GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רות מנע: דבר נוסף שאני רוצה להגיד, זה מותנה בשיתוף פעולה עם עובד סוציאלי שילווה את התהליך.
<רות מנע: מותנה בבדיקה של עובד סוציאלי שהוא כן גר בדירה שבגינה הוא קיבל את הסיוע.
<רות מנע: זה דברים שהם מאד חשובים, כי אחרת אנחנו מוצאים את הצעירים והצעירות לא גרים באותה דירה ואז אנחנו מכניסים אותם לכל מיני רשימות שחורות ומונעים מהם סיוע עתידי, וחבל.
<רות מנע: צריך מראש להגיד את הדברים.
<רות מנע: זהו.
<רות מנע: אני בימים האלה כבר בשלבי סיום של כתיבת הנוהל והתכנית.
<רות מנע: המערכת המחשובית שלנו גם תהיה ערוכה בתוך עניין של ימים, ואני מקווה שלקראת סוף אפריל אנחנו נוכל לבשר לכל הגופים שאנחנו עם התכנית בהפעלה.
<הדס גול: את יכולה לציין מה המאפיינים שהגדרתם?
<רות מנע: אני את הכללים קיבלתי באמת מציפי.
<רות מנע: ציפי תדבר על המאפיינים.
<רות מנע: אנחנו גורם משלב.
<רות מנע: אנחנו לא גורם שבודק וקובע אם הזכאי עונה על אותם מאפיינים.
<רות מנע: המאפיינים נקבעים על ידי האגף לשירות למתבגרים, וכיוון שזה בשלב ראשון, התכנית מתוקצבת או מוגבלת ל-200 צעירים.
<רות מנע: מאד מאד חשוב לנו שהאישורים יעברו דרך ציפי, כדי שבאמת ייווצר מצב שאנחנו ניתן את הסיוע למי שבאמת זקוק לו.
<רות מנע: אם תרצו דברים שקשורים לתכנית הסיוע, אני אענה לכם.
מירב בן ארי: ציפי תמשיך ואחרי זה התייחסויות של הארגונים.
מירב בן ארי: ציפי, קודם כל התייחסות שלך לתכנית.
<ציפי נחשון גלי: מדובר על צעירים או צעירות בסיכון שעברו איזה שהוא תהליך, שהם קודם כל מסוגלים להחזיק דירה, כי אתה לא יכול מצד אחד לעזור להם ומצד שני להכשיל אותם ולייצר חובות.
<ציפי נחשון גלי: זה מישהו שבאמת מסוגל לגור בדירה שכורה ושאין לו שום מענה אחר של דיור, והוא לא צריך את הרצפים הקודמים שדיברנו עליהם.
מירב בן ארי: שהוא כבר עבר את הרצפים.
<ציפי נחשון גלי: או שהיה שם או שלא היה שם.
מירב בן ארי: כן, רציתם להתייחס.
מירב בן ארי: תציגי את עצמך בבקשה.
<הילה הרניק: הילה, שותפה בפורום ארגוני צעירות.
מירב בן ארי: שגם יש לומר לזכותם ליוו, דחפו, באמת.
מירב בן ארי: אמרת עלי, אבל בסוף זה הגיע מהשטח.
<הילה הרניק: אנחנו מברכות על זה מאד, אבל רק הבהרה, אתם כתבתם שם תהליך הגשה מול העובדת הסוציאלית בהוסטל.
<רות מנע: לא, זה לא בהוסטל.
מירב בן ארי: יש תיקון כאן.
מירב בן ארי: זה תהליך הגשת הבקשה מול העובדת הסוציאלית.
מירב בן ארי: מה שציפי אמרה, העו"ס המטפל.
<רות מנע: גם אם העובד הסוציאלי הוא לא עובד סוציאלי של לשכת הרווחה אלא הראיתי לכם - - -
מירב בן ארי: זו הערה נבונה.
מירב בן ארי: גם ציפי אמרה כאן ובצדק, הערה מאד מאד רלבנטית.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים את אותם חברה שכבר עברו את התהליך וחלק גם פגשתי.
מירב בן ארי: פגשתי אותם בדיורית של טלי, שהן צריכות לצאת ולמצוא פתרון ואת רואה כבר בנות משוקמות, עובדות, פעילות, שצריכות המשך.
מירב בן ארי: ראיתי אותם בכל עמותה כמעט שהגעתי.
מירב בן ארי: ראיתי גם חברה אצל יגאל, בחוט, אחרי שהם מסיימים שם, לתת להם.
מירב בן ארי: זה העובד הסוציאלי בארגונים הוא זה שמטפל.
מירב בן ארי: אתן רוצות להעיר עוד משהו, מארגוני הצעירות?
<מור ארם: קודם כל אנחנו מברכות ושמחות ומתרגשות.
<מור ארם: זו עבודה של כמה שנים מול ציפי ומול רות מנע.
<מור ארם: גם לגבי הדיורית, שזה ככה מיזם שיצא מהפורום ואנחנו מאד שמחות על השכפול.
<מור ארם: ובכלל, מתרגשות להיות חלק מהוועדה הזאת, מירב.
<מור ארם: אני חושבת שזה לא היה קורה בלעדי הפעילות הענפה ופעילות השטח שעשית.
<מור ארם: הצעירות כבר מתחילות לשאול.
<מור ארם: אני שמחה שבסוף אפריל יהיה הנוהל.
<מור ארם: אנחנו כפורום נוריד את זה לשטח גם באמצעות קמפיין ברשתות החברתיות, באמצעות סרטונים ויראליים.
<מור ארם: אני חושבת שמהר מאד אנחנו נגיע למכסה של ה-200 צעירות ואם נוכל לדבר על העלאת המכסה זה יהיה - - -
מירב בן ארי: יש לכם כאן שותפות.
<ציפי נחשון גלי: מאד חשוב אבל להדגיש, מזה שמדובר פה ב-200, שכל עובדת סוציאלית שמפנה, תבחן טוב טוב שזה המענה היחיד לצעיר או לצעירה.
<ציפי נחשון גלי: כי אחרת אנחנו נקבל את ה-200 הראשונים ונגמור את זה ביוני וכל השנה הבאה לא יהיה לנו אף אחד.
<רעות גיא: אני רק רוצה להבין, זה במקום הסיוע בשכר דירה, זה בנוסף?
מירב בן ארי: מה שגילינו שרוב חסרי הבית הצעירים, אני לא קוראת להם אפילו דרי רחוב, עולים לוועדת חריגים ישר אצל רות ולא מקבלים כי הם לא עומדים בקריטריונים של הוראת התע"ס.
מירב בן ארי: ולכן חייב לעשות מסלול ירוק, ישירות אליהם.
מירב בן ארי: תראו, אני רוצה להגיד לכם משהו - - -
<רעות גיא: לא, אבל סיוע בשכר דירה היה בגובה נמוך יותר.
<רעות גיא: יש העלאה בסכום, מצוין, אבל אז אני אומרת, אותם קריטריונים בעצם נשארו או שאנחנו מורידים את ה - - -
מירב בן ארי: לא, לא, לא, זה לא אותם קריטריונים של הוראת התע"ס 33 של דרי הרחוב.
<רות מנע: לא, לא, זה קריטריונים אחרים.
<רעות גיא: בסדר, אבל זה מגיע להם בחוק.
<מור ארם: אני שוב מזכירה את העניין - - -
מירב בן ארי: שנייה, אחת אחת.
מירב בן ארי: רעות, מה רצית לומר?
<רעות גיא: הכוונה שלי, אני אומרת שאני מבינה את ההערה שלך, ציפי לבחון את הצעירים ולראות למי זה מתאים ולמי זה לא מתאים, אבל בסופו של יום המקור של הדבר הזה הוא המקור החוקתי שמגיע לחברה האלה סיוע בשכר דירה.
<רעות גיא: זאת אומרת זה לא איזה שהוא - - -
מירב בן ארי: בואי נגיד שלפי החוק היום, ההוראה הישבה של הוראת התע"ס לא נכנסת ב - - -
<רות מנע: לא, לא מגיע להם.
<ציפי נחשון גלי: זה מגיע לצעירים עד גיל 25, רווקים.
מירב בן ארי: ההוראה היום היא ממש לא מכלילה אותם.
<ציפי נחשון גלי: אם הוא לא דר רחוב או הוא לא אישה נפגעת אלימות במשפחה - - -
<מור ארם: אני שוב מזכירה את מסמך נייר שהוגש לכולכם, של צעירות גרות בין הכיסאות, ושם מדובר בקריטריונים רחבים.
מירב בן ארי: לכן אם היינו הולכים לפי ההגדרה של דר רחוב להוראת התע"ס - - -
<רות מנע: אנחנו לא היינו צריכים תכנית בשבילם.
מירב בן ארי: נכון מאד.
מירב בן ארי: אוקיי, עכשיו לדעתי זה העניין האחרון.
מירב בן ארי: בית.
מירב בן ארי: אני רוצה קצת התייחסויות של האנשים שליוו את העבודה, שמוליק שיינטוך, שגם ליווה את הוועדה מבחינה אקדמית ואני ייעצתי פה לכל הארגונים החברתיים שעוסקים בדרי רחוב מה שנקרא "לנצל" את הידע העצום.
מירב בן ארי: אז בבקשה, התייחסות שלך גם לתכנית וגם לוועדה, בבקשה.
<שמוליק שיינטוך: טוב, אז קודם כל אני מצטרף לכל הברכות שהיו כאן לוועדה ולעבודה הבאמת מרשימה שגם כל ההשתתפות מכל המשרדים ובטח של העמותות שעובדות בשטח.
<שמוליק שיינטוך: אני רוצה לתקן איזה משהו שאולי לא הבהרתי בפעם שעברה כשהצגתי את דיור תחילה.
<שמוליק שיינטוך: דיור תחילה הוא לא רק למבוגרים.
<שמוליק שיינטוך: יש היום תכניות לצעירים של דיור תחילה, שעובדות ברחבי העולם מגיל 18 ומעלה, ככה שכשמדברים על תכניות לצעירים וצעירות, אפשר בהחלט לראות את דיור תחילה כחלק מזה.
<שמוליק שיינטוך: אני שומע וזה באמת מאד מרשים כל המספרים ש - - -
מירב בן ארי: לא, לא, זה בסדר, תן לנו את מה שאתה חושב.
מירב בן ארי: אני צריכה לצמוח מביקורת.
<שמוליק שיינטוך: אני רוצה להגיד משהו על זה.
<שמוליק שיינטוך: בשנת 2009 שירי בס ספקטור מהמרכז מחקר ומידע פה בכנסת הוציאה מסמך שבדק את מספר המיטות שיש לדרי רחוב מבחינה ארצית ובעצם מצאה שלאור הנתונים הנמוכים של משרד הרווחה, שעמדו בסביבות ה-2,000 אנשים שהם דרי רחוב מוגדרים, היו מיטות לכ-17% מה-2,000 אנשים האלה, ואני רוצה להגיד משהו על המספרים, כי אני גם הסתכלתי על ה-200 צעירות כאן.
<שמוליק שיינטוך: בעצם, אם אנחנו מדברים על מגוון השירותים שדיברנו עליהם עכשיו, אני לא יודע בכמה מיטות בסופו של דבר זה מסתכם.
<שמוליק שיינטוך: אם אני זוכר נכון ה-17% היה משהו כמו 420 מיטות.
<שמוליק שיינטוך: גם אם הוספנו 420 מיטות, מה שאני לא חושב שהגענו, אבל נהיה אופטימיים לרגע, אנחנו מגיעים בערך לכיסוי של 30% ברמה ארצית מחסרי הבית שקיימים.
<שמוליק שיינטוך: ואז אני מסתכל על המספר של ה-200 ואני תוהה למה הגבלנו את זה ל-200.
<שמוליק שיינטוך: למה החלטתם להגביל את זה ל-200.
<שמוליק שיינטוך: אני מבין שמדובר בתקציבים ובגלל זה אני רוצה להגיד מילה אחרונה על העניין הזה.
<שמוליק שיינטוך: בעצם מה שאנחנו מטפלים בו כאן וזה מאד מאד חשוב, זה הצעירות שנמצאות ברחוב שכולכם פוגשים אותן ביום יום.
<שמוליק שיינטוך: אחד הדברים שלא נעשה במדינה עד היום זה מניעה.
<שמוליק שיינטוך: וסיוע בשכר דירה זה מניעה ברמה מסוימת, אבל זאת לא מניעה שהיא יותר משמעותית, שדואגת לעניינים של דיור, תעסוקה וקצבאות באופן כללי.
<שמוליק שיינטוך: ואת זה אני אומר לך מירב, שבהמשך, אם בכל זאת תמשיך ועדת המשנה או בשדולה, יכול להיות שחשוב לחשוב על יציאה בקול זעקה על זה שזה חשוב מאד לטפל, לצד זה שחשוב מאד לעבוד גם על מניעה.
<שמוליק שיינטוך: כי בלי מניעה אנחנו נמשיך לרוץ פה אחרי הזנב של עצמנו כדי ליצור עוד ועוד מיטות חדשות לצעירות שמגיעות, וריקי בהחלט תקבל את כל מה שהיא צריכה, אבל שאר הצעירות שמגיעות תשארנה עם מענים מצומצמים.
<שמוליק שיינטוך: ובסופו של דבר יש מענים מצוינים.
<שמוליק שיינטוך: גם העמותות שנמצאות פה וגם הרשויות המקומיות נותנים מענים מצוינים לחלק מאד קטן מתוך אוכלוסיית דרי הרחוב, שהיא חלק מאד קטן בתוך אוכלוסיית חסרי הבית שיש במדינה.
מירב בן ארי: אוקיי, אז אני רוצה רגע להעיר משהו לגבי התכנית.
<רות מנע: סליחה, אפשר להצטרף לדברים שנאמרו פה?
מירב בן ארי: כן, אוקיי.
<רות מנע: אז אני באמת רוצה לומר ואמרתי את זה גם בדיונים קודמים, שמוצגות פה תכניות מאד משמעותיות וחשובות והן באמת נותנות בתוך הרצף של המענים עוד מענים משלימים.
<רות מנע: יחד עם זאת, באמת כמו שנאמר פה, העבודה של העובדים הסוציאליים, זאת אומרת צריך לזכור שמי שמטפל בחלק גדול גם מהנוער וגם מהצעירים בסיכון, זה עובדי הנוער והצעירים שמטפלים ברשויות ובעצם גם פה ביקשתי על אותה עבודה, לא רק מניעה, גם טיפול.
<רות מנע: ואני יכולה לומר כמנהלת צוות כזה, שיש המון המון השקעה בעבודה של טיפול, של ליווי, של מניעה בצעירים והרבה פעמים זה כאלטרנטיבות מלהגיע לרחוב ולפעמים גם שליפה מהרחוב.
<רות מנע: מהמקום הזה אני חייבת להגיד שבאמת לבנות הרבה תכניות כאלה יפות שמקבלות הרבה הד תקשורתי ואחר, אבל אף אחד לא נותן את הדעת על ההרחבה של כוח האדם של אותם עובדים באותן רשויות באותם צוותים, ואני יכולה להגיד שהצוות שלי לא גדל בשנים האחרונות, על אף כל הצרכים והנתונים שעולים פה ובעיני, כלומר גם כדי לעשות את העבודה הזאת – גם של המניעה וגם של הטיפול – צריך לתת על זה את הדעת.
<רות מנע: אני רק אגיד שגם התכניות האלה, גם ההפניה, כל מי שעושה את כל הטיפול בחלקים האלה של להחזיק את התכניות האלה, של להפעיל אותן, של להפנות אליהן ולהחזיק את המתבגרים בקהילה, זה אותם עובדים סוציאליים שנמצאים ב- - -
מירב בן ארי: ציפי, זו בדיוק הסיבה שמתעסקים בנושא של התכנית לצעירים בסיכון, בדיוק בגלל זה.
מירב בן ארי: אגב, וגם שמענו את זה כאן, בדיון הקודם, כשיואב בן ארצי דיבר על עלייה בחסרי בית אצלו, לעומת מספר התקנים שלא משתנים וזה כבר הובטח לי על ידי מריה מאגף לדרי רחוב שהיא עוסקת בזה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שתי התייחסויות.
מירב בן ארי: אחת, בדיוק בשביל זה התכנית לצעירים.
מירב בן ארי: צריך להרחיב את התקנים ברשויות המקומיות, זה חד משמעית, בגלל זה התכנית עולה.
מירב בן ארי: זו בדיוק המטרה שלשמה אנחנו עושים את התכנית הזאת, כי היום התפיסה שבה אנחנו עוסקים, שאין את ההמשכיות, ולכן הנושא הזה כבר ממש בטיפול.
מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד עוד משהו לגבי ה-200.
מירב בן ארי: תראו, אם כל ה-200 האלה באמת יקבלו את חוות הדעת מהעובדים הסוציאליים, יכנסו לדירות, יוכיחו גם באמת שהן לא נכנסות לחובות, הרי אל תשכחו שבסופו של דבר הכסף מגיע אל המשכיר.
מירב בן ארי: זאת אומרת גם יהיה גם מעקב של העובדים הסוציאליים.
מירב בן ארי: אם אנחנו נראה הצלחה באמת, כל כך מדהימה אצל ה-200, כמובן שאני אעמוד שוב מול משרד השיכון, כמו שעשיתי אגב מול מנכ"ל המשרד שנתן לי את הכסף בהתחייבות שלו ונבקש כסף נוסף.
מירב בן ארי: כמובן אנחנו לא נעצור ב-200, אם נראה והנה - זה גם לפרוטוקול וגם כהתחייבות שלי – אם נראה שבאמת אנחנו מצליחות ואנחנו מוציאות את הבנות מהרחוב.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם שהייתי כאן בהרבה דירות.
מירב בן ארי: הייתי בדירה של הלל והייתי בדירה של החוט והייתי כמובן אצל על"ם והייתי באותות ובדירה של הטרנסיות.
מירב בן ארי: באמת, עשיתי עבודת שטח.
מירב בן ארי: כל שבוע כמעט אני מטיילת, לאן שתרצו – אני באה אתכם.
מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד לכם, וגם בדירת מעבר של על"ם אגב, שהייתי, אתה רואה שהחברה שכבר עברו את אותו רצף ונמצאים בדירה, הם בפינצטה.
מירב בן ארי: זאת אומרת ראיתי שם ארבעה, זאת אומרת חברה שאתה רואה-.
מירב בן ארי: אני לא אשכח את הבחור נראה לי יוצא אתיופיה שפגשתי אצלכם.
מירב בן ארי: שאלתי אותו אם הוא צריך עבודה והוא אמר לי מה פתאום, אני כבר מרוויח 10,000 שקלים, אני שנה וחצי נקי.
מירב בן ארי: לא משנה, עזבי.
מירב בן ארי: אני באתי ואמרתי לו אולי אתה צריך עבודה, הוא אמר לי אני לא, אני מרוויח כסף.
מירב בן ארי: ואתה רואה שהתהליך, אני זוכרת שהיא עמדה והראתה לי את השמות של החברה שעברו.
מירב בן ארי: זה ממש בפינצטה.
מירב בן ארי: זאת אומרת החברה האלה, שאתם עושים איתם עבודה כל כך חשובה, בסופו של דבר הם מאד מאד מאד, גם בדירה בחוץ כשפגשתי את החברה, אתם רואים שזה חברה שעברו תהליך לא פשוט, אבל בסופו של דבר אני לא ראיתי, אני מודה, בדירות, מאסות קריטיות.
מירב בן ארי: והנה, אני אומרת, רעות, קודם כל אנחנו הולכים לפתוח עוד דירות, והנה אני אומרת לך, אם ה-200 האלה יהיו מלאים ואתם תבואו לפה ולמליאה או לוועדת המשנה שתהיה בשנה הבאה, אני לא יודעת מה, ותגידו מירב, אנחנו מלאים, זה עובד מצוין – תאמינו לי, אני מתחייבת וגם ענבר פה מהאוצר, וענבר שותפה שלי לכל ענייני הרווחה, שאנחנו נלך ונבקש עוד.
מירב בן ארי: בזה תהיו בטוחות ובטוחים שאנחנו לא ניתן לצעיר וצעירה שכבר עברו תהליך, על העניין הזה להישאר בחוץ.
<שמוליק שיינטוך: אני רק רוצה להדגיש משהו לגבי המניעה.
מירב בן ארי: וזה חשוב לציין, כי אתה הערת על ה-200.
<שמוליק שיינטוך: מה שנאמר כאן על המניעה ברשויות זה מאד נכון וצריך עוד תקציבים ועוד תקנים.
<שמוליק שיינטוך: אני מדבר על משהו קצת יותר רחב שקשור לחסרי בית.
<שמוליק שיינטוך: כשמסתכלים על הסיבות לזה שאנשים חסרי בית, אז מצד אחד יש סיבות אישיות ומצד אחד יש סיבות מבניות.
<שמוליק שיינטוך: כל הדברים שאנחנו מדברים עליהם כאן מטפלים בסיבות האישיות.
<שמוליק שיינטוך: מישהי נכנסת ומקבלת עזרה בכלל כל מיני בעיות שיש לה באופן אישי.
<שמוליק שיינטוך: המניעה בסופו של דבר מדברת על סיבות מבניות והספרות מראה שיש שלוש סיבות עיקריות.
<שמוליק שיינטוך: אחת זה דיור.
<שמוליק שיינטוך: כשאין דיור אני מגיע לרחוב.
<שמוליק שיינטוך: השנייה זה תעסוקה.
<שמוליק שיינטוך: כשאין מספיק תעסוקה אין לי מספיק כסף כדי לשכור דירה, אני מגיע לרחוב; והשלישית זה קצבאות.
<שמוליק שיינטוך: אין לי מספיק כסף לשלם שכר דירה, אני גם מגיע לרחוב.
<שמוליק שיינטוך: ובגלל זה אני חושב שאם אנחנו רוצים להסתכל בראייה יותר רחבה ולקחת את הוועדה גם לכיוון הזה, אז צריך להסתכל מעבר לדברים האלה, לדברים שחלק מהאנשים כאן בחדר מתעסקים בהם.
<שמוליק שיינטוך: משרד השיכון כן מתעסק בעניינים של דיור.
<שמוליק שיינטוך: אם אנחנו מסתכלים על תקציב של משרד השיכון ב-10 השנים האחרונות, הגרף הולך ככה, בירידה טוטאלית והשאלה היא אם אנחנו יוצאים מכאן באיזו שהיא קריאה, שהיא יותר רחבה ובעצם מונעת את הכניסה של הצעירים והצעירות למעגל הזה.
מירב בן ארי: רות, רצית להתייחס.
<רות מנע: אני רק רוצה להתחבר למה שנאמר קודם במספרים.
<רות מנע: אז לפני שבנינו את התכנית במשך למעלה משנה, טיפלנו בפניות האלה במסגרת ועדת החריגים.
מירב בן ארי: נכון, כמה פניות?
<רות מנע: ואני חייבת לומר שלא היו מספרים מטורפים.
<רות מנע: לא היו - - -
<מור ארם: מעבר לזה, התהליך - - -
מירב בן ארי: שנייה, לא להפריע לה בבקשה.
<רות מנע: כמויות גדולות שלא יכולנו לעמוד בהן במסגרת הוועדות.
<רות מנע: אז 200 אני חושבת שסביר להתחיל.
<רות מנע: אני לא רואה איך אנחנו - - -
<מור ארם: מעבר לזה, התהליך של ועדת חריגים הוא תהליך שצעירה לא מעוניינת להיכנס אליו ובצדק.
<מור ארם: ברגע שהיא מגישה ומקבלת תשובה אוטומטית שלילית ואחר כך יש איזה שהוא הליך - - -
<רות מנע: נכון, אבל בנינו מולכם - - -
<מור ארם: ומדובר גם ב-500 שקלים בסופו של דבר.
<רות מנע: נכון, אבל בנינו מולכם תהליך שהוא קצת יותר ייעל את זה ויחסוך להן - - -
מירב בן ארי: את שמעת את ההבטחה שלי פה.
<רות מנע: אבל באמת, גם אם לא היו וגם אם נוריד, אפילו אם אני אכפיל את המספרים אני לא מגיעה לזה.
<רעות גיא: אם יהיה 100, אולי אפשר לתת 2,000 לכל אחת.
מירב בן ארי: כן, את תמיד היית חדה.
מירב בן ארי: עוד התייחסות של האורחים של הוועדה שהגיעו לכאן באופן קבוע?
מירב בן ארי: מישהו עוד רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: לפני שאני עושה סיכום תמיד יש לנו את הנציגה האוטנטית שלנו.
<רעות גיא: היום גם נור רוצה לדבר.
מירב בן ארי: נור תדבר.
מירב בן ארי: מה שיפה, זה שריקי הייתה איתנו בוועדה הראשונה, נכון?
מירב בן ארי: בהשקה?
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, ריקי, שהיית בהשקה של הוועדה ואנחנו עוד לא בטוחים שאנחנו מסיימים, אבל לפחות בינתיים לפרוטוקול אנחנו מסיימים, אז זה דווקא טוב שאת פה.
<ריקי צחי: מה, זאת ועדה אחרונה?
<ריקי צחי: לא רוצה.
מירב בן ארי: אני לא אעזוב אתכם.
<רעות גיא: מה נעשה בכל הזמן הפנוי שלה עכשיו?
<רעות גיא: צריך למלא אותו.
מירב בן ארי: נור, בבקשה.
מירב בן ארי: בסוף כל הוועדות האלה והאנשים שנמצאים פה הם רק בשבילכם.
<נור סאלם: שלום.
<נור סאלם: קוראים לי נור.
<נור סאלם: אני גרה בשלטר כבר ארבעה חודשים.
מירב בן ארי: בגלגל?
<נור סאלם: כן.
<נור סאלם: בבוקר קמות בשעה 9, אחר כך יוצאות בשעה 10 לרחוב.
<נור סאלם: עד שעה חמש.
מירב בן ארי: מה את עושה שם?
<נור סאלם: מסתובבת ברחוב.
מירב בן ארי: מה יש לעשות כל כך הרבה שעות ברחוב?
<יגאל גולדשטיין: את לא באה לחוט המשולש?
<נור סאלם: לפעמים אני לא נכנסת לחוט המשולש.
מירב בן ארי: לפעמים כן נכנסת לפעמים לא?
<נור סאלם: בגלל ששם גזענים.
<נור סאלם: בגלל שאני ערבייה, שם גזענים.
<נור סאלם: יש להם גזענות.
מירב בן ארי: למי, לילדים האחרים?
<נור סאלם: למדריכים שם.
<קריאה: את מרגישה את זה?
מירב בן ארי: זה בסדר, את יכולה לדבר, אנחנו מקשיבים לך.
<נור סאלם: אחר כך בחמש אני הולכת לגלגל עד השעה תשע.
<נור סאלם: יושבת.
<נור סאלם: מדברת עם העובדת הסוציאלית שלי, מדברת עם המדריכות.
<נור סאלם: אני רוצה להגיד שבשעה עשר בלילה אני נכנסת לשלטר עוד פעם ושם המקום קטן יותר מדי.
<נור סאלם: לפעמים שמים מזרונים על הרצפה וישנות על הרצפה, כי אין מקום, כי אין איפה לישון.
<נור סאלם: 23.
מירב בן ארי: ומה עשית לפני שהיית בגלגל, איפה היית?
<נור סאלם: הייתי גרה עם חברה שלי.
מירב בן ארי: בבית?
מירב בן ארי: ולמה יצאת משם?
<נור סאלם: יצאתי, ככה.
<נור סאלם: ככה.
מירב בן ארי: את עובדת?
<נור סאלם: הייתי עובדת בתל אביב, ביפו ואחר כך עבדתי במודיעין, קופאית.
מירב בן ארי: ולמה את לא עובדת היום?
<נור סאלם: והלכתי לאילת.
<נור סאלם: יש לי עכשיו בירושלים שבועיים.
<נור סאלם: חזרתי כבר שבועיים.
<נור סאלם: ועכשיו אני מחפשת עבודה.
מירב בן ארי: במה את רוצה לעבוד?
<נור סאלם: או קופאית או מלצרית או חדרנית.
<נור סאלם: אין לי בעיה.
מירב בן ארי: ממה את חיה עכשיו?
מירב בן ארי: מאיפה יש לך כסף?
<נור סאלם: עכשיו אין לי כסף.
<נור סאלם: אני גרה בשלטר.
מירב בן ארי: אבל אם את צריכה ארוחת צהריים, מה את עושה?
<נור סאלם: הולכת לחוט המשולש.
מירב בן ארי: שם יש תמיד ארוחת צהריים?
<נור סאלם: כן, ויש גם ארוחת בוקר.
<רעות גיא: אולי תגידי מה היית רוצה.
<רעות גיא: מה החלום שלך.
<רעות גיא: תגידי.
<נור סאלם: אני רוצה קודם כל בשלטר, שיהיה פתוח 24 שעות.
מירב בן ארי: כן, ציפי עובדת על זה עכשיו.
<נור סאלם: רוצה דירה יותר גדולה מזאת.
<רעות גיא: מה את רוצה לעצמך?
<נור סאלם: לעצמי?
<נור סאלם: רוצה ללמוד וגם רוצה דירה.
מירב בן ארי: את חושבת שאת יכולה להשכיר דירה?
<נור סאלם: בינתיים לא.
מירב בן ארי: ואם יהיה לך כסף את תצליחי להשכיר דירה לבד?
<נור סאלם: כן, בטח.
<נור סאלם: לא לבד, עם חברות.
מירב בן ארי: כמה זמן את בגלגל?
<נור סאלם: ארבעה חודשים.
מירב בן ארי: מאיפה את באה בארץ?
<נור סאלם: מירושלים.
מירב בן ארי: אל תתרגשי כל כך.
מירב בן ארי: אנחנו צריכים להתרגש.
<רעות גיא: זה מרגשת.
מירב בן ארי: שמעת את הדברים שהיו כאן היום ואני חייבת להגיד משהו אחד, שמה שמאפיין את חסרי הבית שמגיעים לפה כל פעם, זה שאתה רואה בסוף שהעמותות נוגעות בהם בכל שלב, כזה או אחר.
מירב בן ארי: זאת אומרת היא בצהריים בחוט, בערב היא בגלגל ובסופו של דבר אתה רואה שהאנשים שנמצאים בשטח הם אלה שכל הזמן מכירים את התופעה הכי טוב.
מירב בן ארי: זאת אומרת אני הייתי בחוט המשולש, ראיתי את החברה מסתובבים שם, ראיתי שהם אוכלים, ראיתי שהם נחים.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין איך 10 שנים אתה עובד לבד.
<ציפי נחשון גלי: הוא לא עובד לבד.
<ריקי צחי: ולמה זה סגור בשבת?
<יגאל גולדשטיין: זה לא סגור בשבת.
<ריקי צחי: אה, זה פתוח?
מירב בן ארי: לא התכוונתי למימון, התכוונתי כעמותה שעובדת לבד בירושלים במשך היום.
מירב בן ארי: במשך היום, ציפי.
מירב בן ארי: חסר בית היום - - -
<ציפי נחשון גלי: הוא לא ללינה.
<ציפי נחשון גלי: הוא לא ייעודי ללינה מלכתחילה.
מירב בן ארי: לא ללינה.
<יהודית גבאי: זה מרכז יום, וכל הכוונה היא באמת שהשלטר לשניהם, גם לצעירים וגם לצעירות, הם יהיו 24/7.
מירב בן ארי: כן, כשאני התכוונתי למה שאמרתי, את ישר כמובן דיברת על המימון.
מירב בן ארי: לא על המימון, על זה שהיום במרחב של צעירים חסרי בית בירושלים, שהם יכולים לבוא בצהריים לאכול או לשבת, זה במקום אחד.
<ציפי נחשון גלי: אני לא חושבת שצריך עוד אחד.
<ציפי נחשון גלי: יש את המענים של הלינה.
<ציפי נחשון גלי: לא צריך עוד אחד כזה שפתוח 12 שעות ביום שאפשר לצאת ולהיכנס.
מירב בן ארי: אז מה זה המקום הזה שלקחת אותי ליד, שאמרת שאתה מתכוון לבנות שם?
<יגאל גולדשטיין: אני?
מירב בן ארי: אתה זוכר שהראית לנו את המבנה?
<יגאל גולדשטיין: דיברנו על המסעדה, לא?
מירב בן ארי: שזה יהיה מקום שהם יוכלו לעבוד.
<יגאל גולדשטיין: כן, לעבוד ולקבל משכורת בזמן שיקבלו הכשרה.
<יגאל גולדשטיין: זה פרויקט אחר, זה לא קשור.
<יהודית גבאי: הכוונה שלנו שבאמת במסגרת השלטרים, שהם יהיו גם מרכזי יום, שהתהליכים שם יהיו באמת אינטנסיביים, כי הם לא יצטרכו לצאת ולחזור, ואז כן הכוונה, אנחנו היינו רוצים שאחרי כמה חודשים הם יוכלו להתקדם בשלבים ולקבל באמת את התמיכות שהם צריכים, אבל להשתמש במענים אחרים ברצף.
<יהודית גבאי: אם זה דירות או סיוע בשכר דירה או כל דבר אחר.
מירב בן ארי: אתם רוצים להתייחס עוד, אותות?
מירב בן ארי: אתנחתא?
מירב בן ארי: באת במיוחד.
<ירון גנאור: אני אגיד שאני שמח על העבודה.
<ירון גנאור: שמי ירון גנאור, מנהל אתנחתא.
<ירון גנאור: אני מחכה בקוצר רוח להקמת השלטרים כי אנחנו מקבלים הרבה מאד הפניות של נערים מעל גיל 18, בעיקר בנים, פחות בנות.
<ירון גנאור: אתמול בלילה הגיע אחד מחדרה ואחד התקשר מקריית גת.
<ירון גנאור: בני 19.
<ירון גנאור: אחד נכנס בשלוש לפנות בוקר ואחד לא, ואנחנו מקבלים הרבה מאד הפניות של צעירים מעל גיל 18.
<ירון גנאור: אנחנו נותנים את האופציה שאנחנו יכולים, אבל אנחנו בשנתיים האחרונות ב-120% תפוסה כל הזמן.
<ירון גנאור: עוברים כ-500 נערים ונערות בשנה ללא הבדל דת, גזע או מין מגיל 13 עד 19.
מירב בן ארי: טוב, אני מודה לשר האוצר משה כחלון שהצטרף אלינו.
מירב בן ארי: אני מודה שבתמיכתו ובברכתו פתחתי את הוועדה הזאת.
מירב בן ארי: לפני שהוא יגיד כמה דברים, אני חייבת לומר משהו אחד.
מירב בן ארי: אני מאד מתרגשת שאתה פה, קודם כל, למרות שאנחנו נפגשים כל הזמן, אבל זה שאתה פה זה מאד מרגש.
מירב בן ארי: אני הגעתי למפלגת כולנו אחרי עבודה של 10 שנים עם נוער בסיכון.
מירב בן ארי: לא הכרתי אותו בכלל.
מירב בן ארי: זאת אומרת נראה לי שאני היחידה בסיעה שבכלל אף פעם לא פגשתי אותו לפני, אבל מהרגע שראיתי שהמצע שלו זה משבר דיור, יוקר מחייה וצמצום פערים חברתיים, אמרתי לעצמי מירב, 10 שנים את בחצר שלך בנתניה מצמצמת פערים חברתיים, תיקחי אחריות ותבואי לכנסת.
מירב בן ארי: ואני כל הזמן אומרת את זה, בכל פאנל, בכל מקום שאני נפגשת, לא גדלתי בבית פוליטי, אף פעם לא התעסקתי בפוליטיקה.
מירב בן ארי: הסיבה היחידה שהגעתי לפוליטיקה והסיבה היחידה שהגעתי לכנסת היא כי ראיתי כולנו, כי ראיתי כחלון וראיתי צמצום פערים.
מירב בן ארי: ואין לי הרבה פעמים שאני אומרת שאני גאה בעשייה, אבל עשינו כאן מצגת והראינו את כל הפעילות ואני מאד מאד גאה בעשייה של הוועדה הזו.
מירב בן ארי: אני גאה להיות חלק מהתהליך המשמעותי הזה ולומר תמיד, ושמענו לפני כמה דקות גם את נור, שהיא חסר בית מירושלים, שמבחינתי הצעירים והצעירות חסרי הבית בחברה הישראלית, שהחליטו לבוא לשלטרים ולקורות הגג, הם הצעירים הכי אמיצים והכי חזקים.
מירב בן ארי: כי מהמקום הכי חלש שלהם, מהמקום הכי קשה שהם נמצאים בו, הם אמרו לעצמם לא עוד ואנחנו רוצים להצליח ולשפר ולהיות חלק מהצעירים בחברה הישראלית.
מירב בן ארי: ומילה אחרונה לסיום, כי אני לא יכולה שלא להתייחס, הייתי אתמול במסילה של משרד הרווחה ופגשתי צעירה בת 17, שהיא כל הזמן חוששת מגיל 18 ומה יהיה בגיל 18, לאן אני אלך?
מירב בן ארי: ואמרתי לה שאנחנו עושים גם את התכנית לצעירים וגם את התכנית של השלטרים, והבטחתי לה שכל עוד שאנחנו כאן בכנסת, זה מה שאנחנו נתעסק - איך להפוך את הצעירים האלה להיות חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.
מירב בן ארי: אני ממש ממש שמחה ואני מאד מתרגשת שאתה פה יושב איתי ואני שמחה שנתת לי את הכבוד לנהל את הוועדה הזאת.
משה כחלון: מירב, באמת אני חושב שהדבר הכי חשוב זה שאנשים עושים את הדברים שהם מאמינים בהם, ואני רוצה לומר לך בצורה גלויה, שאת הצלחת איפה שאני לא הצלחתי.
משה כחלון: אני הייתי שר רווחה, ציפי פה, נכון?
משה כחלון: את זוכרת?
משה כחלון: הייתי שר רווחה.
משה כחלון: הדבר הראשון שנכנסתי כשר רווחה, הדבר הראשון, קראתי לציפי נחשון ואמרתי לה תשמעי, תכיני לנו תכנית לחברה הצעירים האלה, במיוחד אחרי שהם מגיעים לגיל 18 ואין להם לאן לחזור.
משה כחלון: הקצנו 30 מיליון שקלים, זוכרת?
משה כחלון: לא נתנו לנו אותם, האוצר אז, הם לא בסדר, האוצר אף פעם לא בסדר.
משה כחלון: אבל עכשיו, כשאני באוצר, זה קרה.
משה כחלון: יכול להיות שהייתי צריך להגיע לאוצר כדי שזה יקרה, ובאמת השילוב הזה של מירב ורווחה וציפי, ואני מניח רווחה ושיכון, וענבר, שדחפה את זה כל הזמן – היועצת שלי לענייני חינוך ורווחה – זה קרה.
משה כחלון: השילוב הזה באמת צריך להגיע עם הרבה הרבה רצון, ויותר מרצון גם הבנה את הנושא.
משה כחלון: מירב, את מבינה את הנושא.
משה כחלון: היית שם.
משה כחלון: את מכירה את זה.
משה כחלון: יותר קל לך להילחם.
משה כחלון: אני תמיד אומר שהאנשים שבאים עם תפיסת עולם ובאים מתפיסה מוצקה וברורה ויודעים על מה הם מדברים, בסוף הם מנצחים.
משה כחלון: לפעמים זה לוקח קצת זמן ובמסע הזה יש עליות, יש מורדות, לפעמים מתייאשים.
משה כחלון: אפילו לפעמים נראה שכל העולם נסגר, אבל בסוף זה קורה.
משה כחלון: אני אומר לך, לא האמנתי שזה יצליח, למרות שכמה שהיו העלויות, אני אפילו לא זוכר, אבל העלויות האלה הן אפס לעומת המטרה.
משה כחלון: באמת הן אפס.
משה כחלון: ואתם יודעים איך עובד שר אוצר, כשהוא אוהב נושא אז אומרים לו 20 מיליון שקלים, אז הוא אומר מה, זה רק 20 מיליון שקלים?
משה כחלון: זהו?
משה כחלון: וכשהוא לא אוהב נושא, אומרים לו 10 מיליון שקלים, אז הוא אומר מאיפה אני אביא 10 מיליון שקלים?
משה כחלון: אז באמת מצאנו את המקורות, אבל מצאנו אותך, שאת המקור הכי חשוב לעניין הזה, באמת בשיתוף פעולה.
משה כחלון: אני לא יכול לא להדגיש את העבודה של הרווחה בעניין הזה, של ציפי, שאני מכיר אותה באופן אישי וגם מעריך אותך, אבל יש פה שילוב ידיים עם הבנת הנושא, ואני שמח שבכל זאת מדינת ישראל לוקחת אחריות על האזרחים גם מעבר לגיל 18.
משה כחלון: לצערנו בגיל 18 הבעיות לא נעלמות.
משה כחלון: מסתבר שעדיין צריכים את הליווי.
משה כחלון: וזהו, אתם מכירים אותי, אני מאחל לכל עם ישראל שלא יצטרך את השלטרים האלה ולא יצטרך את המסגרות האלה, אבל כל זמן שאתם צריכים, אנחנו פה אתכם.
<רעות גיא: אפשר להגיד משהו בנוכחותו של שר האוצר?