודם כל שלום לכולם.
<שרה מטיאס: אני מראש מבקשת סליחה, העברית שלי לא מאה אחוז.
טלי פלוסקוב: את מדברת מצוין.
<שרה מטיאס: תודה.
<שרה מטיאס: הארגון שלי, הוא ארגון לניצולי שואה ופליטי שואה.
<שרה מטיאס: יותר מ-200 בני אדם בקבוצה שלי.
<שרה מטיאס: אבל יום יום זה קשה לי להגיד, אני צריכה לכתוב שמות שנפטרו.
<שרה מטיאס: אני כבר לא כותבת נפטר, אני כותבת שהלך.
<שרה מטיאס: למה שזה מאד מאד קשה.
<שרה מטיאס: כשאמרו פה שאנשים מבוגרים, בלי שפה, בלי עזרה בכל הדברים, והארגון שלנו מנסה לעזור לאנשים כאלה, כמה שאנחנו יכולים.
<שרה מטיאס: אנחנו הולכים אם צריך לביטוח הלאומי, או מחפשים מישהו מהאנשים הסוציאליים שלא רוצים לדבר ברוסית, לא רוצים לתת לבן אדם שיכול לדבר ברוסית.
<שרה מטיאס: אבל אנחנו גם, אני תמיד אומרת, אני הכי הכי צעירה, אני רק בת 74.
<שרה מטיאס: סליחה אני מאד מאד מתרגשת, למה שנפטרה מאיה, חברה שלנו.
<שרה מטיאס: היא קרובה שאנחנו יודעים וזה מאד מאד כואב.
<שרה מטיאס: אנחנו עובדים ביחד בעמותת חזית בכבוד, למה?
<שרה מטיאס: רק עמותת חזית בכבוד נותנת את כל האינפורמציה שיש ברוסית, באתר שלהם.
<שרה מטיאס: אנחנו ביקשנו גם מהביטוח הלאומי, גם מהארגונים האחרים, לתת אינפורמציה ברוסית.
<שרה מטיאס: אף אחד לא רוצה לעשות את זה.
<שרה מטיאס: כולם אומרים כן, כן, יהיה.
<שרה מטיאס: יהיה ספר.
<שרה מטיאס: יהיה עוד משהו, עוד אינפורמציה, אבל שנים.
<שרה מטיאס: אני בארץ 25 שנים ואני לא קיבלתי שום כלום.
טלי פלוסקוב: רגע, רגע, אבל את ראית את החוברת האחרונה שיצאה מהרשות לזכויות ניצולי השואה בשפה הרוסית לפני כשבועיים?
<שרה מטיאס: לא קיבלנו אותה.
טלי פלוסקוב: עוד לא.
טלי פלוסקוב: החוברת נשלחת הביתה לכל ניצולי ופליטי השואה.
טלי פלוסקוב: זה עוד לא נשלח?
<יפים קיפניס: לא, לא, לא.
טלי פלוסקוב: אז אנחנו נשאל.
טלי פלוסקוב: אבל החוברת יצאה כבר.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת אני כבר ראיתי את החוברת הזאת.
<יהודה דוידוב: טלי, אנחנו ביקשנו גם, הכי טוב לעשות דרך הארגונים שלנו ואנחנו יודעים שזה יגיע לאנשים.
<שרה מטיאס: מה עוד אני רציתי להגיד?
<שרה מטיאס: היה לנו מזל ויש את הארגון תקווה, שנותן לכמה אנשים עזרה סמטלוגיה בחינם.
<יהודה דוידוב: טיפולי שיניים.
<שרה מטיאס: כן.
<שרה מטיאס: ואנשים שהולכים לשם לא יודעים עברית.
<שרה מטיאס: מה אני עושה?
<שרה מטיאס: כל יום שני ויום חמישי, אני הולכת עם בני אדם, יושבת עם רופא ועוזרת.
<שרה מטיאס: היום אני לא יכולתי ללכת בגלל שאני באתי לפה.
<שרה מטיאס: מה אני עשיתי?
<שרה מטיאס: אני ביקשתי מבעלי, לך בבקשה, תעזוב את כל העבודות שלך ולך לעזור לארבעה בני אדם שיכולים לקבל את הטיפול.
<שרה מטיאס: ועוד אחד.
<שרה מטיאס: יש את מרכז האינפורמציה שעושה חזית בכבוד.
<יהודה דוידוב: מרכז מידע.
<שרה מטיאס: ואנחנו, הנה, כמה אנשים יושבים פה, אנחנו הולכים חמישה ימים בשבוע, שלוש-ארבע שעות, אנחנו יושבים בטלפון ונותנים אינפורמציה לאנשים שמתקשרים ברוסית, בגלל שהם לא יכולים להבין מה אומרים בעברית.
<שרה מטיאס: הגברת אמרה שיש מתנדבים שמתקשרים.
<שרה מטיאס: דווקא אתמול אנחנו קיבלנו טלפון ואמרה בחורה שמי אורית ואני רוצה לעזור לכם, מה אתם מקבלים כמו ניצולי השואה.
<שרה מטיאס: מזל שלי שאני לא מאה אחוז, אבל אני מבינה עברית ודיברתי.
<שרה מטיאס: המתנדבים מדברים בעברית, שלוקחים את הטלפון, שם, מסתכלים מאיפה בן אדם.
<שרה מטיאס: אי אפשר למצוא בן אדם שמדבר ברוסית ולהתקשר אליו ולשאול במה הוא זקוק לעזרה, מה צריך, איזה עזרה הוא צריך.
<שרה מטיאס: זהו.
טלי פלוסקוב: קודם כל אני באמת רוצה לחזק אותך ולהגיד לך תודה, תודה על זה שאת כל בוקר קמה ועוזרת לאנשים, לך, לבעלך ועוד לא הרבה אנשים כמוך, באמת יישר כוח ורק שתהיו בריאים באמת.
טלי פלוסקוב: לדעת ככה לטפל באנשים יותר מבוגרים מכם, מחמם את הלב.
טלי פלוסקוב: טוב, עוד דוגמא אחת.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע את מר דוד לווין, יושב ראש ארגון יוצאי אוקראינה.
<דוד לווין: צהריים טובים.
<דוד לווין: כבוד חברת הכנסת טלי פלוסקוב, משתתפי הישיבה הנכבדים.
<דוד לווין: קצת קשה לי לדבר בעברית.
<דוד לווין: אני אדבר רוסית.
<דוד לווין: הדובר מדבר ברוסית
טלי פלוסקוב: אין תרגום.
טלי פלוסקוב: אני אנסה להגיד לכם בכמה מילים.
טלי פלוסקוב: אני אנסה בקצרה להגיד את מה שדוד כרגע אמר.
טלי פלוסקוב: הוא אמר שארגון יוצאי אוקראינה קיים כבר כ-40 שנה ואנחנו יודעים שעלו מאוקראינה כחצי מיליון יהודים.
טלי פלוסקוב: לארגון יש 35 סניפים בכל הארץ, שבתוך הארגון נכללו 35,000 איש ורוב האנשים שמטופלים על ידי הארגון זה פליטי שואה וניצולי שואה ווטרנים של מלחמת העולם השנייה.
טלי פלוסקוב: הוא ציין דבר מאד מעניין, שמתוך שישה מיליון יהודים שנרצחו בזמן המלחמה, מתוכם מיליון וחצי הם מאוקראינה, יוצאי אוקראינה.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת רבע מאנשים הם יוצאי אוקראינה.
טלי פלוסקוב: הוא טוען שהקבוצה הזאת זקוקה לטיפול מיוחד.
טלי פלוסקוב: רוב האנשים הם חולים, זקוקים לתשומת לב, ובעיה הכי גדולה היא שהם לא מדברים עברית, זה מה שדיברנו בעצם.
טלי פלוסקוב: כתוצאה מכך הם לא פונים לא לביטוח הלאומי, לא למחלקות הרווחה, ולכן הוא חושב שכל עזרה של הארגונים כאן היא משמעותית ביותר בשביל האנשים האלה.
<דוד לווין: (מדבר רוסית)
טלי פלוסקוב: תודה רבה, דוד.
טלי פלוסקוב: קטיה, תתרגמי לנו ככה בקצרה את הדברים החשובים שהוא אמר.
<קטיה דשקוב טוטב: (מתרגמת מרוסית לעברית את דברי דוד לווין) כן.
<קטיה דשקוב טוטב: חלק ניכר מניצולי השואה חיים בשכירות וכל הכסף שהם מקבלים מהביטוח הלאומי, רוב הכסף הולך בעצם לתשלום שכר דירה.
<קטיה דשקוב טוטב: האנשים, ניצולי השואה, הם עדיין לא נהיו ישראלים והם לא מכירים מספיק את החיים בישראל, את ההיסטוריה ואת הארץ ותפקידנו לעזור להם להכיר יותר, להוציא אותם לטיולים, לחגוג חגים מסורתיים וגם לא להשאיר אותם לבד.
<קטיה דשקוב טוטב: היכולות שלנו הן מוגבלות בגלל שאין לנו מספיק כתב ואין לנו תקציב.
<קטיה דשקוב טוטב: עוד בעיה, האנשים האלה שהם יהודים, אבל לא ישראלים ויש להם בעיה בתקשורת בין הדורות הבאים.
<קטיה דשקוב טוטב: קצת קשה להם עם הילדים ועם הנכדים עוד יותר, בגלל שהנכדים כבר הרבה יותר ישראלים מהם ואנחנו מוכנים להתנדב ולעזור בבעיה הזאת כמה שיותר.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע גם את דעתו של יושב ראש עמותת כן לזקן, נתן לבון.
טלי פלוסקוב: בבקשה, נתן.
<נתן לבון: תודה.
<נתן לבון: כן לזקן זו עמותה של אנשי מקצוע שעוסקת בזכויות הזקנים בכל המישורים.
<נתן לבון: בין היתר יש לנו מוקד זכויות טלפוני שפועל 24 שעות ביממה בכל ימות השבוע.
<נתן לבון: מוקד הזכויות של קן לזקן פועל בשפה הרוסית מאז שנת 2009.
<נתן לבון: פנו אלינו מאז עשרות אלפי דוברי רוסית, יוצאי חבר העמים.
<נתן לבון: אנחנו טיפלנו בניצולי שואה באופ אישי לגבי מיצוי זכויותיהם, בקרוב ל-4,000 ניצולי שואה.
<נתן לבון: הטיפול שמקבלים במסגרת מוקד הזכויות שלנו.
<נתן לבון: הוא טיפול מערכתי, כאשר בן אדם בא ומתלונן על בעיה שיכולה להיות קשורה באחת המצוקות שלו, בביטוח הלאומי או בשירותי הרווחה או בעירייה או בקופת החולים, או בנושא של ניצולי השואה – אנחנו מנסים לתפור את החבילה המלאה לגבי האנשים וללוות אותם עד שהוא ממצא את הזכויות.
<נתן לבון: אנחנו לא מסתפקים להגיד לך לפה, לך לשם.
<נתן לבון: גם זה עושים כפי שצריך.
<נתן לבון: אם זה לכתוב, צריך למלא, צריך ללוות את האיש.
<נתן לבון: אנחנו עושים את זה עם לא מעט הצלחה.
<נתן לבון: אני יודע בוודאות ש-3,000 ניצולי שואה קיבלו מיצוי זכויותיהם כתוצאה מההתערבות שלנו והטיפול שלנו, ומסביב לזה הם גם זכו לזכויות נוספות בביטוח הלאומי, בקופות החולים וכל מיני מענקים וכו'.
<נתן לבון: יש לומר בצורה הכי גלויה והכי חד משמעית, הזקנים יוצאי חבר העמים, הם האוכלוסייה הענייה ביותר בארץ.
<נתן לבון: חד משמעית.
<נתן לבון: אין להם רזרבות, אין להם ירושות ואין להם דירות.
<נתן לבון: לגבי דירות, אני אתן לכם דוגמא.
<נתן לבון: משרד השיכון העלה היום את גובה ההשתתפות לשכירות - - -
טלי פלוסקוב: אבל לא לאנשים האלה.
<נתן לבון: גם לא להם.
<נתן לבון: הם נתקלים בבעיות של ארנונה.
<נתן לבון: כל זקן זכאי לקבל הנחה או פטור מארנונה.
<נתן לבון: מאחר שהם לא גרים בדירה שלהם, יש פה בעיה.
<נתן לבון: אנחנו מטפלים בזה.
<נתן לבון: כרגע אנחנו שוקלים לפנות לכנסת על מנת לעשות שינוי חוק.
<נתן לבון: אי אפשר לעבור, כפי שנאמר לי, רשות-רשות, שנה נותנת, שנה לא נותנת.
טלי פלוסקוב: צריכה להיות חקיקה גורפת, כן.
<נתן לבון: צריכה.
<נתן לבון: האמת היא כזאת, שמה שמבדיל אותנו מכל יתר הארגונים, שאנחנו לא מסתפקים בעזרה ישירה לפרט זה או אחר, שזה מאד חשוב.
<נתן לבון: אנחנו מנסים לראות מה אפשר לעשות, לפעול בצורה מערכתית בכל העניינים האלה.
<נתן לבון: יש מצוקות כאלה ואחרות, יש כאן מוקד זכויות שאני אגיד פה את המספר: המספר הוא *2284.
<נתן לבון: אפשר לפנות אלינו בכל מקום.
<נתן לבון: יכול להיות שעכשיו אנחנו קצת עמוסים, אז לא עונים.
<נתן לבון: תוך יום-יומיים עונים ומשתדלים לבטל את הבעיות כפי שהן.
<נתן לבון: ניצולי השואה, מעבר לזה, אני אעלה דבר נוסף שזה לא פחות חשוב.