GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: ולדבר שוב ושוב על מערכת הבריאות המצוינת בגלל האנשים שנמצאים בה, ואז כשעולה נושא כזה להגיד לא, הקופות, וזה בסדר, מי שמכיר אותי יודע שהרבה יותר פעמים אני עושה לקופות נו, נו, נו, יותר גדול מרוב מי שיושב פה, אבל אי אפשר ברוב הזמן להגיד – הקופות, הקופות, הקופות, ואז כשמגיע נושא שצריך להגיד הקופות ידעו לעשות, כי הם עשו את זה בעבר, את הגישור על מי שאין לו שב"ן.
שולי מועלם-רפאלי: פתאום להגיד לא.
שולי מועלם-רפאלי: את הכסף הזה הם ייקחו למקומות אחרים.
שולי מועלם-רפאלי: או שאנחנו מאמינים בקופות והן חלק מהמערכת שאותה אנחנו רוצים לקדם, או שאנחנו לא מאמינים בקופות.
שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שבעניין הזה יש לנו ניסיון של שנים רבות, שזה עבד והקופות ידעו לעשות את הגישור הזה בשביל אנשים שאין להם שב"נים וידעו לתת להם את התרופות מצילות החיים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמול עינינו צריך להיות הציבור.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא אחזור על הדברים שאמר הרב ליצמן.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהדאגה שלנו היא איך אנחנו נותנים את הטיפול המקסימאלי למטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: כרגע הסל לא נותן את זה.
שולי מועלם-רפאלי: ובמקביל אנחנו צריכים לעבוד, וזה אנחנו עושים פה כבר, אני בכנסת השנייה ורבים וטובים עוד מלפני כן.
שולי מועלם-רפאלי: חלק אחד, זרוע אחת תדבר על הגדלה של סל התרופות - אי אפשר לבוא לפה ולא לדבר על זה - וזרוע שנייה תדבר על החזרה של תרופות מצילות חיים לשב"נים, כגשר עד הגדלת הסל.
יעל גרמן: אלי, האם אני יכולה הערה קטנה?
יעל גרמן: לא לדברים שלך, לדברים של ליצמן.
יעל גרמן: אני לא יכולה להשאיר את הדברים של ליצמן – הוא יצא – בלי תגובה.
אלי אלאלוף: תודה שולי.
יעל גרמן: הערה מאד קטנה.
אלי אלאלוף: ברשותך, עוד שנייה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, יש לי בעיית זמנים.
אלי אלאלוף: ד"ר אבו מערוף, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: אין לי ספק ואני אומר את זה ברצינות, שלמציעי הדיון יש כוונות טובות ואני מאמין ויש כוונות טובות לשפר ולהציל חיים ולתת תרופות שהן לא בסל וטוב שיש דיון כזה, אבל אני חושב שאם אנחנו מבינים וצריכים להציג את המטרה, אז צריך לאשר בחכמה, בסבלנות, איך לעשות את הדבר הזה.
עבדאללה אבו מערוף: יש דיון, בגלל זה יש דיון ואנחנו כולם משתתפים.
עבדאללה אבו מערוף: כל מי שנוכח כאן יש לו את המטרה והיא אכן לתת את התרופות מצילות החיים וגם מאריכות החיים.
עבדאללה אבו מערוף: אבל הגישה, השיטה הזאת עקומה והיא לא תיתן את המענה, לכן אנחנו דנים כאן.
עבדאללה אבו מערוף: אני מציע בקיצור, אני מצטרף לכל המילים ומחמאות לשר הבריאות והכל, אבל העיקר יישאר העיקר – איך לעשות את זה – מה הכלי ואיך להוציא את זה לפועל.
עבדאללה אבו מערוף: שתי הצעות.
עבדאללה אבו מערוף: קודם כל אני מצטט ואני לא אוהב תמיד לצטט, אבל במקרה הזה הספציפי אני חייב לצטט מישהו שאמר – סל הבריאות צריך להתעדכן על ידי מנגנון קבוע של תוספת 2% לבסיס התקציב של הסל מדי שנה.
עבדאללה אבו מערוף: זה מישהו שאמר את זה ואני מצטט אותו - - -
יעל גרמן: הוא אמר את זה לפני שנה, כשהוא היה באופוזיציה.
אורי מקלב: מעודכן.
אורי מקלב: האוצר, אבל זה מעודכן או לא מעודכן כל שנה?
עבדאללה אבו מערוף: הדבר השני שאני מציע, שאנחנו יום אחד רוצים לשפר ואני לא אתייחס לאחוזים - - -
אורי מקלב: סל הבריאות מעודכן בכל שנה בכמה?
אלי אלאלוף: חברה, תאפשרו לחבר הכנסת אבו מערוף.
עבדאללה אבו מערוף: והמשוואה הזאת של מושלם, זהב, פלטינום, כל מיני סוגים, היא לא כל כך נכונה ולא כל כך מושלמת ולא כל כך שוויונית.
עבדאללה אבו מערוף: הכספים האלה יישארו לחברות הביטוח במיליונים, אפילו מיליארדים, והם נגזלים.
עבדאללה אבו מערוף: חברי היקר אלי, יש לי רק עוד שני משפטים.
אלי אלאלוף: לא, לא, אני לא אמרתי כלום.
עבדאללה אבו מערוף: המיליארדים האלה, במקום שיישארו בחברות הביטוח האלה – המשלימים והמשלימות והזהב והפלטינום, אז ייכנסו לציבור.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אם אנחנו רוצים להיות הגונים, יש מה שנקרא מס דיפרנציאלי של מס הבריאות.
עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, מישהו חשב על זה?
עבדאללה אבו מערוף: להעלות את זה ב-0.1%? 0.5%?
עבדאללה אבו מערוף: 0.7%.
עבדאללה אבו מערוף: אבל בתנאי שהכסף הזה יחזור לקופות לתרופות.
עבדאללה אבו מערוף: זו הפורמה הנכונה והמשוואה הנכונה ביותר והכי צודקת שיכולה להיות.
עבדאללה אבו מערוף: ולא עוד פעם לחזור ולעשות ביי פס, מעקף, מה שאומר כבוד השר.
עבדאללה אבו מערוף: הביי פס הזה לא יציל חיים.
עבדאללה אבו מערוף: בדרך כלל הביי פס מציל חיים, אבל השיטה הזאת של הביי פס, של המציעים היא לא מצילה חיים, ולכן אני מציע לדון בשתי ההצעות האלו בצורה נכונה, נבונה ולהגיע להחלטות.
אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת ואחרונה ואחר כך אני מסכם.
יעל גרמן: יש לי שתי הערות קטנות.
אלי אלאלוף: לא, לא, אני מתנצל.
יעל גרמן: אבל אני מוכרחה להגיד - - -
אלי אלאלוף: לא, יש פה דיון מאד חשוב וכולנו - - -
<קריאה: יש פה חולים שרוצים לדבר.
אלי אלאלוף: גברת, הזמן זה הזמן.
אלי אלאלוף: אני נתתי לכולם.
<קריאה: חולים פה רוצים לדבר.
אלי אלאלוף: בדרך כלל דיון על הצעה דחופה לדיון זה פחות משעה.
אלי אלאלוף: אנחנו פה נתנו שעה וחצי.
<קריאה: אבל חולים שרוצים לדבר - - -
אלי אלאלוף: אוקיי, ברשותך.
אלי אלאלוף: תמר, בבקשה.
תמר זנדברג: תראה, זה מסוג הדיונים שבאמת מעמידים אותנו במשפט שלמה מרובה, אם אפשר לקרוא לזה.
תמר זנדברג: אני לא חושבת שיש כאן מישהו סביב השולחן וזה היה דיון סוער והובעו עמדות באמת מהלב, כולל של השר, כי כולם רוצים.
תמר זנדברג: עומדים בפנינו אנשים שאנחנו רוצים להציל את החיים שלהם.
תמר זנדברג: זה ממש בדיני נפשות עסקינן.
תמר זנדברג: והוויכוח בינינו הוא אך ורק ויכוח, אין ויכוח על הכוונות, זה לא ויכוח פוליטי רגיל.
תמר זנדברג: זה ויכוח באמת על החיים במובן הכי הכי הכי פשוט שלהם.
תמר זנדברג: לפעמים בדרך לעשות משהו טוב, מרוב שרוצים לעשות את הטוב, אנחנו מסתפקים, אני לא רוצה להגיד אפילו במועט, אנחנו מסתפקים בפחות טוב מכוונה טובה, אבל אנחנו גורמים נזק לטווח הארוך ויש לנו כבר ניסיון, יש לנו כבר היסטוריה עם הדבר הזה.
תמר זנדברג: כשנכנס אותו ביטוח משלים, אותו שב"ן, אז הרגיעו את האבות הרוחניים שלי, אני, הרבה מאלה שיושבים כאן לא היינו אז בכנסת, אבל הרגיעו אותנו בזה שזה יהיה רק לדברים הנוספים, המשלימים.
תמר זנדברג: הרי קראו לזה ביטוח משלים שכשמו כן הוא.
<קריאה: שירות ביטוח נוסף – שב"ן.
תמר זנדברג: הוא משלים, הוא נוסף, הוא לא מציל חיים, הוא לא הבסיסי, הוא לא הלחם והחמאה של מערכת הבריאות.
תמר זנדברג: הוא הקצפת, הוא הדובדבן, עד כמה שיש דבר כזה בכלל בבריאות.
תמר זנדברג: והנה זה מגיע לבשר החי.
תמר זנדברג: זה מגיע לתרופות מצילות החיים.
תמר זנדברג: ועכשיו בא, עומד לפנינו אותו חולה ואומר לנו מה, החיים שלי, אותה קיטרודה וקראנו כולנו בסוף השבוע ומי שלא קרא – קריאת חובה – את הכתבה של רוני לינדר גנץ במוסף דה מרקר, על הדילמה הבלתי אפשרית.
תמר זנדברג: על כמה?
תמר זנדברג: על יום נשלם עוד מיליון?
תמר זנדברג: על שבוע?
תמר זנדברג: על שנה?
תמר זנדברג: זאת הרי דילמה בלתי אפשרית.
תמר זנדברג: אבל לנו כקובעי מדיניות התשובה צריכה לבוא ממקום אחר לגמרי.
תמר זנדברג: התשובה צריכה לבוא מאותו עדכון הסל, שיש כאן קונסנסוס וגם חברת הכנסת גרמן ואחרים הצביעו על מקורות שזה יכול לבוא מהם מתוך המערכת הקיימת.
תמר זנדברג: את העלות שתועבר לקופות החולים, ואף אחד כאן לא-.
תמר זנדברג: אז למה זה לא נעשה וזה אתם בקואליציה.
תמר זנדברג: הנה נציג האוצר, אני רוצה לציין כאן - - -
שולי מועלם-רפאלי: הרי חברת הכנסת גרמן הייתה שרת הבריאות הקודמת.
תמר זנדברג: מאה אחוז ואתם עכשיו, אז בואו תראו לנו את זה.
תמר זנדברג: זה לא ניגוח פוליטי, שולי, זו באמת הצלת חיים.
שולי מועלם-רפאלי: לא, גם לא, אבל ההיבט התקציבי הזה יהיה גם בקדנציה - - -
תמר זנדברג: שנייה רגע, אני רוצה לציין במשפט אחרון - - -
יעל גרמן: מדובר עכשיו על תוספת - - -
תמר זנדברג: אני רוצה לציין - - -
יעל גרמן: איך את תממני את ה-1.6 מיליון האלה?
יעל גרמן: לא תממני?
אלי אלאלוף: יעל, אוקי.
תמר זנדברג: אני רוצה לציין הצעת חוק שמוביל אילן גילאון וכולנו שותפים לה, לעדכון האוטומטי של הסל, שתבוא בשבוע הבאה לקריאה טרומית.
תמר זנדברג: אנחנו נראה את כולכם מתנגדים לזה הרי, אבל אנחנו יודעים הרי שזאת הדרך.
תמר זנדברג: וכאן אני רוצה להגן על דבריך, על התוכן, לא על זה.
תמר זנדברג: הרי העמדות האלה בהצלת חיים, אסור שיתחלפו בין קואליציה לאופוזיציה.
תמר זנדברג: שאם אנחנו בקואליציה אנחנו נגד הצלת חיים ואם אנחנו באופוזיציה בעד.
תמר זנדברג: הרעיון הזה של עדכון אוטומטי לסל זה מנגנון שעלה פה פעם אחר פעם, זה מנגנון נכון, זה מנגנון צודק, זה מנגנון שחייב להיכנס.
תמר זנדברג: מי שיושב על התרופות עצמן זה אנשי המקצוע, זה ועדת סל.
תמר זנדברג: כל שנה המדינה כולה עוצרת את נשימתה ובראש ובראשונה חולים ובעלי המשפחות שלהם – מה נכנס ומה לא נכנס, כי באמת זה מקום שבו חיים שווים כסף, כמה שזה נורא לומר, אבל את הכסף לא צריך לשלם האדם או קרובי משפחתו לא במגבית ולא בהשתתפות עצמית.
תמר זנדברג: את הכסף הזה צריכה לספק המדינה דרך הסל.
<מיכל מלמד-כהן: אני רק רוצה לומר משהו בבקשה.
אלי אלאלוף: חברים, אני ממש - - -
<מיכל מלמד-כהן: אני הגעתי מרחוק, אני חולה.
<מיכל מלמד-כהן: אני עושה את המאמצים האלה כבר שנתיים להגיע לוועדות האלה.
<מיכל מלמד-כהן: אני כל פעם מגיעה ואני מדברת על זה.
<מיכל מלמד-כהן: ודבר חשוב אחד שאתם פשוט שוכחים - - -
אלי אלאלוף: קודם כל ברשותך, לטובת הפרוטוקול, את השם שלך.
<מיכל מלמד-כהן: קוראים לי מיכל מלמד-כהן, אני בת 44, אמא לשלושה ילדים, מתמודדת עם סרטן שד גרורתי כבר 9 שנים.
<מיכל מלמד-כהן: בקושי, בימים טובים יותר, בימים פחות טובים, כרגע אני במהלך טיפולים כימותרפיים מאד קשים, אני כרגע סיימתי הקרנות מאד קשות ואני מנהלת קבוצה של מעל 2,000 נשים שחלו בסרטן שד, חלק מהן הן נשים עם סרטן שד גרורתי.
<מיכל מלמד-כהן: את כל המאבק הזה, כשאני התחלתי לבוא לכאן לכנסת, היה כמעט לפני שנתיים, עמדה מולי חברה מאד טובה שקראו לה אורית טל, בחורה בת 35 שהיא חלתה בסרטן שד גרורתי.
<מיכל מלמד-כהן: לא שפר עליה מזלה לעשות ביטוח פרטי בזמן.
<מיכל מלמד-כהן: כשהיא כבר חלתה והיא לא הייתה נשאית והיא לא הייתה שום דבר, לא קיבלו אותה לביטוח פרטי.
<מיכל מלמד-כהן: ברור שקיבלו, רק בלי הסרטן, אז כמובן שלא היה לה טעם להוציא בסביבות ה-400-500 שקלים כל חודש כשהיא לא עבדה, כשהיא חיה מקצבת נכות של 2,300 שקלים.
<מיכל מלמד-כהן: אני לא כל כך יודעת מי יודע, אבל כשאנחנו לוקחים טיפולים ויש לנו תופעות לוואי מטיפולים, התרופות בשביל לכבות את השריפות של תופעות הלוואי עולות לנו מאות שקלים בחודש.
<מיכל מלמד-כהן: אני משלמת 450 שקלים כל חודש להקל על עצמי את הכאבים ואת כל הבעיות שנגרמו לי מטיפולים שונים.
<מיכל מלמד-כהן: אין לי עוד כסף לשים על ביטוחים פרטיים.
<מיכל מלמד-כהן: אני היום מקבלת טיפול תחת חמלה, כשאני כל ארבעה-חמישה חודשים צריכה לבקש ולהתחנן לחברת תרופות שייתנו לי חמלה.
<מיכל מלמד-כהן: הטיפול שלי עולה עשרות אלפי שקלים.
<מיכל מלמד-כהן: אני חייבת להגיד לכם שאותה בחורה שקוראים לה אורית טל נפטרה לפני חודש וחצי וזה כואב, כי היא לא הספיקה.
<מיכל מלמד-כהן: היא בסך הכל נלחמה שלוש שנים.
<מיכל מלמד-כהן: וזה מאד כואב, כי מדברים פה על ועדה שתתקיים בעוד שנה.
<מיכל מלמד-כהן: מה זה עוד שנה?
<מיכל מלמד-כהן: אם עכשיו יצאה תרופה, אין לי זמן לחכות לעוד שנה.
<מיכל מלמד-כהן: ואז תשבו ותגידו לי – אה, לפני שנה ישבה פה מישהי?
<מיכל מלמד-כהן: תתעוררו.
<מיכל מלמד-כהן: זה חיים.
<מיכל מלמד-כהן: למה אני צריכה לשמוע אתמול בקבוצה שלי מישהי ששואלת האם כדאי לה לנסוע לאילת בשביל לחסוך את המע"מ על תרופה שעולה 37,000 שקלים.
<מיכל מלמד-כהן: אתם מבינים על מה מדובר פה?
<מיכל מלמד-כהן: תרופה שהיא לוקחת כל שלושה שבועות.
אלי אלאלוף: זה עוזר לה?
<מיכל מלמד-כהן: היא עוד לא קנתה.
<מיכל מלמד-כהן: היא עכשיו מקוששת כסף.
<מיכל מלמד-כהן: יש לי חברה אחרת שמכרה בית ועברה לגור מעבר לקו הירוק, כי היא הייתה צריכה כסף לתרופות ואני יכולה לתת לכם קבלות.
<מיכל מלמד-כהן: היא הייתה אמורה לבוא לכאן, לצערי היא הייתה צריכה להגיע לתל השומר כי היא לא מרגישה טוב.
<מיכל מלמד-כהן: אז עם כל הרצון, אני כבר שנתיים עושה את הנסיעות האלה וביקשתי בקדנציה הקודמת, הגברת יעל גרמן, להיפגש איתך כמה פעמים, אני לא הצלחתי להגיע.
<מיכל מלמד-כהן: דיברתי פה עם כמה חברי כנסת.
<מיכל מלמד-כהן: עם הגברת שולי מועלם נפגשתי כמה פעמים.
<מיכל מלמד-כהן: חברה, תתעוררו, זה החיים שלנו.
<מיכל מלמד-כהן: אני לא רוצה שתראו אותי עכשיו ותגידו בעוד כמה זמן חבל שלא הספקנו, כי יש הרבה.
<מיכל מלמד-כהן: יש המון אנשים, המון.
<מיכל מלמד-כהן: דיברנו על 25% שאין להם שב"ן, זה לא נכון, שאין להם ביטוחים פרטיים.
<מיכל מלמד-כהן: מתוך ה-25% הלאה רק לחלק קטן והחלק הגדול יש להם ביטוח פרטי, כי יש להם יכולת.
<מיכל מלמד-כהן: שאלו אותנו השבוע אם היינו מוכנים לוותר על הביטוח הפרטי, אנשים מפחדים, אבל אם הייתה לנו אפשרות לקבל תרופות מצילות חיים דרך השב"ן, הייתי חוסכת 400 שקלים בחודש במקרה הטוב.
<מיכל מלמד-כהן: תודה רב.
אלי אלאלוף: בבקשה, גברת טופר ממשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אחריה אני מסכם את הדיון ומודה מראש על כל הסבלנות.
אלי אלאלוף: יהיה דיון חוזר.
<רויטל טופר חבר טוב: חברת הכנסת תמר זנדברג מקודם אמרה שכשרוצים הרבה פעמים לעשות טוב, עושים רע.
<רויטל טופר חבר טוב: אז זה מה שקרה בשנת 2008.
<רויטל טופר חבר טוב: אני הייתי בין אלה, אני הייתי אז מנהלת תחום של שב"ן במשרד הבריאות, היום אני סמנכ"ל.
<רויטל טופר חבר טוב: נלחמנו בזה לפחות גם מתוך המשרד בפנים, גם מתוך ה - - -.
<רויטל טופר חבר טוב: גם נתנו לנו אישור בתוך הכנסת לבוא ולהביע את דעתנו, בדיוק כדי שהמקרים האלה לא יקרו.
<רויטל טופר חבר טוב: כי בסוף בשם השוויון פוגעים בשוויון.
<רויטל טופר חבר טוב: כי בסוף מאפשרים רק לאלה שיש להם כסף והם בריאים, לקנות ביטוחים פרטיים ולהיות מובטחים לקבל זכאות לתרופות הללו.
<רויטל טופר חבר טוב: האנשים הללו, כמו האישה שיושבת פה, מיכל, הייתה יכולה, אם היה לה ביטוח משלים, לקבל את התרופות האלה במסגרת הביטוח המשלים אם הוא היה ממשיך ולא הייתה עוברת החקיקה המוקדמת בשנת 2008.
<רויטל טופר חבר טוב: אנחנו כמובן שרוצים להרחיב את הסל כמה שיותר.
<רויטל טופר חבר טוב: מאז שאני זוכרת את עצמי במשרד, 15 שנה כבר, אנחנו בסישנים מול האוצר כל שנה, כל חוק הסדרים, על הקטע של הכסף לסל, כסף קבוע, לא חד פעמי.
<רויטל טופר חבר טוב: כי מה שקרה בפעם הקודמת בשנת 2008 זה היה כסף חד פעמי לשלוש שנים.
<רויטל טופר חבר טוב: נגמרו שלוש השנים, עוד פעם ירדנו ל-300 מיליון שקלים.
<רויטל טופר חבר טוב: היו גם שנים שאני זוכרת שהיה אפס.
<רויטל טופר חבר טוב: אפס.
<רויטל טופר חבר טוב: ולכן הכי טוב היה באמת שהיה לנו מנגנון קבוע, אבל היות ואנחנו לא שם והיות וגם בינתיים לוקח זמן עד שתרופות מוכנסות לסל, וכמו שציינה יפה חברת הכנסת שולי מועלם, באמת זה גישור.
<רויטל טופר חבר טוב: השב"ן מהווה גישור.
<רויטל טופר חבר טוב: המטרה היא שהוא יחליף את סל הבריאות הממלכתי.
<רויטל טופר חבר טוב: בימים אלה אנחנו עובדים על תזכיר חוק בעניין של מה שהשר שלי אמר, ואנחנו מקווים שזה יוגש לכנסת בקרוב.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, אי אפשר.
אלי אלאלוף: גברת, עם כל הרצון הטוב שלי לעשות רק טוב, במקרה זה אני נאלץ להפסיק את הדיון, אבל תרשו לי רק לסכם אותו.
אלי אלאלוף: שימו לב שאני לא הפרעתי לאף אחד, אני מבקש גם שתכבדו.
אלי אלאלוף: קודם כל כולנו פה משוכנעים שצריך למצוא פתרון לבעיה של תרופות מצילות חיים בכל טכניקה שתהיה.
אלי אלאלוף: טכניקה משפטית, תקצוב, מערכת חוק או דברים אחרים.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו ביקשנו והסיכום הזה נאמר בתיאום מלא עם השר: השר מתחייב תוך מספר שבועות עד חודש, להביא תזכיר בנושא התרופות מצילות החיים, איך הוא רוצה לראות את זה ו - - -
<אליעזר רחמילביץ: ואיזה תרופות מצילות חיים.
אלי אלאלוף: רגע, רגע, אל תשלימו.
אלי אלאלוף: זה הכל יהיה ב - - -
שולי מועלם-רפאלי: תתנו ליושב הראש לדבר.
אלי אלאלוף: בעקבות התזכיר שנקבל תוך חודש, אנחנו נקיים באותו שבוע דיון חוזר על התזכיר פה בוועדה, כדי שכל אחד יוכל להביא את דעתו ונקבע – ואני מודיע לכם – נקבע דיון של שלוש שעות, כדי שיהיה זמן לכולם להתבטא, אם לא נמצא את התשובה בתזכיר.
אלי אלאלוף: יוצגו גם כל ההיבטים התקציביים הנדרשים למהלך שיוצע על ידי משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: זאת תהיה הצעת חוק ממשלתית, לזה התחייב השר, ולכן נשכנע את כל המערכת להיות בתוך התמונה הזאת, והצעת החוק הזאת תקבל את העדיפות המרבית ביותר כדי שנקיים אותה בדיון בוועדה ולאחר מכן נביא את זה לאישור במליאה.
אלי אלאלוף: ועוד נקודה אחת שלא סיכמתי, אבל אני בטוחה שהיא תהיה: תרופות מצילות חיים לא יעשו הבדל בין בעלי ביטוח, שב"ן, ביטוח פרטי או כל אחד שאין לו גם את הפתרונות האלה.
אלי אלאלוף: זאת אומרת כל האוכלוסייה החלשה או האוכלוסייה הלא מודעת שיש צורך בדבר כזה.
אלי אלאלוף: אז תודה רבה לכם.
אלי אלאלוף: היום ה-14 במרץ 2016, ד' באדר ב' התשע"ו, השעה 11:22 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והעבודה.
אלי אלאלוף: על סדר היום הצעת חוק רדיפות הנאצים, הצעתם של חברי הכנסת מייקל אורן, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין ויוסי יונה.
אלי אלאלוף: נמצא אתנו חבר הכנסת איציק שמולי שאמנם לא חתום על הצעת החוק אבל אנחנו שמחים שאתה אתנו כאן.
אלי אלאלוף: אנחנו דנים בהצעת החוק הממשלתית והיא קשה.
אלי אלאלוף: אני חייב לומר מראש שהיא קשה לכולנו מפני שהיא אמורה לתקן מצב קשה מאוד שנוצר בין היתר על ידי מי שיושב כאן.
אלי אלאלוף: הניצול של התמימות, של טוב לב לפעמים, של חוסר הבנה, נוצל לרווחים בלתי נסבלים.
אלי אלאלוף: זאת פעם ראשונה שאני נתקל במצב שאנשים יצאו לדרך כדי לתקן עוול וניצלו את התיקון הזה כדי לעשות רווחים אישיים לא קטנים.
אלי אלאלוף: אני מעז לומר על עצמי שאם הייתי מבקש להרוויח מכל היוזמות האישיות שלי בעולם הציבורי בו אני פועל, לא הייתי ישן בלילה מרוב עושר שלא מגיע לי.
אלי אלאלוף: כאן נצטרך לדון ולהביע לפשרות אבל האינטרס הבלעדי אותו אנחנו מחפשים - ואני בטוח שאני אומר זאת בשם חברי הכנסת שהגישו את ההצעה – הוא האינטרס של מקבל הקצבה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שהמקסימום יישאר בידו.
אלי אלאלוף: אם כאן הופעל מצפון של חלק מהאנשים, על זה אני מבקש לא לפצות.
אלי אלאלוף: כל מי שאומר בזכותי מדברים על פיצוי לקהילה היהודית ממרוקו, זה לא מעניין.
אלי אלאלוף: אותי מעניינת העובדה שסוף סוף הכירו בסבל שהיה ליהדות מרוקו, אלג'יר ועיראק ואולי בעתיד עוד קהילות שלא הכירו בהן עד עתה.
אלי אלאלוף: זה הצדק שנעשה ואני מסכים שבחלקו בזכות פעילות אנשים שהיום מבקשים ליהנות מהפעילות המצפונית הזאת שלהם.
אלי אלאלוף: אני מודיע מראש שאנחנו נלך על פשרות.
אלי אלאלוף: מי מבין האנשים שהיו בדיון הקודם ורוצה להתייחס, בבקשה עורך דין ידיד.
<דוד ידיד: שלום.
<דוד ידיד: אני עורך דוד ידיד, אני עוסק בנושא של ניצולי שואה 33 שנים, מתוך זה בשמונה השנים האחרונות כמעט אך ורק בנושא של הכרה ביהודי ארצות המזרח או האיסלם.
<דוד ידיד: קודם זה היה לוב, אחרי כן מרוקו וטוניס.
<דוד ידיד: עכשיו בעיקר זה מרוקו ועיראק.
<דוד ידיד: אני חושב, אדוני היושב ראש, עם כל הכבוד, שמי שניצל את ניצולי השואה, אלה אנשים שיושבים בחדר הזה אבל לא מי שאתה חושב – עורכי הדין – אלא מדינת ישראל, משרד האוצר, אנשים שיושבים כאן.
<דוד ידיד: כמובן לא הם אישית, הם זכים וטהורים, אבל המדינה, האוצר לא הכיר בקבוצות שלמות ורק בגלל פעולה של עורכי דין ובזכות הסבל שאנשים סבלו בשואה ומגיע להם, זה קרה.
<דוד ידיד: גם יהודי בולגריה, רומניה והונגריה לא הוכרו בהתחלה.
<דוד ידיד: לכן אני דוחה בצורה נחרצת, אנחנו מוכנים לפשרות כמובן, את הסטיגמה שמנסים לשים עלינו.
<דוד ידיד: קודם כל, אנחנו לא אנשי ציבור, אנחנו אנשים שזאת הפרנסה שלנו.
<דוד ידיד: כמו שרופא מציל חיי אדם, זאת המשימה שלו אבל הוא מקבל שכר על הניתוח שהוא עושה, ואם הוא קבע מראש שהשכר שלו הוא 10,000 דולר, לא יכולה הכנסת לבוא ולהגיד שבמקום 10,000 דולר, אחרי שכבר עבר הניתוח, ישלמו אלף דולר.
<דוד ידיד: אם במקום 10,000 דולר ידובר על 9,000 דולר, זה משהו אחר.
<דוד ידיד: אני קראתי אתמול בעיתון שהממשלה תאשר פיצויים לעובדי הכור שחלו בסרטן, 75 אלף שקלים לכל אחד.
<דוד ידיד: אני מברך על זה.
<דוד ידיד: בטח כל אחד מברך על כך, אבל האם יעלה על הדעת שעורך הדין שייצג את אותם אנשים וקבע אתם שהוא יקבל שכר, נגיד 15 אחוזים כמו שמקובל, הוא לוקח 10,000 שקלים מתוך ה-75 אלף שקלים כי הוא הרים את הנושא הזה, האם הכנסת יכולה לקבוע שבמקום 10,000 שקלים הוא יקבל 9,000 שקלים?
<דוד ידיד: בסדר, אבל במקום 10,000 שקלים הוא יקבל אלף שקלים או אלפיים שקלים?
<דוד ידיד: ישמיצו אותו, יתלו אותו בשער בת רבים, יעשו עליו חקיקות פליליות.
<דוד ידיד: לא נשמעה כדבר הזה.
<דוד ידיד: בדיון הקודם היו כאן נציגים של מצרים וסוריה.
<דוד ידיד: הם היו אתי קודם בקשר והם אמרו ששמעו עלי, שיש לי משרד גדול עם הרבה אנשים ועורכי דין, שיש לי הצלחה מסוימת, ואפילו עם מרוקו ועיראק.
<דוד ידיד: אני הוזמנתי לישיבה הקודמת שהתקיימה כאן ב-28 בדצמבר עם שר האוצר.
<דוד ידיד: קיבלתי הזמנה רשמית מהוועדה ובאתי עם ארבעה פרופסורים יהודים שנתנו חוות דעת על עיראק.
<דוד ידיד: יום לפני הדיון ביטלו לי את ההזמנה שלי.
<דוד ידיד: הייתי צריך להתגנב כאנונימוס.
<דוד ידיד: למה?
<דוד ידיד: אני סיכנתי מהכסף האישי שלי שניים וחצי מיליון שקלים במשך ארבע שנים.
<דוד ידיד: אני מעסיק ארבעים עובדים, עורכי דין ואחרים.
<דוד ידיד: אני לא רוצה לקבל וכמובן גם אף אחד לא ייתן לי פרס ישראל, כמו שקיבל כבוד היושב ראש שהיה לו פועל מבורך, אף אחד גם לא ייתן לי שכר של חבר כנסת למרות שבנעוריי רציתי דווקא להיות בכנסת, אבל זה עבר, אבל לפחות את מה שקבעו בהסכם שיינתן לי.
<דוד ידיד: אם רוצים לתקן, בבקשה, הכנסת סוברנית, תקנו מה שאתם רוצים אבל תקנו מהיום ואילך.
<דוד ידיד: תחליטו שמהיום יהודי סוריה או יהודי מצרים או יהודי אפגניסטן ישלמו רק 5,000 שקלים, אלף שקלים, מה שאתם רוצים, אבל לבוא היום ולהכניס את היד לתוך הכיסים שלנו?
<דוד ידיד: הלכתי לרב ואמר לי שזה אפילו גזל לפי ההלכה, ללכת ולהכניס את היד לכיסו של מישהו.
<דוד ידיד: אנחנו עושים את זה בוודאי בשם ההכרה כי אנחנו רוצים שיכירו באנשים האלה.
<דוד ידיד: אנחנו לא עובדים בשביל הכסף אבל אנחנו חייבים גם להתפרנס.
<דוד ידיד: זאת הפרנסה שלנו.
<דוד ידיד: בקיצור, אני רוצה לומר משהו כזה.
<דוד ידיד: ישבתי אתמול עם היועצת המשפטית של הוועדה והיועצת המשפטית של הרשות וניסינו להגיע להבנות.
<דוד ידיד: אנחנו מוכנים להבנות אבל אני רוצה לומר שהבסיס של החוק הזה הוא בסיס לא טוב, הוא בסיס שקודם כל חושב שהאוצר עשה טובה לעם ישראל או ליהודי מרוקו ועיראק במקרה הזה.
<דוד ידיד: אני אומר לכם, אני מסתכל בעיניים של אנשי הרשות שיושבים כאן, שהאוצר לא עשה שום טובה.
<דוד ידיד: האוצר בסך הכול קנה סיכונים.
<דוד ידיד: מחר אני בבאר שבע בדיון על יוצאי עיראק ובשבוע שעבר הייתי בדיון על יוצאי מרוקו, אחרי ההחלטה המינהלית שהכירו וההכרה העקרונית שכל כך חשובה לך כבוד היושב ראש, הם עדיין מכחישים את זה.
<דוד ידיד: כמו שאתה שמעת מההיסטוריון שלהם, דוקטור בניה, בישיבה שהתקיימה ב-28 בדצמבר, הם אומרים, בניגוד למה שאתה יודע מההורים שלך, ש-וישי לא קשור בכלל להיטלר וכי הם היו עצמאים.
<דוד ידיד: הפרהוד, המופתי הירושלמי יחד עם חאג' אמין אלחוסייני עם ראש הממשלה ראשית עלי אל קיילאני הפרו נאצי שקיבלו מימון מהיטלר, קיבלו מטוסים, הסתה וכולי, כל זה שום דבר.
<דוד ידיד: אנחנו הלכנו, אנשים פרטיים, לא אני לבד אלא עם עוד כמה, קומץ, והשקענו מחלבנו ומדמנו.
<דוד ידיד: הלכנו מעיר לעיר, שישים מקומות, והשמענו את קולנו ובאו אנשים מרצונם הטוב, איש לא הכריח אותם, וחתמו על הסכמים וההסכמים הם חוקיים לפי המגבלות הרגולטיביות שקבע המחוקק פעם ראשונה לפני עשרות שנים, פעם שנייה תיקן את זה ב-2010 ופעם שלישית תיקן את זה בשנה שעברה.
<דוד ידיד: אני אומר, מה עוד צריך?
<דוד ידיד: כל פעם האוצר הזה ימציא דבר.
<דוד ידיד: יש להם שיטה חדשה שמצאו לפני חמש שנים.
<דוד ידיד: בכל פעם שהם רואים שאני אומר שהם הולכים להפסיד או שיש פסק דין או שהולך להיות פסק דין, פתאום הם המציאו החלטה מינהלית ואז משנים סדרי בראשית.
<דוד ידיד: החלטה מינהלית היא כמו פשרה, פשרה שעשה האוצר, בית המשפט העליון קיבל אותה וגם אנחנו מקבלים את הפשרה.
<דוד ידיד: אנחנו גם מברכים על הפשרה.
<דוד ידיד: אני שלחתי מכתב ברכה גם לשר האוצר, גם לסגן שר האוצר שמנסה כל היום לחפש אותנו ולסגור אותנו, אני לא רוצה להגיד לעשוק אותנו אבל זה בעצם מה שאני מרגיש, וגם לכבוד אדוני היושב ראש ולא קיבלנו תשובה.
אלי אלאלוף: לכנס אתכם זאת לא תשובה?
<דוד ידיד: התכוונתי שלא קיבלתי תשובה למכתב.
<דוד ידיד: אני חושב שהוועדה הזאת, במיוחד ועדת העבודה והרווחה, היא ועדה חשובה מאוד וכולנו בהחלט רוצים ברווחתם של ניצולי השואה בכלל ובמיוחד עכשיו אלה שעל סדר היום, יוצאי ארצות ערב כך שלא יהיה כמו שאמר דוקטור נחום מנחם בשבוע שעבר שהאשכנזים כבר קיבלו והספרדים לא קיבלו ועכשיו יהיה בזה עוד דבר להגדלת הפער העדתי.
<דוד ידיד: צריך לצמצם.
<דוד ידיד: גם הפער העדתי הוא חשוב.
<דוד ידיד: לכן אני אומר הרפו מאתנו למען השם, תנו לנו לחיות.
<דוד ידיד: אנחנו לא עושקים אף אחד.
<דוד ידיד: כל אדם מקבל החלטה.
<דוד ידיד: רוב האנשים באים אלינו עם בני המשפחה שלהם.
<דוד ידיד: בדרך כלל – לפעמים לא אבל לגבי הרוב הגדול – מי שרוצה להתחרט, יכול להתחרט אבל אי אפשר כל שנה לבוא ולטרוף את הקלפים מחדש ולחפש שבמקרה יש כמה בודדים, חמישה אחוזים, שיש להם בעיות.
<דוד ידיד: אגב, כל אלה שיש להם טענות, תשעים אחוזים מהם הם יוצאי לוב ואני מדבר לא כעניין עדתי אלא בגלל שיצאה בת קול מטעם יושב ראש ארגון יוצאי לוב והוא אמר להם לפני חמש שנים בכנסים שמומנו על ידי משרד האוצר: אל תשלמו כסף לעורכי דין.
<דוד ידיד: בחדר הזה נאמר על ידי מישהו שהוא מכיר את סגן שר האוצר.
<דוד ידיד: הייתם מאמינים?
<דוד ידיד: סגן שר האוצר במדינת ישראל אומר לבן אדם לא לשלם כסף כשיש לו חוזה חתום?
<דוד ידיד: יושב ראש הארגון שיושב כאן מסית אנשים לא לשלם.
<דוד ידיד: כי הוא חושב, הוא לא ידע ב-2015 שהכנסת תקבל את החוק הזה של ההקטנה, הוא אמר ב-2010 וב-2011: אל תשלמו, לא תשלמו חצי אלא אל תשלמו בכלל כי לא מגיע כלום.
<דוד ידיד: אני חושב שהוועדה הנכבדה הזאת לא צריכה לעשות שום דבר בעניין הזה.
<דוד ידיד: המצב הנוכחי הוא בכלל לא גרוע.
<דוד ידיד: כל אדם משלם רק לפי מה שהוא התחייב.
<דוד ידיד: יש רגולציה.
<דוד ידיד: אתם רוצים לעשות רגולציה מהיום והלאה?
<דוד ידיד: גם בסדר, אבל קחו בחשבון שהיות ואנחנו עדיין לא ברוסיה ואפילו רוסיה כבר לא קומוניסטית, אז אי אפשר להכריח אותנו לעבוד.
<דוד ידיד: אם מותר לנו היום לקבל 6,000 שקלים או 5,000 שקלים או אלף שקלים או 500 שקלים בהתאמה, אם תורידו לנו עשרה אחוזים, אם תורידו לנו עשרים אחוזים, אולי נוכל לחיות.
<דוד ידיד: אבל אם תורידו לנו 75 אחוזים או תשעים אחוזים, נמות.
<דוד ידיד: כלומר, לא נמות פיזית אלא פשוט נלך ונעשה דברים אחרים.
<דוד ידיד: אנחנו יודעים לעשות גם דברים אחרים ואם יש לנו מספיק כסף אולי נלך בהתנדבות לדברים אחרים, אבל אם אין לנו, לא.
<דוד ידיד: איפה כל הדור הצעיר?
<דוד ידיד: מתוך עשרה עורכי דין שהגישו בג"ץ בשנה שעברה על הנושא הזה, חמישה כבר לא עובדים בכלל בנושא הזה.
<דוד ידיד: הם לא רוצים.
<דוד ידיד: אף אחד לא רוצה לגעת בזה.
<דוד ידיד: יש לי חברים עורכי דין, חלקם יושבים כאן, אין איש אחד יוצא לוב שיש עורך דין שמוכן לתת לו טיפול.
<דוד ידיד: אני מתכוון לעורך דין פרטי.
<דוד ידיד: אם רוצים שהכול ילכו לאוצר וילכו לסיוע, בבקשה.
<דוד ידיד: אני רוצה להתייחס לגבי ההחלטה המינהלית החדשה, ובזה אני מסיים.
<דוד ידיד: אנחנו קבענו מחיר.
<דוד ידיד: אני קבעתי באופן חד צדדי מחיר של 473 שקלים על הטופס הזה של ההחלטה המינהלית החדשה.
<דוד ידיד: אני חושב שאני אחד האבות של ההחלטה המינהלית החדשה.
<דוד ידיד: בזכות השקעה שלי של זמן, מרץ, יוזמה וסיכון, ואולי גם כישרון, הצלחנו להגיע להחלטה הזאת.
<דוד ידיד: לקחנו את המחיר 473 שקלים לא מהשמיים אלא מתוך חוק ההטבות.