GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עבדאללה אבו מערוף: קודם כל טרום סוכרת, למנוע שיהיה טרום סוכרת ואחר כך, אם כבר יש סוכרת, בצער, נלך למנוע את הסיבוכים שישנם.
עבדאללה אבו מערוף: תכנית כללית וכוללנית שאכן המניעה היא התרופה הטובה ביותר לכל מחלה, היא המניעה.
עבדאללה אבו מערוף: ולכן כדי לקצר את הדברים שלי, אני אומר ישר שיש לי הצעת חוק שעוד שבועיים תעלה, תכנית לבתי הספר לטיפול ומניעה.
עבדאללה אבו מערוף: כל מה שנאמר כאן לגבי תזונאים במשרד הבריאות ומשרד הספורט, אז חייבים שיהיה לנו כלי טוב ויעיל, שלא תהיה רק מניעה, אבל שתהיה גם תובנה ואכן שיהיה לנו כלי איך להשתמש במניעה הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אני אומר שהחוק הזה הוא תכנית כללית בבתי הספר, שאכן יהיו בה שיעורים.
עבדאללה אבו מערוף: יכול להיות שתזונאי זה חובה, אבל אני חושב מבחינה כללית שהילדים, התלמידים יהיו מודעים למחלות שיהיו, למנוע את הסוכרת, ספורט, התעמלות.
עבדאללה אבו מערוף: הם יושבים על יד המחשב כל הזמן, אין להם חיים של התעמלות.
עבדאללה אבו מערוף: כל הדברים האלה צריכים להיות בתכנית החינוך ובאחריות משרד הבריאות ובהתייעצות עם שר החינוך לגבי התכנית הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: זה חובה בשיעורים פעם בשבוע, פעם בשבועיים, פעמיים בשבוע, זה כבר בפרטים של החוק, ואת החוק הזה אני מציע עם קבוצת חברי כנסת.
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שזה יעיל, יהיה לנו כלי טוב שהוא אכן נועד למנוע ולהיות לקבוצה גדולה.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים שסוכרת נעורים, שלא הוזכרה כאן, היא גם מאד מאד מסוכנת, יותר מסוכנת מהסוכרת הרגילה של אחרי גיל 40, אחרי גיל 50 – סוכרת הנעורים.
עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, אנחנו רואים ואתה מסכים איתי, יש הרבה יותר מקרים של סוכרת נעורים, שזה עוד יותר מסוכן מהסוכרת מהסוג השני שישנו.
עבדאללה אבו מערוף: ולכן אם אנחנו נתחיל מהתחלה, לפני האפס אפילו, אני חושב שאנחנו נתרום את חלקנו למנוע ואכן זה יחסוך הרבה הרבה משאבים לכולם, וכך אני מבקש שיהיה.
אלי אלאלוף: תודה רבה עבדאללה.
אלי אלאלוף: אז אם כבר סוכרת נעורים, נבקש ממדי יעקובזון.
<מדי יעקובזון: תודה רבה, ותודה רבה לחבר הכנסת שהזכיר ונתן מקום גם לסוכרת נעורים.
<מדי יעקובזון: שמי מדי יעקובזון, מנכ"לית האגודה לסוכרת נעורים סוג 1.
אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת ידידי מאיר כהן.
<מדי יעקובזון: אני מצטרפת לכל הברכות שנאמרו פה, לעצם קיום הדיון, על כך שהבשילו התנאים וסוכרת באמת מקבלת את הנפח וההתייחסות הנדרשות לה.
<מדי יעקובזון: פרופסור איתמר רז דיבר קודם על מספרים של 620 מאובחנים בסוכרת בכלל במדינת ישראל ובעוד כחצי מיליון טרום סוכרת, ואנחנו כבר מדברים על אוכלוסייה של מעל מיליון וזה מעל מיליון בתי אב, זה לא מעל מיליון אנשים.
<מדי יעקובזון: כלומר יש שם עוד מעגלים ומספרים רחבים יותר.
אלי אלאלוף: בואי נסתפק במצב הקשה שלנו.
<מדי יעקובזון: לא, לא, שמושפעים מזה ולכן הדיון כל כך חשוב.
<מדי יעקובזון: אני שמחה שכל הגורמים חברו יחד והקרקע בשלה ואם זה הכנסת ומשרד הבריאות והמועצה הלאומית לסוכרת וקופות החולים, שהדיון ייעשה ואני מרשה לעצמי לקחת את השרביט ולדבר בשם כל ארגוני החולים שנוגעים בסוכרת, על החשיבות של הדברים.
<מדי יעקובזון: אני פה כדי באמת לציין את הייחודיות של האוכלוסייה הספציפית של סוכרתיים סוג 1.
<מדי יעקובזון: הדגש כמובן פה הוא על הילדים, אבל אנחנו מדברים גם בתוך אוכלוסיית סוכרת סוג 1, על אוכלוסייה של בסביבות 40,000-50,000 איש, מתוכם 10% ילדים?
<מדי יעקובזון: אותם ילדים שלצערי מניעה לא משחקת כל כך תפקיד עבורם, לא ברמת המודעות והתזונה, לזה יידרשו תקציבים ומודעות הרבה יותר רחבה ולהשקיע במחקר שיקדם את המניעה של סוכרת סוג 1.
<מדי יעקובזון: אבל בהחלט זו מחלה מטבולית וההתמודדות ואורח החיים המוכתב להם מרגע אבחונם, התזונה הנדרשת מהם בהחלט התזונה שקיימת כיום במסגרת חינוך ובבתי ספר מקשה עליהם מאד, הפיתויים קשים מאד ולכן יש מקום מאד חשוב לתת אורח חיים בריא בבתי הספר.
<מדי יעקובזון: במיוחד אני חושבת שילדים סוכרתיים יכולים לשמש אפילו שוחרי בריאות.
<מדי יעקובזון: הדרך שכל כך מובהקת ומוכתבת להם להתנהגות זו הדרך שבעצם מומלצת לכלל האוכלוסייה ואפשר למנף את זה ואפילו להאדיר את מקומם ולציין אותם כשגרירי בריאות.
<מדי יעקובזון: יש מענים ספציפיים שהאוכלוסייה של סוכרתיים סוג 1 נדרשת אליהם ועדיין יש מקום לקבוע אותם בנהלים ולתת להם מקום.
<מדי יעקובזון: הוזכר פה ציון מוצרי מזון, חשוב להקפיד שבציון לא יהיו רק קלוריות אלא גם פחמימות, שתתפשר ספירת פחמימות לכל מי שנדרש להזריק אינסולין.
<מדי יעקובזון: אנחנו לאחרונה הנהגנו, עם חברת אל-על, ציון של כמות פחמימות גם על מנות הסוכרת בטיסות.
<מדי יעקובזון: זה הכלי הכי חשוב.
<מדי יעקובזון: הידע הוא כלי חשוב ביותר להתמודדות עם כל מצב וכל פלטפורמה שמאפשרת ידע יותר רחב, אני חושבת שהוא מבורך.
<מדי יעקובזון: תודה לכולם.
<מדי יעקובזון: תודה, פרופסור רז.
אלי אלאלוף: כן, יש באמת הצעה.
אלי אלאלוף: ענת מנהלת הוועדה מזכירה לי שיש הצעת חוק של חבר הכנסת יואב בן צור בנושא סוכרת נעורים.
אלי אלאלוף: מאיר, לפני שנכנסת, שתדע, הזכרנו את העיר הבריאה שלך, דימונה, והשליטה - - -
מאיר כהן: חשבתי שתגיד שלפני שנכנסתי היה שקט, אז תשתוק.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות בינינו ויכוח.
אלי אלאלוף: אז אני רוצה לציין שציינו את השליטה הדיקטטורית של הילדים בזמנו, כשהתחילה התכנית ביחד עם מכבי, והשתלטו על המקרר בבית, אם אתה זוכר את הסיפורים המדהימים.
אלי אלאלוף: זה היה בזכות מאיר כראש עיר.
מאיר כהן: אני יכול להגיד משהו, אדוני?
מאיר כהן: בבתי החולים, למה מגישים לחם לבן?
מירב בן ארי: אתה פספסת את תחילת הדיון.
מאיר כהן: אפשר, אדוני המנכ"ל?
<ארנון אפק: מאד נשמח אם תקדמו.
<ארנון אפק: תראו, המדינה מסבסדת לחם, אבל במקום לסבסד את הלחם הלבן, אותו הסובסידיה אם הייתה ניתנת ללחם המלא - - -
מירב בן ארי: אני קיבלתי הנחיה ממנהל הוועדה.
מירב בן ארי: כבר קיבלתי ואפילו העברתי.
אלי אלאלוף: יש לנו כיוון מפ"איניקי של כמה שניות.
מירב בן ארי: הוא כבר אמר את זה תוך כדי.
מאיר כהן: והדבר השני, אדוני, אתה בוודאי מכיר את זה, אבל הקושי של אנשים שמגיעים לנהל אורח חיים של מחלות כרוניות, שאני רואה עכשיו - - -
אלי אלאלוף: למה אתה מדבר על בתי חולים?
אלי אלאלוף: דבר על מזנון הכנסת.
אלי אלאלוף: מזנון הכנסת לא בריא.
<איילת מייזנר: אין לכם מים במכונה של השתייה.
<איילת מייזנר: אין לכם אפילו מים.
מירב בן ארי: הכל נכון.
מאיר כהן: כל מה שתגידו, הכל נכון, רק רציתי להגיד, אני מנסה לנתח את מנהגיה של סבתא שלי, אללה ירחמה, איך היה קשה לאנשים ועדיין יש דור שלם גם בפריפריה החברתית, גם בפריפריה הגיאוגרפית, שגם קשיי שפה והיותם עולים חדשים, לא תמיד אני מוצא בקופות - ואני בודק את זה – אנשים שיכולים לשבת איתם ולפעמים זה וולונטרי.
מאיר כהן: אתה מוצא איזו אחות שדוברת אמהרית או אחות שדוברת הודית או אחות שדוברת מרוקאית, ומנסה לפתח איתם איזה שיח על אורח חיים נכון.
מאיר כהן: אני חושב שזה דבר שהקופות חייבות לשים דגש עליו, במיוחד בערים וביישובים שעדיין יש להם הרבה מאד עולים חדשים.
מאיר כהן: אני חושב שזה פחות בולט אצל הרוסים, כי ממילא יש - - -
מירב בן ארי: יש מלא עובדים.
מאיר כהן: כן, יש המון עובדים דוברי רוסית.
<אבי פורת: יש לנו תרגום.
<אבי פורת: יש לנו מערכות תרגום לארבע שפות.
מאיר כהן: אם נכנסת אתיופית בדימונה לרופא יש מערכת תרגום?
<בילי כהן: כן.
<בילי כהן: היא יכולה להתקשר ויש מערכת מתווכת ויש שירותי תרגום.
מאיר כהן: אתם מדברים כמכבי?
<בילי כהן: מכבי.
<דיאן לוין: אני גם מדברת על הכללית.
מאיר כהן: בכללית לא, אני מדבר - - -
מירב בן ארי: למה, דווקא אני בכללית ויש.
מאיר כהן: בכללית בפריפריה אין מערך תרגום לא לאתיופית ולא למרוקאית, תאמינו לי.
<אבי פורת: ארבע שפות, מרוקאית לא.
<אבי פורת: היא לא רשמית.
אלי אלאלוף: אוקיי, ברשותכם.
אלי אלאלוף: מירב, את רוצה?
מירב בן ארי: כן, אני רק רוצה להתייחס לכמה דברים.
אלי אלאלוף: אני חייב לגלות לכם, מירב בקשר חברי משפחתי של עשרות שנים ואני קורה לה מירב.
מירב בן ארי: הוא מחברי משפחתי, הוא היה המנהל הגדול שלי.
מירב בן ארי: זה תמיד טוב שהמנהל הגדול שלך אומר שאתה בקשר חברי משפחתי.
מירב בן ארי: זה תמיד נעים לשמוע.
אלי אלאלוף: אבל חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.
מירב בן ארי: אני פשוט הולכת גם לוועדת חינוך, ורציתי רק לומר שגם - - -
<איילת מייזנר: יש עוד דיון דרך אגב.
מירב בן ארי: יש עוד דיון שהתחיל בתשע וחצי, אז אני רק רוצה לומר לגבי הנושא של הלחם השחור והלחם הלבן, שקיבלתי הנחיה וזה דווקא יכול להיות מאד מצחיק שדווקא מי שהיא חולת צליאק תטפל בסובסידיה מלחם לבן ללחם שחור, אבל בסדר.
מירב בן ארי: זה נראה לי דבר שהוא בחשיבות לאומית.
מירב בן ארי: אני רוצה גם לומר עוד משהו, ח"כ עבדאללה אבו מערוף כבר הלך, אבל אני חושבת שהעניין עם משרד החינוך שזה עוד משהו שמעניין אותי לבדוק.
מירב בן ארי: לא נראה לי שזה צריך לבוא בחקיקה, זה צריך לבוא כתכנית.
מירב בן ארי: האמת שזה מאד מאד מפתיע ובגלל זה שאלתי אותה, איך זה שבבתי הספר אין שיעורים על תזונה נכונה.
מירב בן ארי: נראה לי, לא יודעת - - -
אלי אלאלוף: מדי פעם יש איזה בית ספר שזה המוטו שלו.
מירב בן ארי: שנת 2016, כל העולם מדבר על תזונה נכונה, על החשיבות לחיים בריאים.
מירב בן ארי: אז אני אבדוק את זה, אני חברה בוועדה - - -
<קריאה: בלימודי טבע בכיתה ב' יש, לומדים בבית הספר אני וגופי, יש בו פרק על התזונה אבל אני לא מכירה כיתה שהגיעה לפרק הזה, כי הוא הפרק האחרון לפי דעתי בספר.
<קריאה: אני כתבתי חלק מהספר.
מירב בן ארי: כן, את יודעת, זה לא נראה לי.
מירב בן ארי: זה כמו שיש תכנית בבתי הספר שנקראת כישורי חיים, היא תכנית מצוינת, מדברים בה על כל מיני דברים, נראה לי שזה גם חלק.
<איילת מייזנר: בשעה 11 יש דיון בוועדת החינוך על החינוך לאורח חיים בריא.
מירב בן ארי: אני יודעת, אז - - - מעמד האישה.
מירב בן ארי: זה היתרון של הקואליציה.
<איילת מייזנר: אנחנו נייצג את בתי הספר.
אלי אלאלוף: תודה חברת הכנסת בן ארי.
מירב בן ארי: אני בודקת את החינוך ואת הלחם שדיברנו.
אלי אלאלוף: החבר מוטי פרלמוטר.
<מרדכי פרלמוטר: בוקר טוב לכולם.
<מרדכי פרלמוטר: שמי מוטי פרלמוטר, אני מנכ"ל האגודה הישראלית לסוכרת.
<מרדכי פרלמוטר: אני לא רוצה להוסיף להרבה מילים שאמרו פה, רק שתזכרו, אנחנו היינו הראשונים לפני 61 שנה ו-61 שנה אנחנו עושים את העבודה, מנסים לייצג את כל ציבור הסוכרתיים.
<מרדכי פרלמוטר: שתי מילים לגבי מה שנאמר פה.
<מרדכי פרלמוטר: יש לנו תו שאנחנו נותנים למוצרי מזון.
<מרדכי פרלמוטר: פרופסור איתמר רז התחיל עם הפרויקט הזה.
<מרדכי פרלמוטר: הפרויקט הזה כבר נמשך למעלה מ-15 שנה.
<מרדכי פרלמוטר: יש לנו היום 400 מוצרים על המדפים שיש בהם תו שנבדק בשמונה מבחנים – גם כולסטרול, גם פחמימות, גם נתרן, גם חלבון, גם שומן רווי, גם שומן טרנס.
<מרדכי פרלמוטר: שמונה מבחנים, ורק כשהוא עובר את השמונה מבחנים האלה, אנחנו מאשרים אותו.
<מרדכי פרלמוטר: דבר שני, בקשר לנושא החקיקה.
<מרדכי פרלמוטר: אני לא מזלזל בנושא הלחם הלבן והלחם השחור, אבל אנחנו מנסים כבר שלוש שנים להעביר משהו נורא פשוט.
<מרדכי פרלמוטר: בחקיקה ובאכיפה, לאסור משקאות ממותקי סוכר במוסדות חינוך, לא יותר ולא פחות.
<מרדכי פרלמוטר: תתחילו מדבר כזה קטן, אחר כך תעברו ללחם לבן ושחור.
אלי אלאלוף: תודה רבה אדוני, מר פרלמוטר.
אלי אלאלוף: איילת מייזנר, בבקשה.
<איילת מייזנר: שלום, בוקר טוב.
<איילת מייזנר: אני מנכ"לית עמותת מהיום, הפורום הישראלי לאורח חיים בריא.
<איילת מייזנר: אני מודה לך, חבר הכנסת אלאלוף ולוועדה, שהקדשם יום, בכלל, יום בכנסת, יום דיונים לנושא החשוב הזה של סוכרת ומניעה.
<איילת מייזנר: אני רוצה להציע, זו השנה השנייה שאנחנו עמותת מהיום פונים לכנסת לקיים דיון בנושא הסוכרת.
<איילת מייזנר: אני חושבת שזה צריך להיות מנהג שנתי, קבוע, שהוועדה תשמע איזה שהוא דיווח על ההתקדמות, על הנתונים מה נעשה, כי הרבה פעמים יש תחושה ליושבים בוועדות, שמציעים תכניות, מציגים, ובאמת ראינו השנה התקדמות מאד גדולה מול משרד הבריאות בנכונות וברצון להשקיע בסוכרת.
<איילת מייזנר: נרצה לדעת בעוד שנה, בחודש נובמבר, חודש המודעות, שהתכניות היפות שהוצגו פה אכן מומשו ושיש שינוי בנתונים.
<איילת מייזנר: יש מדינות בעולם שכבר מדווחות על עצירה בעלייה בסוכרת.
<איילת מייזנר: אנחנו אמנם לא ממהרים למחוא כפיים, אבל רוצים שגם בישראל נזכה לנתונים כאלה.
<איילת מייזנר: באמת, יש לאחר מכן דיון בוועדת החינוך, שרוב המוזמנים פה יהיו בו, שיעסוק בנושא הכל כך חשוב של חינוך.
<איילת מייזנר: אנחנו מאד מאמינים בכוח של הרשויות המקומיות להשפיע.
<איילת מייזנר: בעזרת החוק לאורח חיים בריא חשוב לתת תמריצים לראשי ערים שבכל עיר בישראל, לא רק ברשת ערים בריאות, בכל ערים בישראל צריך להיות או תזונאי מלווה או רכז אורח חיים בריא.
<איילת מייזנר: זה תקציב קטן יחסית שיוצר נפלאות בערים שאנחנו עובדים בהן – באשדוד, ביבנה, באילת.
<איילת מייזנר: אנחנו רואים מיד תכניות שקמות לתחייה.
<איילת מייזנר: ראשי הערים מברכים עליהן וזה ישר מקיף את כל מעגלי החיים של התושב.
<איילת מייזנר: דוגמא לקורס מאד מצליח עכשיו באמת, של מנהיגות למקומות עבודה.
<איילת מייזנר: מיד כל העיר התגייסה.
<איילת מייזנר: כל מקומות העבודה בעיר מנהיגות תכניות בריאות וזה בכסף קטן שהעמותה משקיעה.
<איילת מייזנר: משרד הבריאות יכול היה לעשות את זה בכל הארץ ובאמת ליצור שינוי.
מאיר כהן: השאלה מה קורה שאתם יוצאים - - -
<איילת מייזנר: בדיוק.
<איילת מייזנר: אז אנחנו כעמותה מנסים כל שנה לגרד את הכספים להמשיך את הפעילות, ולא מדובר ב הרבה כסף.
<איילת מייזנר: בעיר קטנה כמו יבנה לדוגמא, מדובר על משהו כמו השתתפותנו בחצי משרה זה 3,000 שקלים בחודש.
<איילת מייזנר: איפה המדינה פה?
<איילת מייזנר: זה יוצר שינוי ענק בערים.
<איילת מייזנר: ואני כמובן מתחברת לאמירה של מוטי על הנושא של שתייה ממותקת והצורך לחנך את האזרחים להוציא את זה מהצריכה השוטפת שלהם, גם במוסדות החינוך וגם בכל מוסד שמתוקצב על ידי המדינה, בטח בצבא, בטח במוסדות אקדמאיים, בבתי חולים כמובן.
<איילת מייזנר: המחקרים, אין ויכוח כבר על הנושא הזה של כמה זה מזיק לצרוך שתייה ממותקת בכמות שהחברה הישראלית נוהגת לצורך אותה.
<איילת מייזנר: ולכן באמת חשוב שמעבר לדיבורים, אנחנו נדע לראות התקדמות ונדע לראות שינויים בשטח.
<איילת מייזנר: תודה.
נורית קורן: שלום, בוקר טוב.
אלי אלאלוף: פרופסור וייס.
<רם וייס: שלום, בוקר טוב.
<רם וייס: שמי פרופסור רם וייס מהאוניברסיטה העברית בכובע אחד, בכובעי השני המנהל של האגודה הישראלית לסוכרת נעורים, מנהל רפואי.
<רם וייס: רציתי לומר שיש לי מעט מאד להוסיף, אבל אני חושב שנדרש פה איזה שהוא שילוב כוחות של כמה משרדי ממשלה.
<רם וייס: וקצת ראייה לרחוק, בתור איש שמקצועו רפואת ילדים, המניעה מתחילה בגיל הזה.
<רם וייס: כאשר מדובר על סוכרת, שרוב השיחות פה סביב השולחן היום היו על סוכרת סוג 2 של מבוגרים, קשורה מאד בהשמנה.
<רם וייס: השמנה מתחילה בגיל הילדות ומי שמתחיל את המסלול הזה בגיל הילדות, הסיכוי שלו לעבור, להחלים מהמסלול הזה בגיל מבוגר הוא מאד נמוך, למרות שמושקע בזה הרבה מאד משאבים.
אלי אלאלוף: זה מנחם.
<רם וייס: רוב העבודות המחקריות היום מראות שההשקעה העיקרית צריכה להיות בגילאים המאד צעירים, תקופת ההיריון, גיל הינקות עד גיל שנתיים-שלוש, בגנים.
<רם וייס: בגיל הצעיר יש לנו את משרד הבריאות של מעקבי ההיריון בטיפות החלב, יש דרך לגשת אל המשפחות ואל המטופלים.
<רם וייס: מגיל שלוש יש כבר אחריות של משרד החינוך.
<רם וייס: זה מערב לא רק את ההדרכה והחינוך שאני מאד תומך בהם, אלא כנראה שגם אלמנטים רגולטורים – מה מותר להכניס לגן, מה אסור להכניס לגן, מי יכול לגשת למכרז של הסעדה וכו'.
<רם וייס: כאשר מגיעים כבר לגילאים, בית ספר יסודי עוד גם כן מאד חשוב, כבר בגילאים של חטיבות ביניים ותיכון, מישהו שהוא שמן, הסיכוי להועיל לו ברמה של היפוך ההשמנה הזאת, דורש המון משאבים וההצלחות הן די צנועות, נאמר את זה בעדינות.
<רם וייס: לכן נדרשת פה ראייה ארוכת טווח.
<רם וייס: ואם אני רגע אסיט את הכובע לדיון שום לסוכרת סוג 1, סוכרת סוג 1 אנחנו היום לא יודעים למנוע אותה.
<רם וייס: אנחנו צריכים להשקיע הרבה במחקר של התחום של הטיפול והמניעה ואלה תחומים שהם יקרים למערכת.
<רם וייס: יש פה הרבה אנשים שהנושא קרוב לליבם.
<רם וייס: הנושא של סוכרת סוג 1 הוא לא רק תרופות חדשות, הוא גם טכנולוגיות שכל שנה מנסים לקדם אותן בסל.
<רם וייס: כשהם יוצאים מגיל הילדות ועוברים לגיל הבגרות, יש להם נטייה קצת להיאבד במערכת.
<רם וייס: פרופסור רז מנסה היום לקדם את מה שנקרא מרפאות המעבר.
<רם וייס: יש הרבה דברים להשקיע ולעזור גם לאוכלוסייה הספציפית הזאת, ובפרט גם מול הביטוח הלאומי, להפוך אותם לאזרחים שמסוגלים לקיים את עצמם בלי מגבלות.
<רם וייס: אנחנו עובדים בכל המסלולים האלה במקביל כדי לעזור גם להם.
אלי אלאלוף: יש לנו נציג במדים אחד, חשוב לי להזמין אותו.
אלי אלאלוף: בבקשה, רב סרן ליאור יהושע.
<ליאור יהושע: שלום, אני ד"ר ליאור יהושע, אני רופא משפחה ואני סגן ראש ענף רפואה בצה"ל.
<ליאור יהושע: באופן עקרוני, מהנתונים שלנו, 22% מהמתגייסים סובלים מעודף משקל, כש-3% מהם סובלים מהשמנת יתר ו-70% מהמתגייסים עולים במשקל במהלך השירות הצבאי.
<ליאור יהושע: הדבר הזה הוביל אותנו בעצם לעשות תכנית מקיפה, כמו שדיברו פה האנשים המכובדים לפני, של סל מזון בריא.
<ליאור יהושע: כלומר, יש דיאטניות היום שנכנסות למטבחים, מדריכות את הטבחים, נכנסות למרכזי המזון ובעזרתן גם בוחרים גם את המזון המתאים, הכל במטרה לשפר את איכות התזונה בצה"ל.
<ליאור יהושע: במקביל לסוכרת, יש אצלנו רישום מקיף בעיקר לאוכלוסיית הקבע, גם לגבי מצבי הטרום סוכרת, גם לגבי מצבי הסוכרת.
<ליאור יהושע: חלק ממדדי האיכות שלנו בטיפול באנשי קבע ואנחנו מאד מקווים שנוכל לתרום את חלקנו הצנוע לטובת בריאות האוכלוסייה בישראל.
מאיר כהן: במכרז שיצא להסעדה של עיר הבה"דים, האם במכרז אתם דאגתם לכל מה שאתה אומר מול הספקים?
מאיר כהן: כי אני אכלתי שם - - -
<ליאור יהושע: במכרז של עיר הבה"דים - - -
מאיר כהן: אז הנה יש לכם הזדמנות פז לעשות תיקון גדול מאד, של כ-40,000 מנות.
<ליאור יהושע: חלק מההסכם, לפי מה שידוע לי זה שמהשדות עצמם - - -
<ליאור יהושע: לא ידוע לך.
<ליאור יהושע: צר לי, אני אכלתי שם.
<גלעד בוקר: דאגו לחברי הכנסת לארוחה יותר - - -
מאיר כהן: אבל זה מעניין, כי אני משער שהכוונות הן מצוינות בצבא, אבל זה קהל שבוי, שם דווקא אתם יכולים לעשות את השינוי הכי משמעותי, יותר מאשר בתי ספר.
מאיר כהן: בתי ספר, אדוני, כשאני העליתי את ההצעה הזאת כמנהל בית ספר, ועד ההורים הפגין נגדי.
מאיר כהן: אז אני שומע שהיום הוועדים מתחילים להיות קצת יותר קרובים לזה, אבל אני זוכר שאז הייתה צעקה גדולה, האם אני גם צריך להגיד שהקפיטריה אצלי לא תמכור משקאות ממותקים, אבל בצבא זה המקום הטוב ביותר.
מאיר כהן: יש שם מאות אלפים - - -
אלי אלאלוף: הכל הולך בפקודה לדעתי.
מאיר כהן: לא, לא בפקודה, אבל זה קהל שבוי שממילא רובו ככולו אוכל, זה האוכל שהוא אוכל.
נורית קורן: לפעמים הם גם לא אוכלים, הולכים לקנות את ההמבורגר והצ'יפס איפה שאפשר לקנות.
מאיר כהן: אתה בא לצאלים ואתה רואה שם את הסטיקיות ואת האוכל המעובד שמוכרים שם.
<מרדכי פרלמוטר: יש לי שאלה לצה"ל.
<מרדכי פרלמוטר: אפשר?
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, שם ותפקיד.
<מרדכי פרלמוטר: מוטי פרלמוטר מהאגודה לסוכרת.
<מרדכי פרלמוטר: יש לי שאלה.
<מרדכי פרלמוטר: חיילים קרביים שמוציאים המון אנרגיה אוכלים גם המון.
<מרדכי פרלמוטר: הם משתחררים מהצבא, הם מפסיקים להוציא אנרגיה, הם ממשיכים לאכול כי הם רגילים.
<מרדכי פרלמוטר: האם יש תכנית בצבא, חצי שנה לפני השחרור, להכשיר אותם לכך שהם יעברו לדיאטה אחרת?
<מרדכי פרלמוטר: למה לא?
<מרדכי פרלמוטר: תלכו לשפת הים, תראו אנשים שלפני שנה היו חיילים עם בטן כזאת, כי הם ממשיכים לאכול אותו דבר בלי להוציא אנרגיה.
נורית קורן: מודעות, מודעות, קודם כל.
אלי אלאלוף: סיימת, ד"ר יהושע?
<ליאור יהושע: כן.
אלי אלאלוף: בבקשה, פרופסור דן נמט.
<דן נמט: כן, שלום.
<דן נמט: לי קוראים דני נמט, אני רופא ילדים, אני מנהל מרכז ספורט לילדים ונוער בבית החולים מאיר, שמתעסק בטיפול בהשמנה מזה 15 שנים.
נורית קורן: עושים עבודה נהדרת.
<דן נמט: תודה.
<דן נמט: אני רוצה להגיד כמה דברים לגבי הדברים שנאמרו פה.
<דן נמט: אחד, צריך לזכור שבכיתה ה' יש מסמך של משרד החינוך שאומר ש-31% מהילדים שלנו הם סובלים מהשמנה ועודף משקל.
<דן נמט: כיתה ה'.
<דן נמט: המסמך התפרסם לפני שנה וחצי.
<דן נמט: 13.5% מהילדים סובלים מהשמנה בדרגה קיצונית, מעל האחוזון ה-97.
<דן נמט: אלה מספרים מדהימים לרעה.
<דן נמט: אמרה פה קודם נציגת מכבי שיש 550 משפחות בטיפול ואני טיפלתי כבר ב-3,000 ילדים שמנים, אבל יש בישראל מאות אלפי ילדים שמנים.
<דן נמט: אחת הבעיות הכי גדולות שאני רואה, הטיפול הוא יקר, הוא מורכב, הוא מחוץ לסל.
<דן נמט: בפריפריה לא עומדים בו.
<דן נמט: יש לי קבוצה של ילדים שמגיעה אלי מעוטף עזה, פעמיים בשבוע אחר הצהריים.
<דן נמט: אין להם שום פיתרון באזור הדרום, באזור באר שבע.
<דן נמט: אין כמעט פתרונות באזור חיפה והזכירו פה קודם, כדי לטפל בילדים שמנים צריך טיפול רב תחומי, אינטנסיבי - - -
מאיר כהן: סליחה, כשאתה אומר טיפול - - -
<דן נמט: מה שאני אומר, זה נכון שמניעה זה חשוב, אבל כשילד הוא כבר שמן, אז הטיפולים הקטנים, להגיד תלך ויסבירו לך איך לאכול, כל הילדים יודעים איך לאכול, כל ההורים יודעים איך לאכול כשהם שמנים, כבר דיברו איתם על זה 70 פעם קודם.
<דן נמט: צריך והעבודות בספרות מראות שכדי לטפל בהשמנה קשה, צריך טיפול רב תחומי אינטנסיבי, במסגרות מסודרות שבאים אליהן הילדים ומשפחותיהם ומקבלים את הטיפול כמו שצריך.
מאיר כהן: אז מה אתה מציע?
מאיר כהן: את המרפאה שלך?
<דן נמט: לא, ממש לא.
<דן נמט: המרפאה שלי היא מרפאת קצה.
<דן נמט: אני חושב שצריכה להיות כזו בצפון, צריכה להיות כזו במרכז, צריכה להיות כזו בדרום, שתפיץ את התורה לבתי הספר.
<דן נמט: אני מתחבר למה שאמר פרופסור וייס קודם ואני מקווה שאתם יודעים שכשילד מגיע לכיתה א' כשהוא שמן, מעל האחוזון ה-95, יש לו 70% סיכון להישאר מבוגר שמן.
<דן נמט: ולכן מה שאתה אמרת קודם, אדוני, שצריך לטפל בילדים בגיל הגן ובבית הספר היסודי, שם נמצא המפתח.
<דן נמט: אנחנו עשינו וחברת הכנסת בן ארי הזכירה קודם תכניות.
<דן נמט: אנחנו עשינו תכנית נפלאה עם משרד החינוך לפני 5 שנים בכ-100 ילדים, שפרופסור רז מכיר אותה.
<דן נמט: התכנית הציגה תוצאות נפלאות.
<דן נמט: ילדים למדו על אוכל, עשו הרבה יותר פעילות גופנית בבית, המשפחות שלהם עשו יותר פעילות גופנית.
<דן נמט: התכנית סוכמה בהצלחה גדולה.
<דן נמט: עשינו אותה במעמד סוציו-אקונומי נמוך, עשינו אותה במשפחות ביישובים ערבים והיא נחלה הצלחה גם שנה אחרי שעזבנו אותם, לגמרי התוצאות נשמרו.
<דן נמט: ואז, משרד החינוך, כשהגענו למשרד החינוך ואמרנו יש תכנית נפלאה, אז אמרו - - - ההבדל בין רצוי למצוי - - -
מאיר כהן: מי מממן אתכם?
<דן נמט: מי מימן אותנו?
<דן נמט: מי שמימן אותנו - - -
מאיר כהן: עכשיו את - - - המרפאה שלך?
<דן נמט: הילדים.
<דן נמט: הילדים ובני משפחותיהם.
מאיר כהן: זו מרפאה פרטית?
<דן נמט: זו מרפאה שמחוץ לסל, הילדים ובני משפחותיהם.
<דן נמט: ואני חייב לומר שמשרד הבריאות עשה צעד גדול השנה ואישר לשב"ן השתתפות עצמית גדולה מאד בתכנית הזאת, כי התכנית עלותה 450 שקלים לחודש.
<דן נמט: משפחה יש לה בדרך כלל שני ילדים כאלה, אין לה שום סיכוי לעמוד בזה לאורך זמן.
נורית קורן: זה הרבה כסף.
<דן נמט: אז באמת תודה למשרד הבריאות על האישור הבאמת חשוב הזה - - -
מאיר כהן: דרך כל הקופות?
נורית קורן: התכנית שעשיתם בבתי הספר הייתה לאורך כל השנה?
אלי אלאלוף: כל מי שיש לו שב"ן.
<קריאה: כן, כן, זה עדיין לא נותן מענה לחלק מהאוכלוסיות.
<דן נמט: זה לא נותן מענה לאותם 10% - 15% שאין להם שב"ן.
<גלעד בוקר: שזה משפחות במצוקה.
<דן נמט: אבל חינוך.
<דן נמט: אני רוצה לומר עוד משהו, ובזה אני מסיים, אני מבטיח.
<דן נמט: אנחנו היום בשנת 2016, הנושא הזה התחיל לעלות בשנות ה-80 בארצות הברית.
<דן נמט: בשנת 2000 בערך התחילו להילחם או לטפל בתופעה והיום אנחנו רואים תוצאות.
<דן נמט: בארצות הברית מתחילים לראות ירידה בשיעורי ההשמנה בילדים, ואני חושב שהדיון הזה פה הוא קריטי, הוא חשוב.
<דן נמט: אני מאד שמח להיות פה היום ולדבר, כי אני מקווה שבעוד 10 שנים ואני מצטרף למה שנאמר קודם.
<דן נמט: זאת אומרת הרושם כשאני יושב פה, זה שכאילו הכל כמעט נפלא, אבל אני רוצה להגיד לכם שאני רואה ילדים בכיתה א' ששוקלים 80 קילו וילדים בכיתה ו' ששוקלים 150 קילו.
נורית קורן: בואו נלך לצד של מה עושים עם הילדים.
<דן נמט: משהו שלא היה פה, משהו שלא היה במדינת ישראל בשנת 2000 ובשנות ה-90 של המאה הקודמת.
<דן נמט: וההבדל בין ילד שמן לילד רזה, ואני אומר את זה וזה מדהים, תמיד הוא משהו, ויש על זה עבודות מחקר, בין 150 ל-200 קלוריות ביום.
<דן נמט: זה פחית אחת של משקה ועוד 20 דקות של פעילות גופנית.
<דן נמט: זה כל ההבדל.
<דן נמט: אנחנו מדברים על מגיפות ועל מיליארדים ועל כסף, ובסופו של דבר זה משוואה של כיתה א'.
<דן נמט: תאכלו טיפה פחות ויותר בריא, תעשו טיפה יותר פעילות גופנית.
<דן נמט: זה נשמע פשוט, זה מאד לא פשוט, אבל כל המגיפה העולמית הזאת זה 200 קלוריות ליום.
<דן נמט: זה פשוט מדהים איך העולם המודרני לא מצליח להתגבר על 200 קלוריות ביום.
<מידד גיסין: מידד גיסין, יושב ראש צב"י – צרכני בריאות ישראל.
<מידד גיסין: אני מודה ושמח על הדיון הזה ואני שמעתי לא פעם ראשונה את כל התכניות והתכניות מצוינות.
<מידד גיסין: אני רק רוצה להזכיר לכם שיש, ומישהו הזכיר את זה פה, יש 20% מהציבור שאין לו אפילו ביטוח משלים.
<מידד גיסין: שאין לו אפשרות אפילו לקנות את התרופות החודשיות.
<מידד גיסין: אז בואו נטפל גם באלה שכבר חולי סוכרת, שמקבלים את הגלוקומין, התרופה הכי פשוטה וגם את זה אין להם כסף לקנות.
<מידד גיסין: אני חוויתי את הסוכרת, אשתי זיכרונו לברכה הייתה חולת סוכרת מדופלמת, 25 שנים.
<מידד גיסין: עם משאבה והזרקות, ובסוף היא נפטרה מסיבוכי הסוכרת וזאת הסיבה שאני גם הצטרפתי לפורום של התכנית של פרופסור רז.
<מידד גיסין: ואני חושב שאם התכנית תיושם, לאט לאט בחלקה לפחות, ולצערי אני לא רואה פה את נציג האוצר, לא חשוב, לא היינו מקבלים כסף גם אם הוא היה פה, אבל לפחות שיהיה פה וידבר ויסביר איפה האוצר יכול לתרום.
<מידד גיסין: כי בסוף השאלה היא כסף וכסף זה האוצר.
אלי אלאלוף: פרופסור פורת, בבקשה.
אלי אלאלוף: עוד פעם את השם שלך.
<אבי פורת: אבי פורת, מכבי, רופא ראשי.
<אבי פורת: אני רוצה לומר כאן שכביכול בדרום בבאר שבע אין מרפאות.
<אבי פורת: המרפאות שאנחנו פרשנו במכבי – 16 המרפאות האלה שמיועדות להשמנה בילדים ומלחמה בסוכרת – הן יושבות וקודם כל מפוזרות על כל הארץ, גם באר שבע וגם בטירה וגם בנצרת וגם במגזר הבדואי, גם בבני ברק, דבר ראשון.
<אבי פורת: דבר שני בשב"ן אנחנו לא לוקחים 450 שקלים לחודש, אנחנו לוקחים 150 שקלים לחודש וגם זה הרבה, מפני שהיינו מעדיפים שזה יהיה בסל.
<אבי פורת: אנחנו מצטרפים כאן לבקשה שזה יהיה בסל, כי גם 150 שקלים בחודש זה פרוהיביטיבי למשפחות.
<אבי פורת: ולכן, כדי להקפיץ את זה מ-500 משפחות לשנה ל-1,500 ול-5,000 משפחות בשנה – זה צריך להיות בסל.
<אבי פורת: אבל בוודאי שאנחנו נותנים את זה כרגע בצורה כזאת מסובסדת מאד על ידי מכבי, אבל בוודאי פורשים את זה על כל הארץ.
<אבי פורת: לא היינו מסתפקים לשים את זה רק במרכז הארץ.
<אבי פורת: אז קודם כל לתת תמונה קצת יותר מרגיעה.
<אבי פורת: אנחנו עושים את זה ואולי גם נרחיב את זה.
מאיר כהן: למה אתם לא עושים שיתופי פעולה?
<אבי פורת: בעיה.
<אבי פורת: אין.
<אבי פורת: ראש עיריית דימונה הפסיק להזמין אותנו.
מאיר כהן: לא, אני.
מאיר כהן: אני לא.
מאיר כהן: כשאני הייתי אז עשינו.
<אבי פורת: היא הנותנת.
מאיר כהן: כשיש מרפאה כזאת בירוחם, אז היא פותחת את שעריה גם לכללית והכללית מתחשבנת.
<בילי כהן: אנחנו פותחים את שערינו גם לקופות אחרות והמחיר הוא אחר.
מאיר כהן: כי אחד הדברים שדיברתי בזמנו עם המנכ"ל, עם הסמנכ"ל היום, אחד הדברים שגילינו בפריפריה זה שיש רגעים שבהם יש שיתופי פעולה ומשנים את החיים ביום יום.
מאיר כהן: משנים את החיים.
<בילי כהן: אנחנו מאפשרים לחברי קופות החולים האחרות להצטרף למרפאות שלנו, אבל כמובן שהתעריף הוא אחר ולא מסובסד כמו שהוא מסובסד לחברי מכבי.
נורית קורן: בסדר, אבל זה צריך - - -
אלי אלאלוף: וכבר לא הגענו להסכם עם רואה החשבון, - - - אמונה.
אלי אלאלוף: יש לנו שפה סודית.
אלי אלאלוף: מרוקאית.
מאיר כהן: אידיש.