GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רותם יוסף: תשלומים לאומן אומן יקבל מהמשרד תשלומים עבור הוצאות שיאפשרו לו לספק את צורכי הילד לרבות צרכיו המיוחדים, בהתאם לתכנית ה טיפול.
<רותם יוסף: השר יקבע את סוגי ההוצאות ותנאים וכללים לתשלום, את גובה התשלומים ומנגנון לעדכון סכומיהם, וכן יקבע כללים ומועדים לעניין ביצוע התשלומים.
<רותם יוסף: לא יקבל אומן כספים מכל מקור אחר פרט לאמור בסעיף קטן (א) לשם מימון החזקתו של הילד.
<רותם יוסף: לא יהיה אומן אפוטרופוס לרכושו של הילד.
<רותם יוסף: האומן אינו זכאי לקבל כספים המגיעים לילד או בעדו, למעט כספים המשתלמים לילדים ברשות המקומית שבה מתגורר האומן או המשתלמים מכוח מוסד החינוך שבו לומד הילד, ולמעט כספים שאישר המפקח הארצי על האומנה את קבלתם בידי האומן, בין דרך כלל ובין למקרה מיוחד.
<רותם יוסף: (1) הטבות ותגמולים המגיעים לילד לפי כל דין, וגמלאות שהילד זכאי להן מהמוסד לביטוח לאומי, למעט קצבת שאירים לפי סעיף 252 לחוק ביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה-1995 ולמעט הטבות וזכויות המגיעות לילד נכה כאמור בסעיף 222ד' לחוק הביטוח הלאומי, ישולמו לאפוטרופוס לרכוש שמונה לילד.
<רותם יוסף: (2) האפוטרופוס לרכוש לא יעשה שימוש בהטבות או בכספים שקיבל לפי פסקה (1), אלא למילוי צרכי הילד שאינם ממומנים בידי גורם אחר ולהבטחת עתידו בהגיעו לגיל בגרות, והוראות סעיף קטן (ה) יחולו גם לעניין כספים אלה.
אלי אלאלוף: מה שמפריע לי זה שבסעיף הזה אין שום לוח זמנים, לא מהשר, ההתחייבות שלו לגבי מתי הוא מסיים את העבודה ומגיש את ההנחיות שלו, ושנית, החזר.
אלי אלאלוף: תבינו, המשפחות מוציאות כסף ולמרות מה שחושבים אולי במשרד המשפטים, לא כל המשפחות במצב כלכלי טוב והן צריכות להוציא כסף ולהמתין להחזר.
אלי אלאלוף: ההחזר הוא מאוד מאוד ממושך כי זה הולך לעמותה וכולי.
אלי אלאלוף: אם יש שינוי, אני אשמח אבל אני רוצה תשובות לכך.
<שלוה ליבוביץ: השינוי חל לפני כמה שנים.
<שלוה ליבוביץ: אני חושבת שזה בשנת 2007.
<שלוה ליבוביץ: יש סל הוצאות מיוחדות.
<שלוה ליבוביץ: היום המשפחות, חלק גדול מהסעיפים הכבדים, הגופים המפעילים משלמים ישירות לנותני השירות לטיפולים הפסיכולוגיים, לשיעורי העזר, לחונכות.
<שלוה ליבוביץ: אותם דברים שהמשפחות מוציאות כסף כמו ספרים ותרופות, תוך 45 ימים – זה כתוב בהסכם – המשפחה, מאז יום הגשת הקבלה, מקבלת את הכסף חזרה.
<שלוה ליבוביץ: כך שבהחלט יש בהסכמים בינינו ובין הגופים המפעילים לוח זמנים מאוד ברור.
<שלוה ליבוביץ: היכן שהקושי הוא יותר גדול זה עם ההועדות ברשויות המקומיות.
<שלוה ליבוביץ: שם היכולת שלנו לבדוק שהרשויות מוציאות את העוהדות והעוהדות נקלטות, יש הרבה בעיות קשות עם זה.
אלי אלאלוף: מי סובל מזה?
<קריאה: משפחות האומנה.
<יצחק קדמן: הילדים שלהם.
<קריאה: זה התשלום השוטף שהם לא מקבלים.
<שלוה ליבוביץ: גם השוטף.
<שלוה ליבוביץ: זה גם משפיע על ההוצאות המיוחדות כי אין הועדה.
אלי אלאלוף: איך פותרים את הבעיה?
אלי אלאלוף: זה לא מעניין אותם.
אלי אלאלוף: המערכת זה אתם, זה המשרד הראשי, למה אתם לא לוקחים על עצמכם את זה?
<שלוה ליבוביץ: הסיפור הוא מורכב.
מאיר כהן: את רוצה שאני אעזור לך?
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, הבעיה הגדולה היא ברשויות חלשות.
מאיר כהן: שם לא משלמים את ההועדות שלהם.
מאיר כהן: אין שום מנגנון למשרד הרווחה לגעת בחשבון הכספים של רשות מקומית.
מאיר כהן: יש לנו מצב שכאשר נכנסתי לתפקידי, היו רשויות שהיו חייבות למשרד הרווחה 15 מיליון שקלים כי באופן קבוע לא שילמו את ההועדות, משרד הרווחה עשה בדיוק את הפעולה הכי נכונה, בא למשפחות ואמר: אני לא מפריע לכם, אתן תקבלו את הכסף.
מאיר כהן: זה נשאר תקוע.
מאיר כהן: אבל כאן דווקא משרד הרווחה הוא זה שפותר את הבעיות.
מאיר כהן: מי שלא פותר את הבעיות, זה מרכז השלטון המקומי.
מאיר כהן: אין היום שום מנגנון שיכול לגעת.
אלי אלאלוף: זה חוזר לבעיה המרכזית.
אלי אלאלוף: משפחה שסובלת מבעיה כלכלית ולא מקבלת תשובה הולמת ומיידית, ההשלכה האוטומטית היא על הילד.
אלי אלאלוף: זה מביא כאוס במשפחה, הוא מביא צרות, אין לו כסף ואז היחס כלפיו הוא בהתאם.
אלי אלאלוף: אני חושב שחייבים למצוא נוסחה כמו שיודעים לעשות.
אלי אלאלוף: אי אפשר להשאיר את המשפחה בסוף.
מאיר כהן: החוק הזה לא אמור לפתור את השיח עם הרשויות המקומיות.
מאיר כהן: הוא לא יוכל לעשות את זה.
מאיר כהן: כי הוא לא יוכל לעשות את זה כי אנחנו נעמיד בדילמה את משרד הרווחה, ואז מה?
מאיר כהן: מה החוק יגיד?
מאיר כהן: יגיד שאם רשות לא תשלם, אנחנו לא נטפל?
אלי אלאלוף: אבל הרשות לא משלמת.
מאיר כהן: או שאנחנו נוותר לרשויות על הועדות.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה פשוט.
אלי אלאלוף: יש התחשבנויות בין שלטון המקומי לשלטון המרכזי.
קארין אלהרר: הן נעשות מאוחר מדי.
<קריאה: יש בעיה משפטית.
אלי אלאלוף: אל תרחיבו כי אם תרחיבו את האחריות ואת הפתרונות, להכניס את כל החוקים של המדינה,.
אלי אלאלוף: בסוף מי שסובל זה הילד.
אלי אלאלוף: אנחנו באנו לחוק שמגן על הילד ולא שום דבר אחר.
אלי אלאלוף: לא מעניין אותנו כרגע זה שהשלטון נמצא היכן שהוא נמצא.
אלי אלאלוף: כרגע חייבים הורי האומנה לתת פתרון מיידי לילד ולכן צריך להיות כאן סעיף שמחייב את זה.
אלי אלאלוף: אי אפשר בלי זה.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם מהידע שהיה לי פעם בנושא הזה, זאת אחת התלונות הקשות ביותר של משפחות האומנה.
אלי אלאלוף: לקחתם את הלב שלהן ואחר כך סיבכתם אותן בכיס שלהן.
אלי אלאלוף: צריך היום לפתור את הבעיה הזאת בצורה יסודית.
אלי אלאלוף: אצלי זה רשום כנקודה מרכזית להתמודדות בעבודה שנעשתה בלשכה שלי.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר ואומר שצריך למצוא פתרון ולא להשאיר את הילד תלוי בתפקוד של רשות מקומית זו או אחרת.
<יצחק קדמן: יש כאן דברים שהחוק הסמיך את השר לקבוע, כמו משך הזמן ודברים כאלה.
<יצחק קדמן: אני חושב שלפחות היה צריך להתנות את זה באישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת ולא להגיד שכל הדברים האלה שקשורים לתשלומים, השר יקבע, אם יקבע.
<יצחק קדמן: זה צריך להיות תחת עין פקוחה.
אלי אלאלוף: עם לוח זמנים.
אלי אלאלוף: לזה התייחסתי.
מאיר כהן: לוח זמנים.
<נעה בן שבת: הוא אומר גם באישור הוועדה.
<יצחק קדמן: אני מדבר על אישור הוועדה שתהיה עין פרלמנטרית פקוחה על העניין.
<יצחק קדמן: יש סעיף שמעולם לא הבנתי אותו וזה האיסור על משפחה אומנת לקבל כספים מכל גורם שהוא.
<יצחק קדמן: תארו לעצמכם שמחלקים בבית הספר מלגות, אם זה לפי הצטיינות או משהו אחר.
<קריאה: כתוב כאן שזה כן.
<רינת וייגלר: אנחנו התייחסנו להערה הזאת אותה הערת לדעתי בתחילת הדיון.
<רינת וייגלר: אנחנו חשבנו שמצאנו לזה מענה בסעיף שאמר למעט כספים שמשתלמים לילדים ברשות המקומית או משתלמים מכוח מוסד החינוך.
<רינת וייגלר: זאת בדיוק הדוגמה שלדעתי נתת בתחילת הדיון.
<יצחק קדמן: אני יכול לתת דוגמאות נוספות.
<נעה בן שבת: יש גם אפשרות שאישר המפקח הארצי על האמנה את קבלתם בידי האומן.
<רינת וייגלר: זה בדיוק המנגנון שחשבנו שבא לתת מענה בדיוק לקושי הזה.
<יצחק קדמן: מה בכלל המגבלה?
<רינת וייגלר: מה שעומד בבסיס העניין היא התפיסה שאומרת שככל שהמדינה – וזה בעיני הכיוון אליו הלך היושב ראש - מחויבת, שמה ילד באומנה, מחויבת לענות על צרכיו והתעריף המשולם בגין הטיפול בו, ואני ודאי מסכימה שצריך לקבל את הכסף כמה שיותר בצורה מסודרת ועל זה בכלל אין מחלוקת.
<רינת וייגלר: היא גורם אחד שאחראי.
<רינת וייגלר: הסברנו ואפשר להסביר שוב שיש סל, הסל הקבוע, הסל המיוחד, הסל הנוסף וכולי.
<רינת וייגלר: לכן אלה התשלומים שאמורים להיות בגין הטיפול באותו ילד.
<רינת וייגלר: העמדת המשפחה האומנת מול גורמים אחרים והצורך של משפחה אומנת ללכת לכאן וללכת לשם ולקבל תשלומים נוספים, המסר כאן אומר שאנחנו כמדינה אחראים לכל התשלום ובגין זה היא לא אמורה לקבל שום תשלום נוסף.
<רינת וייגלר: ככל שיש תשלומים ספציפיים, אכן דיברנו על מלגות ודיברנו על כל מיני זכאויות של הילד, שאכן המשרד לא מממן אותן, אנחנו חשבנו שהמנגנון שהצענו כאן "למעט כספים שאישר המפקח הארצי על האומנה את קבלתם בידי האומן" בדיוק עונים על הצורך הזה שתהיה כאן עין שתגיד אכן זה כסף שאנחנו לא מממנים, אכן זה הולך לייעוד שלו כי אנחנו גם לא רוצים שכספים שמגיעים לאומנה באופן ישיר מכל מיני גורמים אחרים ייכנסו לפול המשפחתי הכולל, כאשר לעתים הם כן צריכים להיכנס ולעתים הם לא צריכים להיכנס, וייעשה בהם שימוש לא לצרכיו של הילד הזה.
<רינת וייגלר: לכן הכנסנו את הגורם המפקח כאיזשהו עין נוספת שתבחן האם התשלומים האלה נכון שיגיעו או לא.
<רינת וייגלר: זה לא איזשהו איסור שאמור להעניש מישהו.
<יצחק קדמן: אני לא רוצה שייווצר מצב שבו ילדים אחרים במשפחת האומנה מקבלים איזושהי הטבה ורק הילד במשפחה האומנת לא מקבל אותה.
<רינת וייגלר: זה לא אמור ליצור את זה.
<רינת וייגלר: אנחנו חשבנו שבמנגנון הזה זה אמור בדיוק למנוע את זה.
<רינת וייגלר: אם צריך כאן משהו לחדד, אנחנו נעשה זאת.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אנחנו מתקרבים לסוף הישיבה ויש לי בקשה.
<נעה בן שבת: אני רואה שלא נסיים את סעיף 46.
<נעה בן שבת: יש כאן את סעיף קטן (ו) שעוסק גם בגמלאות הביטוח הלאומי ויש כאן הצעה להבהיר מה קורה עם הגמלאות ואיזה הטבות.
<נעה בן שבת: זה קשור גם לתיקון העקיף לחוק הביטוח הלאומי שמופיע בעמוד 37 בסעיף 81, שם בפסקה (3) יש התייחסות לאותו סעיף 222ד' שמוצע להוסיף אותו.
<נעה בן שבת: אני מניחה שלא נגיע לשם עכשיו בהתחשב בקוצר הזמן ולכן אני מציעה שלקראת הדיון הבא אולי נפתח בנושא הזה ונשלים את הדיון בנושא הכספים כפי שהתחלתם.
אלי אלאלוף: הצטרפו אלינו חברי כנסת וחברים נוספים.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים להביא להצבעה את סעיף 44 ו-45.
אלי אלאלוף: אני מזכיר שדילגנו על סעיף 43 עליו יתקיים דיון חוזר.
אלי אלאלוף: בדיון הבא נחזור גם לסעיף 46.
אלי אלאלוף: מי בעד אישור סעיפים 44 ו-45?
אילן גילאון: על הפרק תקנות הנגישות בהשכלה הגבוהה.
אילן גילאון: מישהו רוצה לומר משהו?
<אורית זולברג: אני זוכרת שדיברו על כך שמרכזי התמיכה יטפלו גם במועמדים.
<אורית זולברג: אני לא רואה את זה מופיע כאן.
<אייל לב ארי: ההגדרה היא תלמיד.
<אייל לב ארי: המקבל או המבקש לקבל שירות.
<אורית זולברג: מישהו שלומד ומבקש ועדיין לא ביקש.
<אורית זולברג: למה לא לציין במפורש את המועמד?
<אייל לב ארי: מי שלומד הוא כבר תלמיד.
<אייל לב ארי: אדם עם מוגבלות המקבל או המבקש לקבל.
<מתניהו אנגלמן: אני מנכ"ל הטכניון ואני בא לכאן מטעם ור"ה, ועד ראשי האוניברסיטאות.
<מתניהו אנגלמן: אנחנו חושבים ברמה העקרונית שהנושא של נגישות הוא בעל חשיבות עליונה כמובן.
<מתניהו אנגלמן: לא יכול להיות שיהיה סטודנט שהמערכת לא תהיה נגישה לו אבל הפתרון צריך להיות במסלולים - - -
אילן גילאון: זה נדון בישיבות הקודמות שחבר הכנסת מרגי ניהל.
אילן גילאון: הדבר הזה לא יהיה.
אילן גילאון: אם אתם מתכוונים לנגישות פרטנית במוסדות להשכלה גבוהה, זה לא יצא מכאן.
אילן גילאון: זאת אומרת, המקבילה של זה היא לבתי הספר.
אילן גילאון: אנחנו אנשים הגיוניים, מידתיים, יכולים לעשות הנחות כאלה ואחרות בתנאי שיש נטל ונטל כבד, אגב, לא קיים למוסדות ציבור.
אילן גילאון: כל שבוע אנחנו נדרשים לסיפור הזה שאין מספיק תקציב.
אילן גילאון: תפקידנו לכתוב את החוק ברמה המושלמת שלו.
אילן גילאון: מאידך, יש לי עוד תפקיד והוא לנסות לעזור להשיג את התקציבים אבל זה לא בדסק הזה אלא זה בוועדת הכספים.
אילן גילאון: על כן, כאן הדברים נטחנו ונדושו.
אילן גילאון: אני בסך הכול עושה כאן כמעט מהלך טכני כדי לסגור את הדיון האחרון בישיבות הללו.
אילן גילאון: כל מה שאתה אומר כאן, היה זמן לומר את הדברים לפני כן.
<מתניהו אנגלמן: בלי לפגוע, אני חושב שראוי להתייחס לעמדה של מוסדות שמשרתים מאות אלפי סטודנטים ואני חושב שעושים זאת נאמנה ועושים זאת בצורה פרטנית וראויה נכון להיום, כולל המוסד אותו אני מנהל בטכניון.
<מתניהו אנגלמן: אני לא מכיר סטודנט אחד שלא קיבל מענה.
<קריאה: אני מכירה הרבה.
<מתניהו אנגלמן: לפני הדיון הזה בדקתי את עצמי טוב בהיבט הזה וככל שיש למישהו משהו, אנחנו נשמח לתת לו את כל המענה.
<מתניהו אנגלמן: אני יודע מה שאתה כיושב ראש אמרת ועם זאת אני חושב שמה שנכון לבתי הספר, ואני חושב שמה שיעיל יותר ומה שנכון מבחינת השירות לאדם, הוא ההנגשה הפרטנית.
אילן גילאון: אדוני מבין את ההבחנה?
<שמואל חיימוביץ': זה גם לא נכון לבתי הספר.
אילן גילאון: קודם כל, זה הולך להגיע לפרקו גם בבתי הספר אבל הנגשה פרטנית, הווה אומר שכאשר יש משתמש, אנחנו בונים לו את ההנגשה ולא כך לגבי נושא של מוסדות ההשכלה הגבוהה.
אילן גילאון: העיקרון הזה לא יהיה.
אילן גילאון: אני מניח שדיברתם על זה עד כה.
אילן גילאון: לא נפתח כאן כל הדיון מחדש.
אילן גילאון: אני יודע שלדברים האלה יש עלויות ואנחנו לא מקלים ראש בעניין הזה.
אילן גילאון: אנחנו צריכים לכתוב את התפריט החוקי ככתבו וכלשונו וכדי שהוא יהיה בדיוק מתאים לעידן שבו אנחנו חיים.
אילן גילאון: אתה יכול לתאר לעצמך שכך אומרות הרשויות המקומיות, כך אומר הדיור הממשלתי, כך אומרות תחנות המשטרה וכך אומר כל אחד.
אילן גילאון: כל אחד אומר אותו הדבר.
<מתניהו אנגלמן: אני עדיין רוצה להוסיף שתי נקודות.
<מתניהו אנגלמן: התקנות האלה מתעלמות לחלוטין מהחובות שהיו קיימות נכון להיום.
אילן גילאון: כל התקנות שהעברתם עד כה מתעלמות?
אילן גילאון: אם זה ספציפי, אין לי בעיה.
<מתניהו אנגלמן: תן לי בבקשה להשלים את המשפט.
<מתניהו אנגלמן: אחרי כן אתה יכול לבטל את דבריי.
אילן גילאון: לא, אני לא מבטל דברים של אף אחד.
<מתניהו אנגלמן: זה גם בסדר.
<מתניהו אנגלמן: אני מכבד את זה.
אילן גילאון: זאת לא האווירה בוועדה שלנו.
אילן גילאון: אנחנו מנסים להגיע לדברים מתוך הסכמה.
<מתניהו אנגלמן: אמירה נוספת אחת עקרונית היא שיש כאן לטעמנו הורדה מאחריות של המוסד לביטוח לאומי וגופים אחרים שמטפלים.
אילן גילאון: זה לא הנושא.
<שמואל חיימוביץ': תגידו תודה על הסיוע שקיבלתם עד עכשיו.
אילן גילאון: אני לא קובע את הדברים האלה.
אילן גילאון: את מערכת היחסים בין ור"ה לבין הביטוח הלאומי, לא קובעים.
אילן גילאון: אגב, רק לידיעתך, נפגשתי רק לפני שבו עם מנכ"לית האוניברסיטה העברית ואמרתי לה שאם יש דברים ספציפיים שאתם חושבים שמדין העניין להקל בהם, אין לנו בעיה.
אילן גילאון: באופן עקרוני לא תהיה הנגשה פרטנית למוסדות להשכלה גבוהה במדינת ישראל.
<מתניהו אנגלמן: אנחנו חושבים שזאת טעות וחוסר יעילות מהותית ברמה של השירות לאוכלוסיית הסטודנטים ואנחנו חושבים שיש כאן שגגה משמעותית.
<מתניהו אנגלמן: נושא נוסף שהוא מהותי וכן הייתי רוצה להתמקד בו הוא נושא של הנגשת האתרים.
<מתניהו אנגלמן: יש כאן שגגה שלטעמנו תעיב על ההשכלה הגבוהה שמתמודדת עם חרמות בינלאומיים וצורך לקדם את המחקרים של החוקרים ואנחנו מבקשים שבנושא הזה יוגדרו היטב האתרים המרכזיים בכל אוניברסיטה שהם אלו שיונגשו.
<מתניהו אנגלמן: המשמעות כיום היא שלפי הפרשנות שיש בידינו בטיוטת התקנות, אנחנו צריכים להוריד 600 אתרים של חברי סגל בטכניון בשל העובדה שהם כן יונגשו או לא הונגשו וכן הלאה ואנחנו רואים בזה נזק חמור ביותר להשכלה הגבוהה.
<מתניהו אנגלמן: אנחנו חושבים שחשוב מאוד שכל סטודנט יקבל ואם סטודנט יפנה אלינו לגבי איזשהו אתר באיזושהי סוגיה, אנחנו כמובן ניענה לו אבל הנושא של ההגדרה הגורפת של האתרים שאנחנו חושבים שצריכה להיות הגדרה לגבי האתרים המרכזיים בכל מוסד שמשרתים את הסטודנטים, האתר של האוניברסיטה, אתר רישום, אתר קבלה, אתר מזכירות של תואר ראשון, תואר שני, תואר שלישי, מעונות וכן הלאה, מכאן והרחבה עד לכלל האתרים, רק בטכניון לבד יש אלף אתרים מתוכם 600 של חברי סגל, מיליוני דפים, והמשמעות היא נכון להיום שאנחנו הולכים להוריד אותם מהרשת.
<קריאה: הם לא חייבים.
<ערן טמיר: לגבי אתרי האינטרנט.
<ערן טמיר: הייתה ישיבה יחד עם נציגים של אנשי ור"ה וראיתי ש-ור"ה גם הביאה נייר ולא ביקשה את הדבר הזה.
<ערן טמיר: למעשה נקודת המוצא שלנו היא שהנגישות בכלל, גם של אתרים של האוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, תהיה כמו כל מקום אחר, למעט שני דברים בהם שוכנענו שיש ללכת כבר עכשיו לקראת מוסדות כי באמת יש שם מאפיינים מאוד גדולים.
<ערן טמיר: שני דברים שהתקנות מקלות יותר מאשר התקנות הכלליות על כולם וזה בנושאים של מסמכים ובנושאים שקשורים למדיה תלוית זמן.
<ערן טמיר: בשאר הנושאים, אני אתן דוגמה, אם הפרופסור מנהל מעבדה פרטית או מנהל מעבדה במסגרת המשרד להגנת הסביבה, יש עליו חובות ולכן אין סיבה שבתקנות האלה דווקא נחיל פטור.
<ערן טמיר: הרעיון הוא שהחובות צריכים להיות אותם חובות כמו לגבי כל הגורמים האחרים.
<ערן טמיר: אני אציין שאנחנו גם עושים תהליך, ואני מקווה שנספיק לעשות אותו מהר, של תיקון כללי של תקנה 35 ואם יש בעיות כלליות של תקנה 35 שקשורות – אם יש בעיות כאלה, אם יש אתגרים כאלה שקשורים – לאתרים של המוסדות להשכלה גבוהה, בוודאי גם נחיל עליהם את אותו דברים.
אילן גילאון: מתי התגלעה מחלוקת ביניכם?
<ערן טמיר: לא הייתה.
<ערן טמיר: הדברים עליהם דובר וסוכם, קיבלו ביטוי בטיוטת התקנות.
<ערן טמיר: למעשה, מבחינתי לפחות, אני שומע את זה פעם ראשונה.
<ערן טמיר: אני שומע פעם ראשונה את זה שהם מתנגדים לסיכום.
אילן גילאון: הדבר הזה נעשה בלי שיתוף ור"ה?
אילן גילאון: אתם ישבתם ביחד?
<ערן טמיר: נעשה עם נציגים של המוסדות.
<סלי בסון: אני היועצת המשפטית של האוניברסיטה הפתוחה ואני מטעם ור"ה.
<סלי בסון: על הבעיה עם האתרים של החוקרים אנחנו הצבענו לאחרונה כי כל הנושא הזה של האינטרנט הגיע בשלב הדיון הזה.
<סלי בסון: הצבענו על הבעייתיות.
<סלי בסון: יש חוקרים שמעלים בלוגים, מעלים כל מיני מסמכים ואין לנו כמוסדות שליטה על כך.
<סלי בסון: אנחנו יכולים לתת להם הנחיות, אנחנו יכולים להסביר להם איך מנגישים טקסטים, אבל אין לנו שליטה על האתרים שלהם.
<סלי בסון: זאת בעיה שאנחנו צריכים להתמודד אתה ואמרנו שאנחנו גם נדבר על זה.
אילן גילאון: זאת נקודה שאתה רואה שאפשר ללכת לקראת, נכון?
אילן גילאון: לגבי אי השליטה.
<ערן טמיר: אי שליטה באיזה אתרים?
<ערן טמיר: אם אין שליטה, אלה לא אתרים של המוסד.
<מתניהו אנגלמן: אלה לא אתרים של המוסד.
<רונן יצחק גיל: אני רוצה לציין שההשכלה הגבוהה בישראל והאקדמיה בישראל לא צריכה להיות נגישה רק לסטודנטים אלא היא צריכה להיות נגישה גם לאנשי הסגל עצמם והיא צריכה להיות נגישה גם לציבור הרחב.
<רונן יצחק גיל: כאדם שבעברו שימש כמתאם מחשוב באוניברסיטה בישראל, אני רוצה לחלוק על דברי חברתי ולומר שיש למוסדות להשכלה גבוהה שליטה רבה במידה שהם רוצים שתהיה להם על כל האתרים האלה.
<רונן יצחק גיל: זאת יכולה להיות יותר מהנחיה.
אילן גילאון: אתה חי כאן ואתה מבין שאנשים מתוך אחריות חושבים שזה נטל מאוד כבד עליהם והם לא יוכלו למלא אותו באופן הזה.
אילן גילאון: אנחנו תמיד נדרשים להסביר את אותו הסבר.
אילן גילאון: לכן, בואו לא נפתח ניגוח אלא נתחיל להתקדם בקריאת הסעיפים והיכן שאפשר, נבוא לקראת.
אילן גילאון: היכן שאפשר לבוא לקראת, בבקשה תבואו לקראת.
אילן גילאון: צריכים להיות מידתיים.
<רונן יצחק גיל: דבר אחד שאני כן מבקש זה לחזור על דברים שכבר נאמרו כאן.
אילן גילאון: אנחנו היום דנים בפרק האחרון שלא הועלה כאן.
אילן גילאון: מה שנאמר כאן הוא יהיה חלוט.
<רונן יצחק גיל: זה לא עניין של מה שנאמר ומה שלא נאמר אלא זה עניין של הגדרה חד משמעית של מועמד כאדם שזכאי להנגשה.
<רונן יצחק גיל: אני לא מבין למה ההתעקשות הזאת שלא יהיה כתוב מועמד, שלא תהיה הנגשה חד משמעית לתהליכי הרישום.
<אייל לב ארי: דנו בזה והשאלה הזאת עלתה כמה פעמים בדיונים.
<אייל לב ארי: אם אני זוכר, אפילו בכנסת הקודמת זה עלה.
<אייל לב ארי: לגבי הגדרת תלמיד.
<אייל לב ארי: זה אדם עם מוגבלות המקבל או המבקש לקבל שירות והמבקש לקבל שירות זה גם המועמד.
<אייל לב ארי: הבהרנו את זה ואנחנו מבהירים את זה פעם נוספת.
<אורית זולברג: בסטודנט מטפל מרכז התמיכה.
<אורית זולברג: במועמד, מרכז התמיכה לא מטפל.
אילן גילאון: אני רוצה לבוא להתעניין, מה זה קשור?
אילן גילאון: חברים, אני רוצה להגדיר לכם עוד פעם מהו מושג הנגישות.
אילן גילאון: מושג הנגישות הוא הזכות של כל פרט להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.
אילן גילאון: זיל גמור.
אילן גילאון: אין שום פרשנות אחרת.
אילן גילאון: מה כל זה שייך לעניין?
אילן גילאון: נתחיל להקריא.
אילן גילאון: כנראה שמי שמדבר כך – ואני מצטער, זאת ההשכלה הגבוהה – לא מבין את הקונספט, את התודעה של הנגישות, מה היא אומרת.
אילן גילאון: כנראה שהוא בכלל לא מבין אותה.
<אורית זולברג: אני חוששת שכך זה יתפרש.
אילן גילאון: אני לא יודע איך זה יתפרש.
אילן גילאון: אנחנו מפרשנים את הפרשנות שלנו.
אילן גילאון: כמו שאני הגדרתי את זה כך, זה מדויק.
<מתניהו אנגלמן: רק לגופם של דברים.
<מתניהו אנגלמן: כל מועמד שנרשם לכל אוניברסיטה מתבקש בטופס הרישום שלו למלא אם יש לו איזושהי מוגבלות והוא מטופל.
אילן גילאון: אדוני, אתה מוסד אקדמי שצריך להיות מונגש לכל דכפין.
אילן גילאון: כל אחד זכאי להגיע אליך, בין אם הוא רוצה להיות סטודנט שלך, בין אם הוא לא נבחן אצלך, זה בכלל לא שייך ולא רלוונטי.
אילן גילאון: זאת המשמעות של מקום ציבורי.
אילן גילאון: אתם יודעים מה זה מקום ציבורי?
אילן גילאון: מקום שהציבור ניגש אליו.
אילן גילאון: זה מקום ציבורי.
<אילנה בניש: אפשר להציג פשרה?
<אילנה בניש: לא פשרה אלא תובנה לגבי מה שאני מבינה בנוסח תקנה 35(א).
אילן גילאון: נגיע לתקנה ותציגי את הפשרה שלך.
אילן גילאון: בעיקרון אני איש פשרה.
<אייל לב ארי: בתקנה 3 הוספנו המשך לבדיקה שהם צריכים לעשות.
<ננה בר: אני מהמכון לקידום החירש ואני רוצה להתייחס לתקנה 35.
אילן גילאון: כשנגיע לתקנה 35, תתייחסי.
<אייל לב ארי: תקנה 3(א), הכפפנו אותה לתקנה 18 שהיא תקנת שמירת הדינים לגבי מי החייב בביצוע התאמות נגישות.
<אייל לב ארי: ככלל, זה המוסד אבל ככל שבעצם ניתנים שירותים מכוח הסכם, נוהג וכדומה – אנחנו נגיע גם לתקנה 18 עם התיקונים בו – זה על ידי מי שניתן מכוח שמירת הדינים נכון לערב תחילתן של התקנות האלה.
<אייל לב ארי: תקנה 8 בעמוד 4, לגבי מרכז התמיכה.
<אייל לב ארי: השינויים שאתם רואים, בעיקרם הם שינויי נוסח.
<סלי בסון: אנחנו חושבים שזה רעיון טוב אלא שמבחינת היררכיה משפטית יש כאן תקנות שקשה שיקבעו על חקיקה של המוסד לביטוח לאומי.
<אייל לב ארי: אני לא אמרתי על המוסד לביטוח לאומי.
<אייל לב ארי: הצירוף הזה, המוסד לביטוח לאומי, לא יצא לי מהפה.
אילן גילאון: אנחנו בעד שני הצדדים.
<ערן טמיר: אם יש אחריות על גורם אחר מכוח דברים שמופיעים שם, האחריות הזאת חלה.
אילן גילאון: אנחנו בסך הכול מגדירים מה צריך להיות.
אילן גילאון: הם גם יכולים לסייע אבל במסגרת אחרת ובמקום אחר.
אילן גילאון: חברים, תפקידנו לכתוב מה תהיה נקודת הברייל בתוך המעלית.
אילן גילאון: זה תפקידנו ואני רוצה שנבין כולנו אחד את השני.
אילן גילאון: לכן, ביטוח לאומי, אני לא רוצה לפתוח את זה כאן.
אילן גילאון: אני מצטער.
<נילי ויצמן: אני רוצה רק לומר שאנחנו ממשיכים לממן ולתת סיוע.
אילן גילאון: נהדר.
אילן גילאון: אתם נהדרים.
<נילי ויצמן: אנחנו ממשיכים לתת לאנשים שמגיעים דרכנו.
<אייל לב ארי: מכוח סל השיקום.
<נילי ויצמן: הם ימשיכו לקבל את הליווי מתוקף חוק השיקום שלנו והתקנות.
<נילי ויצמן: כל מה שהיה עד היום, ממשיך להיות.
אילן גילאון: אם יש אי הבנות ביניכם, אנחנו מוכנים להשתתף בהסדר הזה, אם יש דבר כזה, אבל לא דרך השולחן הזה שהוא כל כולו נגישות.
<סלי בסון: שיירשם בפרוטוקול, ברשותכם.
<סלי בסון: אני שאלתי האם גם אחרי תיקון התקנות, האם הביטוח הלאומי ימשיך לתת?
אילן גילאון: זה כבר נרשם.
<נילי ויצמן: אנחנו לא היחידים.
<אייל לב ארי: יש גם את משרד הרווחה.
<נילי ויצמן: כל הגופים שנתנו עד היום, ימשיכו לתת.
אילן גילאון: זה רשום בפרוטוקול.
אילן גילאון: הכול נרשם.
אילן גילאון: ההקראה מתחילה בסגנון של מכירה פומבית בסותבי.
אילן גילאון: אני מבקש לאפשר לאייל לקרוא כי אנחנו גם צריכים להתקדם.
אילן גילאון: יש תאריכים ואנחנו צריכים לסיים בזמן.
<אייל לב ארי: לגבי תקנה 8(ג) בעמוד 4 – "מוסד יספק את השירותים המפורטים בתקנת משנה (ב) בכל קמפוס או מרכז לימוד.
<אייל לב ארי: מוסד רשאי לספק את השירותים האמורים גם באמצעות רכישת השירותים" - ביקש לפני הדיון זוהר להוסיף "ולרבות שירותים הניתנים על ידי כל גורם אחר".
<ערן טמיר: קודם היה כתוב שהמוסד יכול לרכוש את זה ממישהו אחר.
<ערן טמיר: זה לא חייב ברכישה אלא זה יכול להיות גם דרך גורם אחר, דרך כל גורם קיים או גורם חדש.
<סתיו ניסר: אני נציגה בוועידה הכללית של אגודת הסטודנטים.
<סתיו ניסר: אני רוצה שיהיה ברור בתקנות שהאחריות עלי כסטודנטית היא של המוסד ולא של אף גורם אחר.
<סתיו ניסר: כשזוהר רוצה תקנה כזאת, זה מאוד מטושטש.
<ערן טמיר: כתוב שהאחריות על המוסד קודם כל לספק.
<ערן טמיר: התקנות כבר אפשרו למוסד לקנות את זה ממישהו אחר.
<ערן טמיר: במקום לקנות, אם יש מישהו שנותן בלי לקנות ובלי כסף, יכול גם לקבל את זה ממקום אחר.
<ערן טמיר: האחריות לספק את זה היא קודם כל על המוסד.
אילן גילאון: תודה על ההערה.
אילן גילאון: תנוח דעתך.
<אייל לב ארי: אנחנו עוברים לתקנה 11 בעמוד 5.
<אייל לב ארי: תקנה 11(א)(1): "בכל מקום שניתן בי שירות יהיה השילוט לאיתור או לזיהוי עומד בהוראות ת"י 1918 חלק 4 לעניין ניגוד חזותי ומישושי בשילוט, אלא אם כן הותקן שלט קולי העומד בהוראות ת"י 1918 חלק 4 או אמצעי טכנולוגי אחר שאז יהיה המוסד פטור מהצבת שילוט שיש בו ניגוד חזותי ומישושי לפי הוראות ת"י 1918 חלק 4".
<אייל לב ארי: קיבלנו הערה מ-בקול לגבי השאלה אם מוצב שילוט שלצורך העניין הוא שילוט קולי – המוסד יוכל לפטור את עצמו מהצבת שילוט עם ניגוד חזותי ומישושי.
<אייל לב ארי: ביקש בקול להוריד את ההחרגה הזאת.
<אייל לב ארי: אנחנו מציעים שההחרגה תחול רק לגבי מישושי ועדיין תחול במקביל החובה לניגוד חזותי.
<קריאה: לפחות לשילוט חזותי.
<אייל לב ארי: לשילוט וניגוד חזותי.
<שמואל חיימוביץ': זה לא מייתר את החובה לשילוט.
<שמואל חיימוביץ': רק למישושי.
אילן גילאון: אפשר זה או זה או זה.
<שמואל חיימוביץ': זה לא יכול להיות זה או זה.
<שמואל חיימוביץ': שילוט צריך להיות כי אנשים עם מוגבלות שמיעה קוראים את המידע והם לא שומעים אותו.
<שמואל חיימוביץ': האם השילוט הזה יעמוד בכללי השילוט הנגיש מבחינת לקויות ראייה, זה הכלל שלא חייב לחול.
<שמואל חיימוביץ': השילוט צריך להיות אבל לא לפי הכללים האלה.
אילן גילאון: מנקודת מבט של בקול, למה הם העלו את זה?
<אייל לב ארי: יכול להיות מצב של לקות משולבת.
<שמואל חיימוביץ': אבל זה לא בא משם.
<אייל לב ארי: זה בא משם.
<אייל לב ארי: נמצאים כאן נציגי בקול.
<אורית זולברג: אני רוצה לענות על הנושא הזה.
<אורית זולברג: אני מהמכון לקידום החירש וזה אותו עניין.
<אורית זולברג: אנחנו מטפלים בסטודנטים באוניברסיטאות.
<אורית זולברג: הרעיון של בקול, אני בטוחה, הוא עצם היות שלט חזותי לאנשים שלא שומעים.
<אורית זולברג: העניין של מישושי, הוא ניגוד חזותי, הוא לאנשים עיוורים והוא לא קשור לאנשים חירשים.
<אורית זולברג: הוא יכול להיות קשור לאנשים חירשים-עיוורים.
<אורית זולברג: ל-בקול וגם המכון לקידום החירש, מה שחשוב לנו זה שיהיה שלט חזותי בכל מקום שיש קריזה או שלט קולי.
<שמואל חיימוביץ': הקול יכול להיות חלופה למישושי.
<אייל לב ארי: ההצעה שלנו היא שהוא יהיה מישושי.
<שמואל חיימוביץ': זה מקובל על כולם.
<ערן טמיר: ברור שצריך להיות שילוט ולא מספיק שילוט קולי.
<ערן טמיר: כשיש שילוט קולי, צריך להיות גם שילוט רגיל, חזותי.
אילן גילאון: שואל חבר הכנסת גואטה מה עושה עיוור-חירש.
אילן גילאון: זה צריך להיות גם וגם.
<קריאה: בכל שילוט, בכל חדר.
<קריאה: זה המון שילוט.
<שמואל חיימוביץ': זה מבטל בכלל את הרעיון של שלוט קולי כי למה שיעשו שילוט קולי אם יש מישושי?
<קריאה: לא כל אחד יצטרך להגיע פיזית ולממש את זה אלא הוא יוכל לשמוע את זךה מרחוק.
<קריאה: מי שלא רואה ולא שומע, מגיע עם ליווי צמוד.
אילן גילאון: תן לי תחליף לעיוור-חירש.
<שמואל חיימוביץ': אמרנו שאין לנו מענה לכל מצב.
<קריאה: היושב ראש אמר שזה צריך להיות לכל דכפין.
אילן גילאון: אם כך, אל תעשו לכל חדר ואל תעשו את זה בכלל.
<ערן טמיר: יש הפניה לתקנות השירות.
<ערן טמיר: בתקנות השירות יש גם חובה במצבים מסוימים ללוות את האדם, אם יש צורך.
אילן גילאון: פעם עבדתם מדויק ומה קרה לכם עכשיו?
אילן גילאון: אני כבר מצאתי מוסד שמזייף שירותים של נכים.
אילן גילאון: ראיתם דבר כזה?
אילן גילאון: בירושלים יש לכם דבר כזה.
אילן גילאון: מי שילך לרשות הבריאות המחוזית, ימצא דבר כזה.
אילן גילאון: אני מודה שאני לא יודע מה לעשות עם זה.
<אורית זולברג: אני חושבת שההשכלה הגבוהה הוא לא כמו כל שירות.
<אורית זולברג: ההשכלה הגבוהה מבוססת על שמיעה וראייה ועל המון תוכן.
<ערן טמיר: השילוט הזה נועד להתמצאות.