GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רויטל לן-כהן: זה ילד שדורש משאבים של טיפול רגשי אחר כך, בתוך מערכת החינוך, כי אם הוא לא יקבל בשעה הקשה – הוא יהפוך אחר כך להיות ילד שמערכת החינוך מכירה בו כילד מאובחן או עם בעיות רגשיות או עם בעיות התנהגות, כי זה בדרך כלל בעיות התנהגות ואנחנו נשלם מחיר כפול ומכופל על הילד הזה אחר כך.
<רויטל לן-כהן: ואני מבקשת שגם הם יהיו חלק מהקהל שדורש את המענה בעתיד.
<אילן שריף: אני רק רוצה להגיב במשפט.
אלי אלאלוף: הערה אחרונה, אילן, בבקשה.
<אילן שריף: בשבוע שעבר היה דיון פה בכנסת בוועדה לזכויות הילד, בדיוק על הסוגיה הזאת ואני חושב שמתחילה מודעות וכדאי לחבר את המאמץ בשתי הוועדות.
<רויטל לן-כהן: המודעות הייתה קיימת מזמן, פשוט אנחנו צריכים שתסכימו איתנו.
עבדאללה אבו מערוף: הוזכר כאן על קצה המזלג גם עניין המגזר המערבי, שם אין מודעות רבה לעניין, אבל יש לנו גם יוזמות אישיות.
עבדאללה אבו מערוף: יש עמותה בגליל, עמותה שגם היא עובדת במיוחד בעניין מחלת הסרטן ותמיכה בהורים ואחרי מוות ממחלת הסרטן הקשה, לכן אני מעלה את זה, שכן גם הם יהיו מעורבים בתכנית שתהיה לעתיד.
אלי אלאלוף: כן, טוב.
אלי אלאלוף: תודה על הדיון, באמת תודה תמר על שהבאת למודעות שלנו את הנושא של השכול.
אלי אלאלוף: באופן אישי השכול חי מגיל 4, ולצערי גם החודש אני - - - וזה לא דבר שעובר.
אלי אלאלוף: עלו הרבה מאד הצעות.
אלי אלאלוף: יש הרבה נתונים.
אלי אלאלוף: תמר סיכמה בצורה מרשימה את הדיון.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה להשלות, ואל תגידו כשתמצאו את השם שלי באיזה פרוטוקול בעוד 20 שנה, ליד אנחנו עשינו.
אלי אלאלוף: אנחנו עושים, כפי שנאמר פה על ידי תמר ואני אסכם.
אלי אלאלוף: אני לא אסכם, אני אציין שלוש נקודות.
אלי אלאלוף: אנחנו חייבים בחקיקה, אם תהיה פרטית או ממשלתית, נלמד את הנושא ונראה איך לקדם אותה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לפתור מהר, באופן מיידי אנחנו נטפל בבעיות שעלו.
אלי אלאלוף: הוועדה רואה את עצמה מחויבת לסוגיה הזאת, דרככם, לכם.
אלי אלאלוף: תעבירו לנו את כל מה שתמצאו לנכון, כדי שנוכל לרכז את זה.
אלי אלאלוף: בוודאי שבאמת אנחנו רואים את משרד הרווחה, כולל הזרוע שלו, לא לשכוח את הביטוח הלאומי הזרוע של משרד הרווחה, כאחראי על הטיפול באוכלוסייה הזאת.
אלי אלאלוף: ולכן נעבוד איתך אילן ולפי הצורך נגיע גם לממונים עליך, כולל השר.
אלי אלאלוף: אז אני רוצה להודות לכם על הדיון ועל הכבוד האדיר שאתם יודעים להעביר את הכאב שלכם.
אילן גילאון: ושאתם ראויים לו.
אלי אלאלוף: זה ראוי לציון.
אלי אלאלוף: אז תודה רבה.
אלי אלאלוף: אנחנו היום פותחים את הדיון בקדנציה הנוכחית בחוק האומנה בתקווה לסיים אותו כמה שיותר מהר לקריאה שנייה ושלישית.
אלי אלאלוף: אי אפשר שלא לומר שהוא חשוב להרבה אנשים אבל במיוחד לחברת הכנסת קארין אלהרר שגילתה לנו בראיון שלה בטלוויזיה שלשום שזה שהחוק מגיע להכנה לקריאה שנייה ושלישית גרם לה לבכות.
אלי אלאלוף: אנחנו מבטיחים לך שבקדנציה הזאת זה יגרום לך ליהנות לשמוח כפי שמגיע לך.
אלי אלאלוף: כל השמועות הלא נעימות וכל ההתנהגות בהצבעות האחרונות, יש גינוי גדול מכל חברי הבית.
אלי אלאלוף: זה כאב גדול לכולנו.
אלי אלאלוף: סליחה שפתחתי במלים אישיות לפני הפתיחה הרשמית של הישיבה, אבל בעיני זה חלק אינטגרלי.
אלי אלאלוף: אני לא פוליטיקאי, אני מקווה, ובטוח גם לא משפטן, אבל זה מה שיצא לי לומר באופן אישי לאור ההיכרות האישית שיש לי עם קארין, היכרות של הרבה שנים עוד לפני שהיא הייתה בכנסת ובוודאי לפני שאני נכנסתי לכנסת, וההערכה הבלתי מוגבלת שיש אליך בכנסת הזאת וגם בקרב הסביבה המשפחתית, הקהילתית והמקצועית שלך.
אלי אלאלוף: היםו ה-30 בנובמבר 2015, י"ח בכסלו התשע"ו והשעה 09:10.
אלי אלאלוף: אנחנו נלך ישר להמשך הקריאה.
<נעה בן שבת: אדוני, אנחנו דנו בסעיף 39 בנושא של אחריות מנחי האומנה, בכל הנושאים של קבלת מידע, אבל היו כאן עוד נושאים שדרשו השלמה.
<נעה בן שבת: הסעיף לא הוצבע בדיון הקודם.
<נעה בן שבת: נבקש להביא תשובות בנושא הזה לדיון הבא.
<נעה בן שבת: יכול להיות שהיום יהיו עוד סעיפים שיגיעו למצב הזה, אבל המטרה היא באמת להביא בפני הוועדה איזשהו מתווה ואת העקרונות בצורה הכי מבוררת ואת המחלוקות כדי שנוכל להחליט בנושא.
אלי אלאלוף: אני מרשה לעצמי לציין שהצטרפו אלינו חברי הכנסת מירב בן ארי ומאיר כהן.
<רותם יוסף: סימן ג': סיום אומנה 40.
<רותם יוסף: סיום אומנה לבקשת משפחת האומנה אומנים המעוניינים לסיים אומנה לילד שאותו הם אומנים, ימסרו למנחה האומנה שמונה לילד הודעה בכתב על רצונם בכך, ועל הנימוקים לכך, בהקדם האפשרי ולפחות שלושה חודשים לפני סיום האומנה.
<רותם יוסף: מנחה האומנה יידע את המחלקה לשירותים חברתיים במקום מגורי הורי הילד, ועניינו של הילד יובא לדיון בפני הגורם המוסמך.
<מוטי רנד: הפורום למען ילדי רווחה.
<מוטי רנד: אני חושב שצריך להכניס כאן גם את החובה ליידע את ההורים ולא רק את המחלקה לשירותים חברתיים.
<נעה בן שבת: מנחה האומנה הוא לא בקשר הישיר עם ההורים.
<נעה בן שבת: הוא מיידע את המחלקה לשירותים חברתיים, שם נמצא העובד הסוציאלי שמטפל במשפחה, בהורים הביולוגיים.
<מוטי רנד: מישהו צריך לדאוג וצריך לכתוב כאן
<מוטי רנד: מי דאוג לכך שההורים ידעו על כך.
<מוטי רנד: אני מדבר על הורי הילד.
<שלוה ליבוביץ: אם הבנתי נכון, החוק הזה עוסק באחריות של האומנה ושל מנחי האומנה.
<שלוה ליבוביץ: אנחנו לא יכולים לקחת אחריות על מה שקורה במחלקה לשירותים חברתיים.
<שלוה ליבוביץ: את זה צריך יהיה לעשות במסגרת אחרת.
<שלוה ליבוביץ: מבחינת האומנה, יש את המחויבות כפי שמופיע בסעיף הזה ולא כלפי ההורים הביולוגיים.
<שלוה ליבוביץ: האחריות כלפי ההורים הביולוגים של המחלקה לשירותים חברתיים.
קארין אלהרר: יש מצבים בהם האומנה מסתיימת ועדיין הילד לא מוחזר לבית הוריו?
<שלוה ליבוביץ: יכולים להיות מצבים שהוא עובר לאומנה אחרת או לפנימייה.
<שלוה ליבוביץ: יכולים להיות כמה וכמה דברים.
<שלוה ליבוביץ: אבל אין דבר כזה שההורה הביולוגי לא יודע כי הכול עובר דרך ועדת תכנון, טיפול והערכה.
קארין אלהרר: גם באומנת חירום?
קארין אלהרר: זה סעיף שחל גם על אומנת חירום?
קארין אלהרר: בחירום בכל מקרה ההורה הביולוגי לא יודע.
<שלוה ליבוביץ: הוא יודע.
<שלוה ליבוביץ: יש ועדת תכנון טיפול במשך הזמן שהילד נמצא במשפחת הקלט חירום.
<שלוה ליבוביץ: יש לפחות שתי ועדת תכנון טיפול בזמן שהייתו במשך שלושת החודשים האלה, באמצע הזמן ולקראת סוף הזמן.
<שלוה ליבוביץ: אז צריכות להתקבל החלטות ובוודאי שהוא שותף להן.
אלי אלאלוף: אולי נדייק מעט בנוסח ונבקש שהשירותים החברתיים של הלשכה יחויבו לדווח להורים.
<רותם יוסף: 41.
<רותם יוסף: הוצאת ילד בדחיפות ממשפחת אומנה התקיימו נסיבות המחייבות את הוצאת הילד בדחיפות ממשפחת האומנה, יביא מנהל הגוף המפעיל את העניין בפני המפקח ויידע את המחלקה לשירותים חברתיים ברשות המקומית שבה מתגוררים הורי הילד, ואם הילד הוצא בצו מבית הוריו – גם את העובד הסוציאלי לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה) או העובד הסוציאלי לפי חוק הסעד (טיפול במפגרים), לפי העניין, ויפעל, בשיתוף עם מנחה האומנה שמונה לילד והמחלקה לשירותים חברתיים, למציאת מסגרת השמה חוץ ביתית זמנית או קבועה לילד ההולמת ככל האפשר את תכנית הטיפול בעניינו.
<רותם יוסף: המחלקה לשירותים חברתיים תדאג להביא את עניינו של הילד בפני הגורם המוסמך ללא דיחוי.
<רותם יוסף: אין באמור בפרק זה כדי לגרוע מהסמכויות הנתונות בידי עובד סוציאלי לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה) הפועל לפי סעיף 11 לחוק הנוער, בידי עובד סוציאלי לפי חוק הסעד (טיפול במפגרים) הפועל לפי סעיף 16 לחוק הסעד (טיפול במפגרים) או בידי עובד סוציאלי לפי חוק האימוץ הפועל לפי סעיף 12(ג) לחוק אימוץ ילדים.
<נעה בן שבת: הנסיבות בהן מדובר עתה, אלה נסיבות של הוצאה בדחיפות ממשפחת האומנה.
<נעה בן שבת: לא סיום רצוני של משפחת האומנה אלא נסיבות שהילד לא יכול להישאר יותר במשפחת האומנה וצריך להוציא אותו בדחיפות מאותה משפחה.
<נעה בן שבת: אלה הנסיבות שדיברנו עליהן בסעיף 41.
<מוטי רנד: כנ"ל לגבי הסעיף הזה, על אחת כמה וכמה.
<מוטי רנד: אם הילד מוצא בדחיפות, כנראה קרה משהו או אירע משהו.
<מוטי רנד: אני חושב שגם כאן חייבים להתייחס ליידוע ההורים.
<קריאה: מיידעים את ההורים.
<מוטי רנד: לא כתוב כאן.
<מוטי רנד: אנחנו לא יכולים להניח את זה כמובן מאליו.
<מוטי רנד: אם לא כתוב, לא חובה ליידע ולפעמים לא מיידעים.
אלי אלאלוף: זה ברור שכל מהלך שהוא חריג, חייב להגיע.
<מוטי רנד: שיהיה כתוב בחוק.
אלי אלאלוף: זה כתוב, גם בסעיף הקודם אבל בפתיח יש התייחסות.
אלי אלאלוף: כל דבר חריג חייב להגיע לידיעת ההורים.
אלי אלאלוף: אני לא חושב שהמנחה של עמותה מכובדת, הוא הכלי שצריך להודיע למשפחה.
אלי אלאלוף: רצוי שזה יהיה דרך שירותי הרווחה של העיר שחייבים לדווח.
אלי אלאלוף: שם יש השלכות נוספות.
אלי אלאלוף: הוא לא יכול לטפל אם חס וחלילה זה מכניס ללחץ את המשפחה.
אלי אלאלוף: כאן שירותי הרווחה שלהם חייבים להסדיר את האחריות.
<מוטי רנד: כמו בסעיף הקודם, שהמחלקה לשירותים חברתיים תהיה מחויבת להודיע להורים על המקרה שאירע.
אלי אלאלוף: זה שיקול דעתם של המנסחים.
<מוטי רנד: לא הייתי רוצה להשאיר את זה ליד המקרה.
אלי אלאלוף: זה לא יד מקרה.
קארין אלהרר: זה לא יד מקרה.
<מוטי רנד: היו מקרים שההורים לא קיבלו מידע.
אלי אלאלוף: אנחנו נמשיך להקשיב לך במלוא הרצינות אבל לא תמיד נסכים.
<נעה בן שבת: אפשר להצביע על סעיפים 40 ו-41.
אלי אלאלוף: מי בעד אישור סעיפים 40 ו-41 כולל התיקון שהכנסנו בסעיף 40?
<רותם יוסף: פרק ה': מעמד האומן 42.
<רותם יוסף: אחריות האומן לאומן תהיה אחריות לטפל בילד, להשגיח עליו ולדאוג לצרכיו ולהתפתחותו, בדרך שהורה מסור היה נוהג בנסיבות העניין, בהתאם להוראות חוק זה וההסכם כאמור בסעיף 47 ובהתאם לתכנית הטיפול של הילד.
<רותם יוסף: בכל עניין ינהג האומן לטובת הילד.
<רותם יוסף: בכל עניין הקשור בחיי היום יום של הילד, לרבות בעניינים המפורטים בתוספת הראשונה, תהיה לאומן סמכות בלעדית לתת הסכמה ולאשר פעולות של הילד ולייצגו אלא אם כן הוגבלה סמכותו בהתאם להוראות סעיף 44.
<רותם יוסף: על אף האמור בסעיף קטן (ג), בעת שהותו של ילד שהושם באומנה אצל הוריו, יהיו הוריו מוסמכים לתת הסכמה ולאשר פעולות שיבצע ולייצגו בעניינים הכרוכים בטיפול היומיומי השוטף שלהם בו, הנדרשים במהלך שהותו עמם.
<רותם יוסף: בעניינים המפורטים בפרטים (2) עד (5) בתוספת הראשונה, ובכל עניין אחר אשר פורט בהסכם עם האומן כאמור בסעיף 47, תחול על האומן החובה ליידע את הורי הילד, ישירות או באמצעות מנחה האומנה שמונה לילד, זמן סביר מראש על תכניותיו בקשר לילד ועל כוונתו לתת הסכמה, לאשר פעולה של הילד או לייצגו.
<רותם יוסף: הודיע הורה לאומן על התנגדותו להפעלת אחת מן הסמכויות המנויות בתוספת הראשונה בידי האומן או על התנגדותו להפעלתה באופן מסוים, והם לא הגיעו לידי הסכמה, יודיע האומן על כך למנחה האומנה שמונה לילד וזה יפעל בהקדם האפשרי להבאת הצדדים לידי הסכמה.
<רותם יוסף: לא הגיעו הצדדים לידי הסכמה, יחליט מנחה האומנה בעניין.
<רותם יוסף: לא קיבל מי מהצדדים את הכרעת מנחה האומנה, רשאי הוא לבקש להביא את העניין לדיון דחוף בפני המפקח.
<נעה בן שבת: אדוני, אנחנו רוצים כאן במקום "לדיון דחוף" לומר "להכרעה בפני המפקח".
<נעה בן שבת: לא חייבים לקיים דיון אלא להגיע להכרעה.
אלי אלאלוף: אין כאן דחיפות?
<נעה בן שבת: יש דחיפות.
<נעה בן שבת: אפשר להגיד להכרעה דחופה בפני המפקח אבל לא צריך דיון.
אלי אלאלוף: נשאיר את הדחיפות.
<רותם יוסף: אומן לא יהיה מוסמך לתת הסכמה, לאשר פעולות של הילד או לייצגו בעניינים המפורטים בתוספת השנייה, ובעניינים נוספים שנקבעו על ידי הגורם המוסמך.
<רותם יוסף: על אף האמור בסעיף זה, לאומן שמונה כאפוטרופוס לילד יהיו האחריות, החובות והזכויות ככל אפוטרופוס, בכפוף לעניינים ולהגבלות שנקבעו בצו המינוי או בהחלטת בית משפט, אם נקבעו.
<רותם יוסף: בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (ג), האמור בסעיפים קטנים (ה) ו-(ו) לא יחול על אומנה חסויה כמשמעותה בסעיף 34, אם לדעת מנחה האומנה שמונה לילד יש חשש שהפעולות שיש לנקוט לפי הסעיפים הקטנים האמורים עלולות לפגוע בחסיונה של משפחת האומנה.
<רותם יוסף: השר, באישור ועדת העבודה הרווחה והבריאות של הכנסת, רשאי לשנות בצו את התוספת הראשונה ואת התוספת השנייה.
<רותם יוסף: אומן לילד לא ימסור לאחר את הילד באופן שיש בו משום התנערות מאחריותו או מחובותיו כלפי הילד.
<רותם יוסף: לעניין זה, לא יראו מסירת הילד שנעשתה באישור מנחה אומנה כהפרת סעיף זה.
<נעה בן שבת: אדוני, חשוב לקרוא יחד עם ההוראות האלה גם את התוספת הראשונה והתוספת השנייה שהסעיף הזה מפנה אליהן.
<נעה בן שבת: הן מצויות בעמוד 39.
<נעה בן שבת: תוספת ראשונה (סעיף 42(ג) עד (ה)) מונים כאן פעולות יומיומיות כאשר אלה חלק מהפעולות שהאומן מוסמך לבצע כחלק מהטיפול שלו בילד, לתת הסכמה ולייצג את הילד בפעולות האלה.
<נעה בן שבת: מתן הסכמה לבדיקה רפואית ולטיפול רפואי, לרבות נטילת תרופות, ביצוע בדיקות דם או קבלת חיסונים הניתנים לכלל ילדי ישראל, ולמעט טיפולים המנויים בתוספת לחוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996.
<נעה בן שבת: כמובן יכולים להיות טיפולים אחרים כמו שיקוף רנטגן או כל פעולה אחרת שהיא פעולה רגילה אבל למעט טיפולים המנויים בתוספת לחוק זכויות החולה התשנ"ו-1996.
<נעה בן שבת: מדובר באותה תוספת של טיפולים, ניתוחים, טיפולים כימותרפיים ופעולות שהן יותר כבדות מבחינת הצורך בהסכמה מיוחדת.
אלי אלאלוף: ההסכמה צריכה לבוא מההורים?
<נעה בן שבת: מההורים או מהאפוטרופוס, אם יש לילד אפוטרופוס, או מבית משפט.
<נעה בן שבת: מתן הסכמה לאבחון התפתחותי ולטיפול מקובל בליקוי התפתחותי, בליקויי למידה, שמיעה ודיבור או במוגבלות פיזית או חושית אחרת שהילד סובל מהם.
<נעה בן שבת: יכולים להיות גם כל הטיפולים הפרה-רפואיים במסגרת זאת.
קארין אלהרר: אפשר לומר משהו אחר במקום "סובל מהם"?
<נעה בן שבת: שיש לילד.
קארין אלהרר: לפעמים הסבל לכאורה של החברה ולא של האדם.
<נעה בן שבת: מתן הסכמה לבדיקות פסיכולוגיות ופסיכיאטריות ולטיפול פסיכולוגי לפי הנחיית מנחה האומנה שמונה לילד ותכנית הטיפול ולעניין ילד שהשמתו היא בהחלטה לפי חוק הנוער, גם בכפוף להוראות חוק הנוער וחוק טיפול בחולי הנפש, התשנ"א-1991.
<נעה בן שבת: בחוק יש הגבלות לגבי הטיפולים והבדיקות הפסיכיאטריות.
<נעה בן שבת: הפניה לוועדת השמה לפי חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח-1988, בהתאם לתכנית הטיפול, ועל פי הנחיית מנחה האומנה שמונה לילד.
<נעה בן שבת: בחירת בית הספר, מעון יום שיקומי או כל מסגרת חינוכית אחרת, שבהם ילמד הילד, למעט בחירת הזרם החינוכי שבו ילמד הילד (ממלכתי, ממלכתי-דתי או עצמאי).
<נעה בן שבת: זאת בחירה של ההורים או של האפוטרופוס או של בית המשפט במקרים שאין הכרעה אחרת.
<נעה בן שבת: בחירת חוגים שבהם ישתתף הילד במהלך שהייתו בבית הספר או בשעות הפנאי שלו, לרבות השתתפות בפעילות תנועות נוער.
<נעה בן שבת: אישור להשתתפות בטיולים ובפעילויות בארץ, לרבות פעילויות במוסד חינוכי.
<נעה בן שבת: תספורת לילד.
<נעה בן שבת: לימוד נהיגה ומתן הסכמה לקבלת רישיון נהיגה - לאחר חלוף שנה ממועד השמת הילד במשפחת האומנה.
<נעה בן שבת: בשנה הראשונה האומנים לא יכולים לתת הסכמה, גם אם זה נחשב פעולת יום יום או עניין יומיומי.
<נעה בן שבת: הנושא של לימוד נהיגה דורש שהייה של לפחות שנה במשפחת אומנה.
אלי אלאלוף: מה השיקול?
<נעה בן שבת: השיקול הוא שזה מכניס את הילד לאיזה שהם סיכונים שכרוכים בנהיגה בכביש.
מאיר כהן: הסיפור הזה באמת לא מובן לי.
<קריאה: אחרי שנה אין סיכון?
אלי אלאלוף: זה עניין של משמעת.
אלי אלאלוף: תתנהג יפה, אני אתן לך בעוד שנה.
קארין אלהרר: זה לא בא מהכיוון הזה.
קארין אלהרר: אדוני, יש כאן דילמה לא פשוטה.
קארין אלהרר: זאת אומרת, מצד אחד מדובר בילד שהוא לא הילד הביולוגי של משפחת האומנה.
<קריאה: לא מכירים אותו מספיק.
קארין אלהרר: מן הצד השני משפחות האומנה הן משפחות שמנסות לעשות את המעשה הטוב ביותר שיש, לקבל אליהן הביתה ילד ולגדל אותו ולחנך אותו כאילו הוא היה ילדם וכחלק ממשפחתם.
קארין אלהרר: המצב היום הוא שכל פעולה קטנה כגדולה, נדרשת הסכמה של ההורים הביולוגיים והרבה פעמים ההורים הביולוגיים נעדרי יכולת בכלל וזאת לפעמים הסיבה בשלה הילד הוצא מהבית.
קארין אלהרר: יש החלטות כמו אלה שמנויות במפורש בתוספת השנייה שהן פעילויות שהן הרבה יותר כבדות משקל.
קארין אלהרר: למשל אמרנו לגבי הוצאת את הילד מהארץ.
קארין אלהרר: זה נראה לכולנו מאוד טריביאלי שאם אנחנו משפחה אחת, נצא כולנו לנופש שנתי בחוץ לארץ וזאת הדילמה.
קארין אלהרר: מצד אחד הם המשפחה שלו וזה לא הגיוני שכל השנה הם המשפחה שלו וכשיש את החופשה השנתית, הם פחות המשפחה שלו.
קארין אלהרר: מצד שני להוציא את הילד, יש לזה השלכות מאוד משמעותיות כי חס וחלילה קורה לילד משהו בחוץ לארץ, חשש כזה או אחר.
קארין אלהרר: יש איזשהו איזון שהוא מאוד דק.
מאיר כהן: זה שונה מאוד מהנושא של רישיון נהיגה.
מאיר כהן: אם אנחנו מביאים ילד למשפחת אומנה ואנחנו רוצים ששם הוא ירגיש הכי רגיל, אנחנו צריכים לתת לו מרחב של משפחה.
מאיר כהן: ברגע שאתה מונע ממנו, אתה אומר לו שאת הכול אני נותן לך אבל רישיון נהיגה, אתה צריך להוכיח במשך שנה שלמה.
מאיר כהן: הוא לא יודע מה הסיבות.
קארין אלהרר: להפך, זה לא בא מהמקום של הילד.
קארין אלהרר: אני לא אתעקש על זה.
קארין אלהרר: אני רק אומרת שזה לא בא מהמקום של הילד אלא להפך, מהמקום של משפחות האומנה.
מאיר כהן: גם אני לא בא משם.
מאיר כהן: להערכתי זאת טעות.
אלי אלאלוף: ההתניה הזאת של שנה לילד לילד הרגיל, אני חושב שזאת מעין ענישה סמויה.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אתה בוודאי מבין שלא הייתה כאן כל כוונה לענישה.
מאיר כהן: את מתעקשת על זה?
קארין אלהרר: אני מסבירה מאיפה הדברים הגיעו.
<יצחק קדמן: אדוני היושב ראש, אני חושב שאנחנו מוכרחים לעשות הכול כדי שלילד יהיו חיים נורמליים.
<יצחק קדמן: היום אנחנו נתקלים באין סוף בעיות שמאמללות את הילד.
<יצחק קדמן: אני לא מדבר כרגע על המשפחה האומנת או על המשפחה הביולוגית.
<יצחק קדמן: כשצריך להחליט מי ייתן חתימה פשוטה שכל הורה נותן לילד לצאת לטיול בבית ספר והילד בחרדה אם יספיקו או לא יספיקו, זה מאמלל אותו, במיוחד אם יכול להיות שיש עוד ילדה בגילו שהולכת לאותה כיתה באותו בית ספר ולה בשתי שניות מאשרים לצאת טיול ולא כך לגבי הילד שלנו במשפחה אומנת, שאנחנו לא רוצים שזה יהיה מהילדים הרגילים שחיים באותה משפחה, גם הוא רגיל אבל הוא באומנה שם.
<יצחק קדמן: לכן אנחנו צריכים לעשות מאמץ שבכל הדברים שהם הדברים השוטפים – לא ניתוח בלתי הפיך או משהו מן הסוג הזה – יתאפשר לילד להרגיש כאילו הוא חי בתוך משפחתו.
<יצחק קדמן: זה מה שצריך להנחות אותנו.
<יצחק קדמן: אגב, הרשימה בתוספת הראשונה והשנייה צריכה להיות באיזשהו מקום במלים כגון ולא רשימה סגורה.
<נעה בן שבת: דילגנו כאן לתוספת מתוך הסעיף אבל סעיף 42 באמת אומר שבכל עניין הקשור בחיי היום יום של הילד לרבות בעניינים המפורטים בתוספת הראשונה, יש להורה סמכות בלעדית לתת הסכמה ולאשר פעולות של הילד.
<יצחק קדמן: אם זה ברור שהרשימה היא לא סגורה, נחה דעתי כי יש הרבה פעילויות יומיומיות.
<יצחק קדמן: הכלל צריך להיות שבדברים שהם הדברים היום-יומיים שההורה במשפחה אומנת היה מאשר לילדיו שלו, צריך לאפשר לו גם להוציא את אותם דברים שהם באמת דברים גדולים ובלתי הפיכים.
קארין אלהרר: אתה יודע שהורה היה מאשר את הכול בלי תוספת ראשונה ובלי תוספת שנייה.
<יצחק קדמן: אני אומר להוציא אותם דברים שהם בלתי הפיכים והחלטות גדולות כמו אלו שמפורטות בתוספת השנייה, שם אתה חייב.
<נעה בן שבת: יש כאן מגבלה נוספת.
<יצחק קדמן: המגבלה של שנה, אני מזכיר לכם, אנחנו הורדנו אותה בנסיעה לחוץ לארץ לתקופה שלא תעלה על שבועיים.
<יצחק קדמן: גם שם זה היה והורדנו אותה לכן אין סיבה לא להוריד אותה גם כאן.
<נעה בן שבת: עוד הבהרה אחת.
<נעה בן שבת: הוא רשאי לתת הסכמה באותם עניינים שוטפים אבל יש ענייניים מסוימים שהוא חייב ליידע את הורי האומנה או באופן ישיר או באמצעות מנחה האומנה.
<נעה בן שבת: אלה אותם דברים שנמצאים בפרטים (2) עד (5) לתוספת הראשונה שזה האבחון ההתפתחותי וכולי.
קארין אלהרר: זאת הודעה.
<נעה בן שבת: הוא מוסר הודעה ויש גם את ההוראה שאומרת שבמקרה של מחלוקות - - -
מאיר כהן: אבל (2) מדבר על מתן הסכמה.
מאיר כהן: זאת לא הודעה.
קארין אלהרר: בסעיף (2) עד (5), הורה האומנה צריך לתת הודעה על התקיימות הנסיבות להורה הביולוגי.
<נעה בן שבת: כדי שההורה יוכל להביע את הסכמתו.
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ו) גם מדבר על מצבים בהם יש התנגדות של ההורה ואיך פותרים במקרה הזה את חילוקי הדעות בין משפחת האומנה להורה הביולוגי.
<נעה בן שבת: לכן דובר על כך שפונים למנחה האומנה שהוא יכול להכריע, ואם ההכרעה שלו לא מקובלת, אפשר להעביר את זה להכרעה בפני המפקח של משרד הרווחה.
מירב בן ארי: מה קורה כאשר ילד פותח חשבון בנק והוא צריך חתימה של ההורה?
מירב בן ארי: מספיק הורה האומנה או צריך את ההורה הביולוגי?
<נעה בן שבת: השאלה היא האם אלה פעולות יום יום שוטפות.
<נעה בן שבת: יש הסכמה לפעולות היום יום השוטפות והשאלה איך מפרשים את זה בבנק.
מירב בן ארי: כולל פעילות כלכלית של הילד.
מירב בן ארי: אולי כדאי להתייחס לזה.
מירב בן ארי: אנחנו מתייחסים כאן אילו מדובר בילדים קטנים אבל יש ילדים בני 14 ו-15 שיוצאים לעבוד ומרוויחים כסף.
אלי אלאלוף: היועצת המשפטית, משרד הרווחה.
מאיר כהן: היא היועצת המשפטית.
<רינת וייגלר: עוד לא.
<יצחק קדמן: היא תהיה.
מאיר כהן: בעזרת השם.
מאיר כהן: היא ראויה להיות יותר מזה.
אלי אלאלוף: עם התחייבות של האופוזיציה.
<רינת וייגלר: לגבי השאלה של פעילות כלכלית.
<רינת וייגלר: כל הרעיון של פעילות כלכלית של קטינים מוסדרת מכוח פעילויות שדרכן של קטינים לעשות.
<רינת וייגלר: זאת אומרת, בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרפסות מדובר על פעילויות שדרכן של קטינים לעשות שאלה פעילויות שקטינים יכולים לעשות ללא יידוע מראש לאפוטרופוס הטבעי שלהם.
<רינת וייגלר: מכוח זה התפתחה הפרקטיקה של ילדים מגיל מסוים שיכולים לפתוח חשבון בנק ללא הסכמת ההורים או בהסכמת ההורים.
<רינת וייגלר: אני חושבת, בהמשך למה שנאמר קודם, שבכוונה השארנו פתוח את הנושא של היום יום.
<רינת וייגלר: לכן כתבנו רק את התוספת "לרבות", כי זה אמור לתת איזושהי התוויה לשיקול דעת.
<רינת וייגלר: אנחנו לא יכולים לכסות במה שכתוב כאן את כל ענייני היום יום ולכן נתנו דוגמאות למה שנראה לנו ענייני היום יום, למה שנראה ענייני היום יום ויידוע ומה שנראה לא ענייני היום יום.
<רינת וייגלר: לכן אני חושבת שאין מקום כרגע לרדת לפירוט.
<רינת וייגלר: ככל שהדברים יעלו, יהיה צריך לפתור אותם.
מאיר כהן: סתם כדי לדעת.
מאיר כהן: היום ילד בן 17 נכנס לבנק, הוא צרך אישור ההורים?
<רינת וייגלר: צריך אישור.
אלי אלאלוף: כדי למלא את החשבון.
מאיר כהן: כדי לרוקן את החשבון של ההורים.
<רינת וייגלר: צריך לזכור, בהמשך לדברים של חברת הכנסת אלהרר, שאנחנו אכן עסוקים כאן כל הזמן באיזונים ובאיזונים מאוד דקים ורגישים ואנחנו כן ניסינו להעביר גם מסרים בחוק הזה.
<רינת וייגלר: אלה לא רק מלים ולא רק הוראות של מה אסור ומה מותר אלא איזשהו מסר שבעצם יוצא מנקודת ההנחה שמדובר בילדים שנמצאים במשפחות אומנה, שצריך לתת למשפחות אומנה אפשרות לטפל בהם את הטיפול היום יומי, אבל יש הורים ביולוגיים בתמונה במקרים בהם יש הורים ביולוגיים בתמונה.
<רינת וייגלר: לכן לא מדובר על הדרה של ההורים הביולוגיים מחייהם של הילדים והרעיון היה לשמור על המקום הזה ועל האיזון הזה.
<רינת וייגלר: לכן הנושא של רישיון נהיגה, אולי הוא מהותי ועורר כאן איזשהו גיחוך, אבל זאת אמורה הייתה להיות איזושהי אינדיקציה.
<רינת וייגלר: כלומר, בכל זאת זה דבר שאכן אנחנו רוצים - והשאלה אם אנחנו רוצים – לתת למשפחה אומנת מיד עם קבלתה את הילד – עשינו הבחנה בזמן שהילד נמצא שם – וכאשר אין עדיין מערכת.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני יכול לשאול אותה?
מאיר כהן: האם את נתקלת במקרה כזה?
מאיר כהן: אני כן נתקלתי.
מאיר כהן: ילד של אומנה התפוצץ כל השיח בינו לבין המשפחה בגלל רישיון נהיגה.
<רינת וייגלר: אני לא נתקלתי.
<יצחק קדמן: את לא מענישה את ההורה.
<יצחק קדמן: את מענישה את הילד.
<רינת וייגלר: זה לא עונש.
מאיר כהן: בוודאי זה לא עונש.
<רינת וייגלר: הרעיון לא היה להעניש אף אחד וגם לא לתת פרס לאף אחד.
מאיר כהן: זה לא פרס.
מאיר כהן: אני חסיד גדול שברגע שהעברנו ילד למשפחת אומנה, במיוחד ילדים שיש איזה שבר ומעבירים אותם בגיל תיכון, כי הילדים הם בהתבגרות ועוברים איזה תהליך.
מאיר כהן: קשה מאוד למשפחת אומנה.
מאיר כהן: היכן שאנחנו יכולים להקל מבחינת ההתנגשויות, אנחנו צריכים להקל.
<רינת וייגלר: אנחנו ודאי רואים את הדברים עין בעין.
<רינת וייגלר: שוב, זאת לא ההצעה שלי אבל חברת הכנסת אלהרר אמרה בעצמה שהיא לא תתעקש.
<רינת וייגלר: זה לא רישיון הנהיגה כן או לא.
מאיר כהן: בגלל זה היכו ראש עיר ומנהלת אגף רווחה כי ילדה במשפחת אומנה, היה לה חבר ואמרה לה האם באומנה שהיא תיכנס הביתה ב-10:00 והילדה אמרה שהיא רוצה להיכנס ב-11:00.
מאיר כהן: פיצוץ.
מאיר כהן: לא להאמין.
<יצחק קדמן: זה אומר שהייתה קליטה טוב במשפחה.
מאיר כהן: הדברים לובשים צורה אחרת אצל משפחת אומנה.
מאיר כהן: הם הופכים להיות להרבה יותר קיצוניים.
מאיר כהן: לכן אנחנו צריכים להקל.
מאיר כהן: זה לא עונש.
קארין אלהרר: על שתי התוספות האלה התקיים דיון, אני חושבת שישבנו קרוב לשלוש שעות רק על מה ייכנס לתוספת ובאיזה היקף.
קארין אלהרר: אני באופן אישי לא מתעקשת על זה.
קארין אלהרר: המטרה הייתה להביא איזשהו איזון.
קארין אלהרר: אני אשמח להוריד את זה כי באמת המטרה היא הילד.
קארין אלהרר: אני פשוט חשבתי באופן אישי שאם ילד מגיע למשפחת אומנה היום ומחר הוא רוצה להוציא רישיון נהיגה, יש כאן איזה משהו בעייתי כי בסוף ההורים שלי, כשאני ביקשתי להוציא רישיון נהיגה, הם עשו חשובים.
מאיר כהן: גם הם יעשו חושבים.
קארין אלהרר: הם עשו חושבים, הם מכירים אותי, הם יודעים איך אני מתנהלת.
קארין אלהרר: יש משהו באיזו מערכת יחסים.
קארין אלהרר: אולי לא שנה.
<קריאה: זה זמן שהוקצב מראש, זה בין 16 ל-18.
מאיר כהן: גם ם יעשו חושבים.
אלי אלאלוף: לא מצאנו את זה בסעיפים אחרים.
אלי אלאלוף: ההרגשה שבסעיף הזה יש במה לאמלל את הילד, כמו שאמר חברי יצחק קדמן.
אלי אלאלוף: באמת אתה מחפש להעניש את הילד.
אלי אלאלוף: אתה לא מאמין לו מהתחלה.
אלי אלאלוף: אני חושב שההערה שהייתה, אם זה מקובל ואני רואה שגם אנשי המקצוע בעד בנוסף לקארין, היא נכונה.
אלי אלאלוף: אני ממליץ שנוריד את זה.
<עודד סושרד: ברשות
<עודד סושרד: כם, אני רוצה קצת לצאת מהעצים לכיוון היער וללכת לסעיף 42(ו).
אלי אלאלוף: נסיים את התוספת ואחר כך נחזור ליער.
<עודד סושרד: זה מפנה לתוספת אלא שזה לא סעיף אחר.
<עודד סושרד: מדברים על זה.
אלי אלאלוף: בזמן הדיון שהתקיים כאן, התכתבתי קצר עם רבקה מהאוצר.
אלי אלאלוף: תאפשרו לי לתת לה להתייחס.
<רבקה לויפר: יש כאן דיונים מקצועיים מאוד מעמיקים.
<רבקה לויפר: חשוב לציין שההצעה הזאת שכבר נדונה בתקופת הממשלה הקודמת, ההצעה תוקצבה בבסיס התקציב.
<רבקה לויפר: זאת אומרת, לפחות מה שידוע לנו.
<רבקה לויפר: אם יש נושאים חדשים, צריך לדון בהם תקציבית.
<רבקה לויפר: אין מניעה לקדם את הצעת החוק והיא מתוקצבת.
אלי אלאלוף: יש סכום.
אלי אלאלוף: תגידי שיש סכום.
<רבקה לויפר: יש סכום.
אלי אלאלוף: ההצעה המקורית, אם נתקן, יהיה סכום אחר אבל כרגע זה מתוקצב ב-14 מיליון שקלים.
<רבקה לויפר: 14 מיליון שקלים לפי תחשיבים של משרד הרווחה.
<שלוה ליבוביץ: אני רוצה להזכיר שאלה 14 מיליון שקלים פלוס 11 מיליון מביטוח לאומי.
מאיר כהן: מדובר ב-25 מיליון שקלים.
<רבקה לויפר: נכון מאוד.
<רבקה לויפר: התוספת לתקציב המדינה היא 14 מיליון שקלים.
אלי אלאלוף: זה ההישג הראשון של הצעת החוק.
<יצחק קדמן: אפשר להצביע וללכת הביתה.
אלי אלאלוף: אומרים שחוק שלא מתוקצב, כאילו הוא לא קיים.
אלי אלאלוף: כאן יש הוכחה הפוכה.
<רבקה לויפר: אני צריכה לצאת לדיון אחר.
<רבקה לויפר: תודה רבה.
אלי אלאלוף: תודה רבקה.
אלי אלאלוף: תבואי תמיד עם בשורות טובות כאלה.
מאיר כהן: תבואי עם בשורות כאלה עם חוק האוטיזם.
<עודד סושרד: בסעיף (ו) כתוב "לא קיבל מי מהצדדים את הכרעת מנחה האומנה, רשאי הוא לבקש להביא את העניין לדיון", אחר כך זה שונה להכרעה, בפני המפקח.
<עודד סושרד: לדתי הניסוח של רשאי הוא לבקש, בעצם משאיר את כל הכוח אצל המנחה.
<עודד סושרד: ברצותו, הוא יעביר למפקח, ברצותו, הוא יגיד אני החלטתי ואני לא רוצה שמישהו אחר ייכנס לזה.
<עודד סושרד: המטרה של הסעיף הזה כמו שאני מבין היא לא לתת את כל הכוח בידי המנחה אלא שתהיה דמות נוספת שתוכל לשקול אם יש ויכוח בין עמדת ההורים לעמדת האומנים.