GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: תוכלו להתייחס לגבי הסעיף הבא.
אילן גילאון: אני רוצה להמשיך.
<קריאה: באתרי אינטרנט, אתם מתייחסים גם להרצאות מתוקשבות?
אילן גילאון: אין לי מושג.
אילן גילאון: אני לא יודע מה לענות לך.
<ערן טמיר: זה מה שעכשיו אמרנו.
<ערן טמיר: אם זאת מדיה תלוית זמן, זאת אומרת, זה צילום, זה פרטני אלא אם כן כל הקורס – וזה מה שביקשתי עכשיו שייכנס בטקסט – הוא אינטרנטי.
אילן גילאון: חברים, אני מתנצל בפניכם אבל אני לא יודע מה זה.
אילן גילאון: זה נובע מהבורות שלי.
אילן גילאון: גם לי יש כמה תחומים שאני מבין בהם הרבה פחות מכל חברי הכנסת האחרים ואני מבקש שתסלחו לי.
אילן גילאון: הסליחה אתכם.
אילן גילאון: אני מתנצל שאני לא יודע לענות על זה.
<שלומית זרחוביץ: באתרים של החוקרים שמונגשים מבחינת הפלטפורמה ויהיו נגישים, אפשר להוסיף בהצהרת הנגישות הודעה שהאתר הזה מופעל על ידי החוקר הזה והזה והאחריות על התכנים היא אחריותו שלו.
אילן גילאון: ובחסות מפעל הפיס.
<אייל לב ארי: פסקה (4).
<אייל לב ארי: קיבלנו הערה שהנוסח לא ברור ויוצא איזשהו לופ.
<אייל לב ארי: הרישא, במקום "על אף האמור בתקנה 69" תהיה "על אף האמור בתקנה 69(ב) לעניין תחולת שירותי הדרכה והכשרה, תקנה 69 תחול למעט תקנת משנה (ב)(5) עד (7)".
<אייל לב ארי: זה כדי שיהיה ברור ששם יש החרגה, ב-69, לשירותים שניתנים על ידי מוסדות להשכלה גבוהה.
<ערן טמיר: אלה סוגיות של פטורים של מעבר ממקום למקום.
<אייל לב ארי: לרשתות.
<ערן טמיר: מזמן סגרנו את זה.
<אייל לב ארי: לגבי פסקאות (6) ו-(7) בעמוד 6, זה משולב יחד עם 11א לגבי האקוסטיקה וההתאמות.
<אייל לב ארי: המיקום שלהם היה יותר נכון בנושא של השירות ולכן אולי כדאי שנתחיל דווקא עם האקוסטיקה ונחזור לפסקאות (6) ו-(7).
<אייל לב ארי: 11א.
<אייל לב ארי: אקוסטיקה והתאמות בחדרי לימוד ואולמות חדשים או במקומות כאמור ששופצו במוסד מיום התחילה ואילך, יחול הוראות ת"י 2004 חלק 1 שדן באקוסטיקה במרחבי לימוד.
<אייל לב ארי: לעניין זה, "שיפוץ" – כמשמעותו בתקנה 7(ד) לתקנות מקום קיים.
<אייל לב ארי: על אף האמור בתקנת משנה (א), בכל האולמות ומרחבי הלימוד הקיימים שבהם 150 מקומות לפחות או מותקנת בהם מערכת הגברה סביבתית קבועה ובכל מקרה ב-25 אחוזים מהכיתות ומרחבי הלימוד הקיימים במוסד יחולו הוראות ת"י 2004 חלק 1.
<אייל לב ארי: מוסד יקבע את פיזור הכיתות עם התאמות הנגישות לפי תקנה זו באופן אחיד בפקולטות ובהתחשב בפיזור המבנים ובגודל הכיתות.
<מיכאל רויטמן: לגבי האימוץ של התקן שמספרו צוין בתקנה 11א.
<מיכאל רויטמן: ראשית, התקנות מדברות על מבנה קיים וזה בכלל לא בסמכות שר המשפטים לעסוק במבנה חדש, כך שקודם כל המושג מבנה חדש שם, צריך לגרוע אותו.
<מיכאל רויטמן: נקבע כבר שבתקנות נגישות מבנה קיים לא מכבידים יותר מאשר במבנה חדש.
<מיכאל רויטמן: נכון להיום בתקנות הנגישות למבנה חדש, אין הפניה, אין שום אזכור לתקן שמצוין שם.
<מיכאל רויטמן: לעומת זאת, משרד החינוך ישב על המדוכה והכין פרוגרמה שלמה על נגישות בתחום האקוסטיקה שעד כה השתמשו בה.
<מיכאל רויטמן: כאשר תקנות התכנון והבנייה ייצרו הפניה לתקן המדובר, אז יהיה אפשר להוסיף את זה בפורמט כזה או אחר בתקנה.
אילן גילאון: מה אתה מבקש?
<קריאה: פטור.
<קריאה: שזה ירד.
<קריאה: לא לייצר מכאן תקנות חדשות שנוגעות לתכנון ובנייה.
<שמואל חיימוביץ': נאמרו כאן כמה דברים שלכאורה הם דברים משפטיים ועל פי הבנתי הם לא נכונים.
<שמואל חיימוביץ': אפשר לקבוע בתקנות דברים מחמירים לעומת תקנות אחרות.
<שמואל חיימוביץ': באף מקום לא כתוב שזה אסור.
<שמואל חיימוביץ': אפילו בתקנות בריאות למשל, במקום קיים כרגע בטיוטה יש דברים שמהווים דרישות יותר גבוהות מכפי שיש לגבי בניין חדש שלכאורה על פיו בונים כיום את מוסדות הבריאות כי עדיין אין פרק מיוחד.
<שמואל חיימוביץ': הוא דיבר על אקוסטיקה.
<שמואל חיימוביץ': מוסדות חינוך, הם מוסדות חינוך.
<שמואל חיימוביץ': כאן מדובר על ההשכלה הגבוהה וזה עולם אחר וזה פרק אחר.
<שמואל חיימוביץ': אלה לא אותן תקנות ואפילו לא אותה חקיקה.
<שמואל חיימוביץ': אם כן, זה לא שייך אחד לשני.
<שמואל חיימוביץ': כשאומרים משהו לגבי דרישות אקוסטיקה במקום חדש, זה לאו דווקא מבנה חדש.
<שמואל חיימוביץ': מקום שכרגע עושים אותו שיהיה כיתה להשכלה גבוהה, צריך לעמוד בדרישות אקוסטיקה יותר מההיבטים בכלל של נגישות שירות.
<אייל לב ארי: בעצם היה צריך לחבר אולמות חדשים במוסד קיים.
<ערן טמיר: ההוראה כרגע עוסקת באקוסטיקה ודרך אגב, היא יכולה להיות בלי שתזיז מילימטר במבנה.
<ערן טמיר: לכן זה נמצא בחלק של השירות ולא של המבנה.
<ערן טמיר: לכן בשירות זה חל כאן על הכול, על קיים ועל חדש.
<ערן טמיר: זאת גדר הסמכות.
<ערן טמיר: לכן אין שום בעיה ובוודאי לא משפטית עם זה שזה נמצא כאן.
<ערן טמיר: דרך אגב, התקן הזה הוא יחסית חדש וכבר בטיוטה שהוגשה בעבר לכנסת, ואני מקווה שתוגש עוד פעם לגבי בתי ספר חדשים, יש הפניה לתקן הזה, לאותו תקן בדיוק.
<ערן טמיר: שום תקן של נגישות הוא לא רשמי.
<ערן טמיר: אנחנו נכניס את זה בכל.
<מיכאל רויטמן: אין מחלוקת על הצורך בהסדרת סידורי אקוסטיקה אבל צריך לתת קרדיט גם לגוד פרקטיסט של מי שמתכנן אקוסטיקה.
<מיכאל רויטמן: אין ויכוח שכמו שיש התאמת חללי לימוד מיוחדים, רוצים לעשות את זה לכמות יותר גדולה, לכמות זו או אחרת.
<מיכאל רויטמן: אנחנו לא בדיון הזה.
<מיכאל רויטמן: אנחנו אומרים אימוץ תקן בדלת האחורית.
<ערן טמיר: בדלת הראשית.
<ערן טמיר: כך מאמצים את התקנים של נגישות.
<מיכאל רויטמן: בדיון הקודם, או לפני שני דיונים, עת היה כאן חבר הכנסת מרגי, אותו הדבר היה לנו והוא דחה את זה.
<מיכאל רויטמן: הוא הבין את אותו עיקרון.
<ערן טמיר: תראה את זה בפרוטוקול.
<מיכאל רויטמן: ניסו להחיל איזושהי מטלה באותה שיטה על מדרגות, על חדרי מדרגות.
<מיכאל רויטמן: לא לעשות את הלינקג' לתקן הזה כל עוד הוא אינו קיים בתקנות.
<ערן טמיר: דרך אגב, כבוד היושב ראש, התקן הזה הוא תקן מאוד תפקודי ולכן הוא נותן הרבה מאוד מקום לשיקול דעת של אנשי המקצוע.
<מתניהו אנגלמן: אנחנו כן מבקשים להתייחס לנושא העקרוני כאן, מעבר לעניין העקרוני שעלה קודם.
<מתניהו אנגלמן: הנושא של הכנסה שלא לפי תקנות תכנון ובנייה שחלות עלינו כשמכניסים כאן תקנים נוספים.
אילן גילאון: אין כאן תקנים נוספים.
<מתניהו אנגלמן: יש כאן.
<קריאה: יש כאן תקן חדש.
<ערן טמיר: גם הכנסנו את חלק 4 חדש.
<ערן טמיר: זה מה שעושים בתקנות נגישות.
<מתניהו אנגלמן: אני לא נכנס לגופם של דברים.
<מתניהו אנגלמן: יש כאן הצעה וההצעה מדברת על כך שעל אף האמור וכן הלאה, זה יחול על 25 אחוזים מהכיתות הקיימות.
<מתניהו אנגלמן: אחוז לקויי השמיעה היום, מתוך 13 אלף סטודנטים בטכניון יש 16 לקויי שמיעה שיש להם פתרון.
אילן גילאון: אז תעשה פרומיל אחד.
<רונן יצחק גיל: אקוסטיקה היא לא רק ללקויי שמיעה.
<שמואל חיימוביץ': אדוני, אז לא צריך רמפות, לא צריך נגישות, לא צריך כלום.
<מתניהו אנגלמן: לא, סליחה, מה זה קשור?
אילן גילאון: אתה מעמיד את הדברים במקום שאני לא רוצה שהם יהיו.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו מזמן כבר לא שם.
אילן גילאון: איזו מין השוואה זאת?
<שמואל חיימוביץ': אפרופו הנגשה פרטנית בטכניון, אני למדתי בטכניון ולא הנגישו לי את המקום.
אילן גילאון: מספיק.
<מתניהו אנגלמן: אני רוצים לבקש.
אילן גילאון: אם ההיגיון שלך מדבר על כך שיש לך 16 לקויי שמיעה ולפי זה אתה רוצה להנגיש.
<מתניהו אנגלמן: אני לא רוצה לפי זה אבל אני גם לא רוצה 25 אחוזים.
<מתניהו אנגלמן: רצינו להציע שייאמר כאן עשרה אחוזים בהתאם לתקנות השירות הכלליות.
אילן גילאון: אני הולך אתך.
<שמואל חיימוביץ': מה פתאום?
<שמואל חיימוביץ': אני טוען שרוב המקומות הם לא באחוזים האלה.
<מתניהו אנגלמן: אנחנו בדקנו את זה.
אילן גילאון: נא להתקדם.
<אייל לב ארי: אנחנו עוברים לפסקאות (6) ו-(7).
<קריאה: איזה אחוז נקבע?
אילן גילאון: עשרה אחוזים.
אילן גילאון: זה סביר בהחלט.
<קריאה: אנחנו לא מסכימים.
אילן גילאון: לא מסכימים?
אילן גילאון: מתקדמים.
<אייל לב ארי: (6) בחדרי לימוד ובאולמות שבהם עד 100 מקומות ישיבה ולא נעשה בהם דרך קבע שימוש באמצעי הגברת קול, יספק המוסד מערכת להגברת שמע אישית אלחוטית, לבקשת תלמיד.
<אייל לב ארי: אם נעזר התלמיד באופן קבוע במערכת שמע אישית אלחוטית, יספק המוסד את השירות באופן נגיש באמצעות מערכת זו לפי בקשת התלמיד כאמור.
<אייל לב ארי: (7) בחדרי לימוד ובאולמות שבהם מעל 150 מקומות ישיבה – אני חושב שגם כאן
<אייל לב ארי: צריך להיות המספר מאה כי פסקה (6) מדברת על עד מאה - ונעשה בהם דרך קבע שימוש באמצעי הגברת קול, יתקין המוסד מערכת עזר לשמיעה מסוג לולאת השראה סביבתית והמוסד יספק מקלטי אוזניות לפי הצורך לבקשת תלמיד.
אילן גילאון: מעל מאה.
<אייל לב ארי: אנחנו עוברים לתקנה 12. 12(א), בעקבות הערה של נגישות ישראל, בסיפה ייאמר: "מקום ישיבה מיוחד יתאפשר לשימוש במשטח אופקי לאדם במוגבלות הניידות".
<אייל לב ארי: תקנה 12 מדברת על מקומות ישיבה, מקומות לימוד.
<אייל לב ארי: תקנה 12(א) מחילה את הוראות פרט 28 לתוספת הראשונה.
<אייל לב ארי: לעניין מקומחות ישיבה מיוחדים במקום להתקהלות.
<אייל לב ארי: בנוסף היא קובעת שיוקצו לפחות שני מקומות ישיבה מיוחדים.
<אייל לב ארי: הטענה של נגישות ישראל, כיוון שההפניה היא למקומות ישיבה מיוחדים במקומות התקהלות, עלולות להיות מידות שיתאימו לאדם עם מוגבלות בניידות אבל בלי להתחשב בצורך שבאולם לימוד יש היעזרות גם בשולחן או מצע לכתיבה.
<אייל לב ארי: זה יכול להשפיע גם על השטח שיוקצה כמקום ישיבה מיוחד.
<קריאה: שיהיה לו על מה לכתוב.
<אייל לב ארי: לכן הסיפה היא כזאת.
<נעה הרפז: אני סטודנטית לרפואה בהדסה.
<נעה הרפז: אני לקוית שמיעה.
<נעה הרפז: לגבי מספר 11(7) שחלפנו עליו.
<נעה הרפז: האמירה שלי היא שהתקנה צריכה לחול לא רק על אולמות לימוד ולא רק על חדרים בהם נמצאים אלא היא צריכה לחול גם על מעבדות ועל חדרי תרגול.
<נעה הרפז: אפשר לחשוב פשוט שכל הסטודנטים עם הלקויות והמוגבלויות לומדים רק במדעי הרוח אבל בפועל כאר אנחנו מדברים על הטכניון או עך כל מוסד בו לומדים משהו שהוא מדעי, חמישים אחוזים משעות הנוכחות הפרונטליות הן שעות תרגול ושעות מעבדה.
אילן גילאון: מאה מקומות, זאת לא מעבדה.
<אייל לב ארי: פסקה (6) מדברת על חדרי לימוד ובאולמות בהם עד מאה מקומות ולא נעשה בהם דרך קבע שימוש באמצעי הגברת קול, יספק המוסד מערכת להגברת שמע אישית אלחוטית לבקשת תלמיד.
<אייל לב ארי: אם נעזר התלמיד באופן קבוע במערכת שמע אישית אלחוטית, יספק המוסד את השירות באופן נגיש באמצעות מערכת זו לפי בקשת תלמיד.
<נעה הרפז: ודאי, אבל אם אחר כך אתה מסתכל לצורך העניין על סעיף 14 שעוד לא הגענו אליו, באותה מידה כל מה שהוא מעבר לשעות פרונטליות שהן שעות נוכחות באולם, גם אם לא מדובר עד מאה אנשים, הרי בשעות תרגול מדובר על עשרים אנשים, מדובר על חדרים בהם נמצאים לצורך העניין עם מערכות אוורור.
<מתניהו אנגלמן: נתת פתרון.
<מתניהו אנגלמן: אין דבר כזה שלא ייתנו לך פתרון.
<מתניהו אנגלמן: פתרון אישי ייתנו לך בכל מקרה.
<מתניהו אנגלמן: זה כתוב.
<נעה הרפז: זה בדיוק העניין.
<נעה הרפז: הפתרון לא צריך להיות רק אישי פר תלמיד ופר סילבוס אתו הוא ניגש.
<נעה הרפז: הפתרון צריך להיות פר כל תלמיד שניגש באיזושהי פקולטה לאורך כל מסלול הלימודים שלו, לאורך כל המעבדות בהן הוא יעבור.
<ערן טמיר: האם השאלה שלך קשורה לכך שאת קוראת שכתוב – וזה נכון – אולמות וכיתות וחדרי לימוד, ואת חוששת שמעבדה לא כלולה כאן?
<נעה הרפז: חד משמעית.
<ערן טמיר: לדעתי דיברנו על מרחבי לימוד שיכללו את כל החללים בהם אנשים יושבים.
<נעה הרפז: אם מדובר בכל שטחי האוניברסיטה, בוודאי שאין לי שום כוונה לדבר על כל שטחי האוניברסיטה אבל התקנה צריכה לדבר על אולמות, על חדרי לימוד ועל חדרי תרגול ומעבדות שם נמצאים הסטודנטים.
<ערן טמיר: אפשר לכתוב חדרי לימוד כגון.
אילן גילאון: תכתוב כגון.
<אייל לב ארי: אם כי, מבחינת הפרשנות הרי במעבדה נעשה לימוד.
אילן גילאון: נעה צודקת.
<אורית זולברג: למה רק לולאת השראה?
<אורית זולברג: לולאת השראה לא מתאימה לכל מרחב.
<אורית זולברג: יש גם מערכות FM.
<אורית זולברג: אם יש מיסוכים, לולאת השראה לא מתאימה.
<אורית זולברג: צריך שזה יהיה לפי מערכות שמותאמות לחדר ולא רק לולאת השראה.
<אייל לב ארי: אם אני זוכר נכון, לולאת השראה סביבתית וכדומה, עשינו התאמה.
<ערן טמיר: זה שונה ממה שכתוב בשירות בהקשר הזה.
<אורית זולברג: זה צריך להיות מותאם.
<אורית זולברג: למשל בכיתות בהן יש עמודים באמצע, זה לא עובר.
אילן גילאון: בהתאם למקום או לדרישה.
<אורית זולברג: צריכה להיות מערכת הגברה שמתאימה.
<ערן טמיר: בוא נשאיר את זה פתוח כדי שנוכל לבדוק איזה סוג של מערכת אנחנו מכניסים כאן.
אילן גילאון: בהתאם לדרישת המקום.
<לימור אמרן: אני מציעה לא להכניס מראש דגם של טכנולוגיה.
אילן גילאון: לא מכניסים דגם.
<לימור אמרן: כי ערן אומר עכשיו שהוא רוצה להכניס.
<לימור אמרן: לולאות השראה, יש בעיות נוספות אתן.
אילן גילאון: תיקנו.
<ערן טמיר: אני אומר שזה מה שכתוב.
<ערן טמיר: לא אמרתי שאני רוצה להכניס.
<ערן טמיר: להפך.
<ערן טמיר: אני רוצה לבדוק.
אילן גילאון: תיקנו את זה וזה יהיה בהתאם לדרישות המקום.
<ערן טמיר: אני מציע לפי הניסוח שיש בתקנות השירות בהקשר של האופציות.
<ערן טמיר: נדמה לי שיש שם FM, לולאת השראה.
אילן גילאון: למה לך להיכנס?
<ערן טמיר: אתה לא רוצה לכתוב משהו שהוא לגמרי פלואידי שלא מחייב כלום.
<ערן טמיר: יש הגדרות.
אילן גילאון: זה כולל את כל הסוגים?
<ערן טמיר: בתקנות השירות יש את כל הסוגים.
<שמואל חיימוביץ': אני חושב שאדוני טעה כשהוא אמר שזה פרומיל.
אילן גילאון: אני לא לקחתי אותו לפי פרומיל.
<שמואל חיימוביץ': זה לא נותן מענה.
<שמואל חיימוביץ': 16 תלמידים שמפוזרים וכל אחד בכיתה אחרת, זה מתוך 400 כיתות שאולי יש.
<ערן טמיר: זה רק על הקיים.
<ערן טמיר: בכל מקרה הם צריכים לתת פתרון מיוחד נגיש.
אילן גילאון: זה בתחום המספרים.
<קריאה: הקהילה מגוונת ולא לכולם מתאימות המערכות.
<קריאה: אקוסטיקה בכיתה מתאימה לחלק מהקהילה ולחלק היא לא מתאימה.
<ערן טמיר: זה סוג של התאמה.
<ערן טמיר: יש עוד אין ספור התאמות.
אילן גילאון: אני מוכרח לציין שהחומר כל כך לא טחון וכל כך לא מוכן.
אילן גילאון: אנחנו צריכים להגיע לשולחן הזה עם חומר טחון לחלוטין.
אילן גילאון: כל הדברים שנאמרים כאן, צריכים להיאמר בשולחנות העגולים ולכן אנחנו מספקים מידע מראש.
אילן גילאון: מה שאת אומרת, נלקח בחשבון.
<אייל לב ארי: אם כן, בסעיף 12(א) אנחנו נוסיף בסוף "במקום ישיבה מיוחד יתאפשר שימוש במשטח אופקי לאדם במוגבלות בניידות".
<שמואל חיימוביץ': במשטח אופקי לכתיבה.
<אייל לב ארי: במשטח אופקי לכתיבה.
<רונן יצחק גיל: למה ב-12 שוב החלוקה עוד פעם לפי מוגבלויות ולא אדם עם מוגבלות הזקוק לכך?
<רונן יצחק גיל: מה יעשה אדם שהוא גם עם מוגבלות קוגניטיבית וגם עם מוגבלות בניידות?
אילן גילאון: תהיה קונסטרוקטיבי.
<רונן יצחק גיל: באמת מה יעשה אדם שהוא גם עם מוגבלות קוגניטיבית וגם עם מוגבלות בניידות?
<אייל לב ארי: אנחנו מוסיפים בקשה של נגישות ישראל לתקנת משנה (ג) – "ככל הניתן לאדם עם מוגבלות בניידות".
אילן גילאון: את הדיון הזה הייתם צריכים לקיים לפני כן ולא בשולחן הזה.
אילן גילאון: אני מבקש שאם כך בפעם הבאה הדיון יהיה מוכן, אל תביאו אותו לכאן.
אילן גילאון: אי אפשר לנהל את זה בצורה כזאת.
אילן גילאון: עכשיו אתם מתווכחים על מה שהייתם צריכים להתווכח לפני הדיון.
<אייל לב ארי: מוסיפים כי במידת הצורך לתלמיד עם מוגבלות קוגניטיבית נפשית או חושית הזקוק לכך, יובטח מקום ישיבה בקדמת מקום הלימוד ככל הניתן גם לאדם עם מוגבלות בניידות.
<אורית זולברג: אני רוצה לחזור ל-(ב) ולבקש להחיל את זה גם לגבי תמלול.
<אייל לב ארי: זה המלווה.
<אורית זולברג: אבל הוא לא מוגדר בחוק כמלווה.
<אורית זולברג: המלווה הוא לניידות.
<אורית זולברג: זה מתורגמן וקלדן שלא מוגדר בחוק.
<אייל לב ארי: תקנת משנה (ב) אומרת: "ליד תלמיד עם מוגבלות המלווה באדם אחר יובטח מקום ישיבה נוסף למלווה".
<אייל לב ארי: לא כתוב איזה סוג מוגבלות, לא כתוב המלווה.
<עודד צימנד: לתקנה 12(א).
<עודד צימנד: אנחנו שוב חוזרים לפרופורציות של הדבר הזה.
<עודד צימנד: הצורך היום הוא לסדר בכל כיתה מקום להכניס כיסא גלגלים והמרחב שהוא צריך.
<עודד צימנד: אין שום טעם לחזור על כמה אנשים יש עם מוגבלות וכמה עוד יבואו כאשר המוסדות יונגשו.
<עודד צימנד: לא אחזור על הדיונים שכבר נעשו אבל רבותיי, קצת פרופורציה בהקשר הזה ואנחנו מבקשים באותו אופן, כמו עם הכיתות, לשים את זה על סדרי גודל של עשרה אחוזים, של 15 אחוזים, אבל לא ללכת למאתיים כיתות.
<עודד צימנד: בבן גוריון התוצאה היא להוציא היום מאות כיסאות, קרוב לאלף כיסאות מתוך חדרי הלימוד, כדי לאפשר את המקום הזה שנדרש על פי התקן בכל כיתה.
אילן גילאון: זה בדיוק הרעיון.
אילן גילאון: אתה לא צריך לעקור כיסא.
<עודד צימנד: כן.
<עודד צימנד: אני חייב לפנות.
אילן גילאון: לא, לא נכון.
<עודד צימנד: אני צריך לפנות מקומות.
אילן גילאון: אז תחשוב על פתרון.
אילן גילאון: אתה יכול לעשות שימוש במקום הזה כשאין לך כיסא גלגלים.
<עודד צימנד: בכל הכיתות?
<עודד צימנד: לא סביר.
<עודד צימנד: פשוט לא סביר.
<עודד צימנד: בפרופורציה זה לא סביר.
אילן גילאון: יכול להסתבר מצב שיהיו שני אנשים עם כיסאות גלגלים בכיתה.
אילן גילאון: זה אפשרי מבחינת הסבירות?
אילן גילאון: זה בלתי סביר שזה יקרה?
<קריאה: אבל לא במאה אחוזים מהכיתות.
<עודד צימנד: נעשה בכל פקולטה, נעשה בצורה שתמיד אפשר יהיה לקבל.
<מתניהו אנגלמן: אני רוצה להדגיש שכיום אין סטודנט שיש לו בעיה כי אנחנו מראש משבצים.
אילן גילאון: סליחה, זה לא נכון.
אילן גילאון: אתה צריך להיות ערוך לכך שיבוא סטודנט שתהיה לו בעיה ועד עכשיו אתה כל הזמן מדבר על אותו דבר.
אילן גילאון: אני מבין שאתה לא מבין על מה אנחנו מדברים.
<מתניהו אנגלמן: כל מי שתהיה לו בעיה, יפתרו לו אותה.
אילן גילאון: אתה יכול לעשות כיסא מתכוונן שמפנה לך את המקום בחזרה.
אילן גילאון: זה לא כמו חניה שאתה תופס לאדם נכה אלא זה כיסא שמתקפל, אבל נראה לי שאתם רוצים לעשות מכל דבר, מכל עכבר פיל, ולי הרעיון הזה לא מתאים.
<אייל לב ארי: לעניין הסיורים.
<אייל לב ארי: במהלך הדיון נשאר נושא העברה לעניין חבות מלווה בתשלום.
<אייל לב ארי: סעיף קטן (ג) מדבר עלן כך ש"נעזר התלמיד במלווה, יאפשר המוסד את השתתפותו של המלווה בסיור".
<אייל לב ארי: מדובר כאן על כך שהמוסד צריך לאפשר את השתתפות המלווה בסיור.
<אייל לב ארי: התעוררה השאלה לעניין הפטור מתשלום מלווה או לא פטור מתשלום מלווה.
<אייל לב ארי: אני אבהיר את זה לפרוטוקול.
<אייל לב ארי: ראשית אמרנו שאתם מאפשרים את ההשתתפות של המלווה.
<אייל לב ארי: אנחנו לא גוזרים כאן מזה על מי חלה החובה בתשלום לגבי מקרים בהם אין פטור למלווה מתשלום, נניח, לצורך העניין, הצגה.
<אייל לב ארי: נבחין עכשיו בין שני מצבים, בין מצב שבעצם המוסד קנה את ההצגה והיא מוצגת עבורו ואז המלווה אמור להיכנס יחד עם התלמיד ללא תשלום, לבין מצב בו כיתת הלימוד נכנסת להצגה יחד עם קהל נוסף.
<אייל לב ארי: במצב הזה לא צריך לבוא ולחול על המלווה כלל אחר מבחינת תקנות השירות.
<אייל לב ארי: אתם רק צריכים לבוא ולאפשר, אם התלמיד צריך להיות עם מלווה, את התלוות המלווה לתלמיד.
<אייל לב ארי: לא גוזרים כאן את שאלת חבות או פטור מתשלום בשונה מתקנות השירות.
<אייל לב ארי: זאת ההבהרה שנדרשה, זאת ההבהרה שאנחנו נותנים כאן וזאת העמדה שלנו.
<קריאה: לגבי תקנה 14, סיורים, הייתה לנו הערה לגבי שימוש בלשון ובאופן המותאמים למוגבלותו של התלמיד.
<אייל לב ארי: תקנה (א)(4).
<אייל לב ארי: לתקנה 18.
<אייל לב ארי: תיקון טכני.
<אייל לב ארי: "הוראות תקנות אלה באות להוסיף על כל דין וכן נוהג או הסכם ואין בהן כדי לגרוע משירותים הניתנים כאמור".
אילן גילאון: אישית אני מבקש להתנצל על האופן בו הישיבה נוהלה היום.
אילן גילאון: אנחנו נמצאים במהפכה מאוד מאוד רצינית.
אילן גילאון: בסך הכול הנגישות היא תכלית הכול, אם אתם חושבים על זה.
אילן גילאון: זאת אומרת, זאת דרך חשיבה שמורכבת והיא חדשה לכולנו.
אילן גילאון: לי אישית היה מורא גדול - ואני מנסה לעשות את זה בלי משוא פנים, אבל עם הרבה מורא - מפני הנושא שאני פחות שולט בו ויש לי קושי.
אילן גילאון: לא אצל כולנו הנושא שגור.
אילן גילאון: לכן ההקדמה המשותפת שלנו והפשרה כאן צריכה להוביל אותנו למקום שהוא מקדם אותנו לאיזושהי מטרה.
אילן גילאון: אתם יודעים שהנגישות היא סממן לכל חברה.
אילן גילאון: אתם רואים את מצב הנגישות במקום הזה ואני מדבר ברמה האוניברסלית שלה ולא ברמפה של כיסא גלגלים.
אילן גילאון: לכן אני מבקש בקשה אחת.
אילן גילאון: אנא, אתם אנשי המקצוע שיושבים סביב השולחן העגול, המשפטנים, תביאו את הדברים מסוכמים ואל תיזכרו בדברים ברגע האחרון.
אילן גילאון: אנחנו מאפשרים את זה, אנחנו מודיעים מתי הכינוסים של השולחן העגול, תביאו את הדברים ברמה טחונה כדי שכאן הם יתקבלו ההחלטות ברמה של מי מקבל כמה ולמה ומי משלם כמה ולמה כי זה הרעיון הנכון לעשותו.
אילן גילאון: אני לא רוצה ללכת מכאן בלי שאני יודע מה זה מודל.
<אילנה קאופמן כהן: מודל היא פלטפורמה ליצירת אתרי אינטרנט ואתרי קורסים ללימודים.
<אילנה קאופמן כהן: אני היום מתקשבת אתר כזה ואני מוכרחה לציין שהוא מספק נגישות מספיק טובה.
<אילנה קאופמן כהן: אני גם אציין את אותו הדבר לגבי וורדפרס ואני עוד אוסיף ואומר שכאשר אני מבקשת מהמתכנת לעשות איזשהו שינוי שהוא מהותי מבחינת נגישות, את רוב הדברים הוא עושה על המקום תוך כדי שאני מבקשת ממנו.
אילן גילאון: עכשיו אני רגוע.
<אייל לב ארי: אני רוצה להבהיר לגבי תקנה 18 וזה יובהר גם בנוסח.
<אייל לב ארי: לגבי ההוספה של שירותים מתאימים על פי כל דין, הכוונה בעצם למה שניתן על ידי צד שלישי נוסף על המוסד להשכלה גבוהה ולכן זה נמצא בשמירת ההוראות כאשר יתר ההוראות הן הוראות שחלות במישרין.
<עודד צימנד: צריך להיות ברור שהנוהג יצא או נשאר?
<אייל לב ארי: נשאר.
<עודד צימנד: המוסדות נותנים היום הרבה מאוד דברים.
<עודד צימנד: מה שהם ייתנו אחרי התקנות, זאת חובתם החוקית.
<עודד צימנד: אי אפשר לצפות שהם ימשיכו לתת אקסטרות שהם נותנים היום ביד חופשית.
אילן גילאון: אני דווקא מצפה.
אילן גילאון: אנחנו עוסקים בתחום שהשמים הם הגבול וגם אותם צריך להנגיש.
אילן גילאון: לו יכולנו להסתפק ללא החוקים, זה היה נפלא אבל אני תמיד אומר שלו יכולנו לחוקק חוק שאנשים יהיו בני אדם, לא היינו צריכים חוקים בכלל.
אילן גילאון: לכן, כן, יש ציפייה ודווקא מהמוסדות להשכלה גבוהה הציפייה שלנו היא לא נמוכה וזה כדי להחמיא למוסדות האלה ולא להפך.
אילן גילאון: בכל אופן, תודה רבה לכם.
אילן גילאון: אתם מוזמנים ליהנות מחנויות הנוחות שלנו בכנסת.
<מתניהו אנגלמן: אני רוצה להתייחס לנספח, לבקשה.
<מתניהו אנגלמן: למה אתם מחייבים אותנו בטופס?
<מתניהו אנגלמן: יש לנו טפסים של המוסדות.
<מתניהו אנגלמן: יש לנו טפסים הרבה יותר מפורטים.
<מתניהו אנגלמן: אני מבקש שלא תחייבו אותנו בטופס מסוים.
<ערן טמיר: אנחנו מחייבים טפסים בהרבה מאוד דברים.
<מתניהו אנגלמן: אבל יש לנו הערות לטופס הזה.
<אייל לב ארי: ניקח את הטפס הזה ונבהיר שיועבר גם טופס אחר מקביל שהמוסד עושה בו שימוש.
<אייל לב ארי: נבהיר את זה.
אלי אלאלוף: היום ה-7 במרץ 2016, כ"ז באדר א' התשע"ו, השעה 13:12 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו אמורים לעשות תיקון אחד טכני ואחד יותר מהותי בחוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 169), התשע"ו-2016.
אלי אלאלוף: אני שמח שאני לא נמצא כאן לבדי אלא נמצאת אתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
טלי פלוסקוב: הרגשתי שאני צריכה לחזק אותך.
אלי אלאלוף: מי פותח?
<שלומי מור: כמו שציין אדוני, יש כאן שני תיקונים.
<שלומי מור: התיקון האחד הוא טכני שלא תעכב עליו וזה תיקון לסעיף 105 לחוק ביטוח הלאומי שמבהיר שההגדרה "הסכום החודשי" או הסכום הבסיסי כפי שהיא מופיעה היום, היא רלוונטית רק לסעיף הזה.
<שלומי מור: התיקון הזה מגיע כיוון שההגדרה הזאת, סכום בסיסי, נמצאת גם בסעיף 2 לחוק הביטוח הלאומי ועוסק גם בדברים אחרים.
<שלומי מור: זה תיקון טכני שמשרד המשפטים ביקש שנכניס בשעתו עת אישרנו את הנוסח והוא לא משנה שום דבר מלבד תיקון סמנטי.
<שלומי מור: סעיף 196 לחוק הוא תיקון משמעותי וחשוב מאוד שאנחנו שמחים להביא היום.
<שלומי מור: התיקון הזה עוסק במועד שבו תתחיל הזכאות לנכות כללית של הזכאים.
<שלומי מור: היום החוק קובע שנכה כללי זכאי לקצבה החל מהיום התשעים ליום הקובע.
<שלומי מור: היום הקובע הוא למעשה היום שבו עקב נכותו הפסיק הנכה לעבוד ושנוצרה לו הנכות.
<שלומי מור: הרציונל מאחורי קביעת היום התשעים הוא שנכות כללית היא נכות שנועדה לאנשים עם נכויות ארוכות טווח, לא כל מי שלוקה באיזושהי מחלה שמצריכה אותו להישאר חודש או חודשיים בבית זכאי לנכות כללית אלא אלה אנשים עם נכות צמיתה שלאורך שנים או תקופות ארוכות זכאים לנכות הזאת.
<שלומי מור: לכן אמר המחוקק שהוא ימתין תשעים ימים ובתום תשעים הימים הוא יראה באמת אם הנכות שלך היא משמעותית ואז תהיה זכאי.
<שלומי מור: אבל הביטוח הלאומי מצא שבהרבה מקרים אנשים נפגעים מהמצב החוקי הזה כיוון שכבר מהיום הראשון לצערנו אם בן אדם לקה בנכות קשה, מחלה קשה, ברור לנו כבר מראש שנכותו תהיה ארוכת טווח.
<שלומי מור: לכן אין באמת צורך להמתין את אותם תשעים ימים.
<שלומי מור: התיקון הזה בא לענות על הצורך הזה ומה שהוא עושה, הוא קובע שבמספר תנאים אתה תהיה זכאי לנכות כללית כבר מהיום ה-31.
<שלומי מור: הזכאות כאן היא הזכאות הבסיסית, היא לקצבה הבסיסית ששיעורה הוא בערך 2,100, 2,200 שקלים והיא בשלב הזה לא כוללת גם את התוספות בגין בני משפחה.
<שלומי מור: נכה כללי זכאי, אם יש לו ילדים תלויים ואישה, לתוספות גם בגין אשתו ועד שני ילדים.
<שלומי מור: התיקון הזה כרגע מדבר רק על הקצבה הבסיסית אבל זאת עדיין בשורה גדולה ומשמעותית כי זה יקדים את הזכאות החל מהיום ה-31.
<שמרית גיטלין שקד: זה חל גם על הקצבה החודשית הנוספת.
<שלומי מור: כן, אבל זה עדיין בגדר אותם 2,200 שקלים.
<שלומי מור: אלה לא התוספות בגין בת זוג או ילדים.
אלי אלאלוף: מתי הוא יקבל עבור בת זוג וילדים?
<שלומי מור: מהיום התשעים כפי שזה היום.
אלי אלאלוף: למה לא הלכתם עד הסוף?
<שלומי מור: בעיקר בשל עלויות משמעותיות של התוספות האלה.
אלי אלאלוף: מה העלות הנדרשת?
<שלומי מור: של בת זוג וילדים?
טלי פלוסקוב: מה העלות עכשיו?
טלי פלוסקוב: גם עכשיו יש שינוי.
<שלומי מור: לגבי העלות אנחנו עוד מעט נתייחס באופן מפורט.
<יעל אגמון: מאחר ואת לא מרחיבה כאן זכאות אלא רק מקדימה את המימון, יש כאן עלות חד פעמית שנתית ואנחנו לא מתייחסים אליה כעלות תקציבית אמיתית.
אלי אלאלוף: את יכולה לחשוב על מאה שנים.
אלי אלאלוף: כל שנה את חוסכת חודשיים של תשלום וזה אומר ריבית והצמדה.
אלי אלאלוף: כמה זה היה עולה לולא היו מצמידים את כל התוספות?
<לימור לוריא: עם התוספות זה עוד חמישה מיליון שקלים.
<נעמי מורביה: המתחיל במצווה, אומרים לו גמור.
טלי פלוסקוב: חמישה מיליון שקלים, זה לא כסף גדול.
<יעל אגמון: זה חמישה מיליון שקלים בנוסף למה שאנחנו לא מתייחסים אליו בעלות תקציבית שהוא כמעט שלושים מיליון שקלים אבל הוא שלושים מיליון חד פעמי.
<יעל אגמון: מאחר והוא חד פעמי ואנחנו מתייחסים אליו כעלות מימונית ולא עלות מהותית, אנחנו אומרים שהוא לא תקציבי.
אלי אלאלוף: גם זה, זה מימון של חודשיים.
אלי אלאלוף: חד פעמי.
<יעל אגמון: זה נכון שזה חד פעמי.
<יעל אגמון: מאחר וזה הנוסח שהוסכם עליו בין שר הרווחה ושר האוצר, אני מציעה שנעביר אותו כפי שהוא מנוסח וככל שהוועדה תרצה לקדם משהו נוסף, נשמח לדון בזה.
<שלומי מור: אני חייב להגיד שגם כך מדובר בבשורה.
טלי פלוסקוב: אין ספק.
<שלומי מור: זה מצב שעשרות בשנים הוא כפי שהוא והוא גרם עוול ועכשיו אנחנו באים באמת לשפר את המצב, שלא ייווצר מצב שהמצוין הוא האויב של הטוב מאוד.
אלי אלאלוף: אם ניקח לעצמנו שבוע ונחזור לדון בעוד שבוע?
<שלומי מור: אם אדוני חושב שניתן יהיה לשפר את ההצעה.
<לימור לוריא: במידה שיוחלט להרחיב, אנחנו מציעים לשקול רעיון שהוא קצת אחר.
<לימור לוריא: אנחנו מאוד היינו שמחים להרחיב את האוכלוסייה.
<לימור לוריא: מטעמי תקציב אנחנו מאוד צמצמנו וזה הפך להיות כל מיני תנאים.
אלי אלאלוף: איזו אוכלוסייה?
<לימור לוריא: כדי לקבל את הקצבה הזאת מהיום ה-31, צריך להיות גם נכה יותר קשה, שזה שבעים אחוזים רפואיים, גם לבחור בין קצבת שירותים מיוחדים לנכות כללית, גם להיות יחיד, זאת אומרת, תנאי על תנאי, וגם דרגת נכות מלאה.
<לימור לוריא: צמצמנו וצמצמנו.