GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נוי שהינו: אם אני צריכה עכשיו מיקרו ותנור וספה ומקרר, אז איך שהוא אנחנו מסתדרות.
<נוי שהינו: נמצא.
מאיר כהן: ואם תחפשי, מתי תחפשי תנור ומיקרו בלי טלי?
מירב בן ארי: שנייה, היום היא רק התחילה.
<נוי שהינו: סליחה, אני לא שמעתי.
מאיר כהן: מתי תתחילי לחפש תנור ומיקרו בלי טלי, להערכתך.
<נוי שהינו: זו שאלה.
<נוי שהינו: אני כמובן מחפשת - - -
מאיר כהן: לא, לא, אני מציג לך ככה אבני דרך.
<נוי שהינו: לא, לא, אני למשל קניתי מקרר מיד שנייה עכשיו לבד.
<נוי שהינו: למרות שטלי שלחה לי מקררים בווטסאפ.
<נוי שהינו: אבל אין מה לעשות, כאילו, זה משהו ש-.
<נוי שהינו: השאלה הזאת מאד יפה, כי השאיפה שלי היא לצאת מהמעגל הזה.
<נוי שהינו: השאיפה שלי היא להיות בצד השני שנותן ועוזר ותורם ומשיג.
מאיר כהן: שמעתי אותך שאת רוצה להיות חלק מהצוות.
מירב בן ארי: נמסר לנו שקמה היום עוד דיורית לבנות, צעירות חרדיות, בירושלים באוניברסיטה בהר הצופים.
מירב בן ארי: אז אמרנו לה, הצענו לה אם היא רוצה לעבוד שם, אבל זה לנערות חרדיות.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, כל פעם שהוועדה הזאת מתכנסת, ובאמת, קודם כל זאת הוועדה הכי מעניינת בכנסת לדעתי, לא בגלל שזו הוועדה שלי.
מירב בן ארי: באמת, הוועדה הכי מעניינת.
מירב בן ארי: כל פעם הסיפור שמגיע לפה וכל מי שיושב כאן, ויושבים כאן חברי באמת ותיקים - - -
מאיר כהן: תורידו מהפרוטוקול את מה שהיא אמרה.
מירב בן ארי: לא, יושבים פה חברה באמת ותיקים.
מירב בן ארי: בסוף לשמוע את הצעיר או הצעירה חסרי הבית עושים את כל הוועדה.
מירב בן ארי: אז אני מאד מודה לך שבאמת ועוד ביום ההולדת שלך וששיתפת אותנו.
מאיר כהן: מזל טוב.
<נוי שהינו: תודה רבה.
מירב בן ארי: סיפור מעניין.
מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד תודה לחברי הכנסת מאיר כהן ושולי מועלם-רפאלי שהצטרפו אלינו.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את יאיר מעמותת הלל, שאתמול בלילה הייתי שם בדירה שלהם בירושלים, דירה מקסימה.
מירב בן ארי: פגשתי גם את החברה, זה חברה יוצאים בשאלה, שיש להם שם בית.
מירב בן ארי: אז אני אשמח לשמוע.
מאיר כהן: שלפחות אני יודע שקיבלו תקצוב יחסית טוב, נכון?
<יאיר הס: נכון.
<יאיר הס: אני קודם כל באמת רוצה להודות למירב על הביקור, זה לא ברור מאליו שחברי כנסת, לא כל יום מגיעים אלינו חברי כנסת ונכנסים ורואים ופוגשים את הצעירים, וזה בהחלט מראה על המחויבות.
<יאיר הס: תודה גם למאיר כהן, שהבית הזה הוקם בתקופת כהונתך באמת ובהרבה סיוע, הבית של הלל, שהוא בעצם מרכז החירום של העמותה, שבנוי במודל של מקלט חירום.
<יאיר הס: אני רוצה לשאול שאלה.
<יאיר הס: יש לי שאלה שלא הצלחתי להשחיל קודם לד"ר שמוליק שיינטוך, על בעצם המדדים להצלחה ואני אמקד אותה, כי אנחנו קצרים.
<יאיר הס: האם המדדים להצלחה מתמקדים בקבלת הטיפול בתוך הבית או בעצם בסיום התהליך ובמעבר לחיים מחוץ לדיור עצמאי.
<שמוליק שיינטוך: ההסתכלות האם אנחנו מדברים על מעבר לחיים עצמאים מחוץ לדיור תחילה, זאת ההסתכלות שאנחנו צריכים לשנות.
<שמוליק שיינטוך: 85% זה אנשים שנשארים בדיור תחילה לאורך זמן.
<שמוליק שיינטוך: הם שם.
<יאיר הס: אוקיי, זה מה שרציתי להבהיר כאילו מבחינת הבנה של מה הם מדדי הצלחה.
מירב בן ארי: לאורך זמן שנים.
<יאיר הס: זאת אומרת מדדי ההצלחה הם ההישארות בתכנית.
<שמוליק שיינטוך: ההישארות בתכנית, כן, וגם כמו שאמרתי, יש עניינים של שיקום ורווחה שאנשים כן עולים גם במקומות האלה.
<יאיר הס: אני שוב, זאת אומרת אני רציתי להבהיר את זה.
<יאיר הס: אני לחלוטין לא מזלזל בזה, אני רק חושב שאנחנו צריכים להבהיר באמת , יש איזה שהוא הבדל בין שני סוגים של אוכלוסיות שאנחנו עוסקים בהן.
<יאיר הס: אוכלוסייה אחת זו אוכלוסייה של דרי רחוב, נקרא להם "כרוניים", או שנמצאים הרבה זמן ברחוב, שבו ההצלחה שלנו זה בעצם המעבר שלהם לתכנית מהסוג הזה וההישארות שלהם בתכנית; לעומת תכניות אחרות, ועמותת הלל היא עמותה שמפעילה תכניות מסוג אחר, במובן הזה שהמטרות של תכניות הדיור של הלל הן למנוע מצב של דרות רחוב זמנית, ולמנוע את הטראומה שיכולה להתקיים כתוצאה ממגורים ברחוב, ויעדי ומדדי ההצלחה של תכניות הדיור של עמותת הלל הם היציאה מתכניות הדיור ולא ההישארות בהן.
<יאיר הס: אני לא חושב שאנחנו צריכים לשנות את התפיסה.
<יאיר הס: אני חושב ששתי התפיסות צריכות להתקיים עבור אוכלוסיות שונות.
<יאיר הס: אני חושב שהשקף הראשון שהראית, שבו החלופות שהצגת, שהן בית חולים פסיכיאטרי, כלא וכדומה, או להיות באותה תכנית דיור, עבור האוכלוסייה הזאת זו בהחלט הצלחה, הישארות בתכנית הדיור.
<יאיר הס: עמותת הלל לא עוסקת באוכלוסייה הזאת, חשוב להגיד, היא עוסקת באנשים שהחלופות שלהם נמצאות באופק הרבה יותר חיובי, ולכן מדדי ההצלחה שלנו הם היציאה מהתכניות.
<יאיר הס: אני רוצה להתייחס לדבר אחד בעניין של תנאים לקבלה, ואני שמח מאד לשמוע על דיוריות שפעילות ללא שום תנאי לקבלה.
<יאיר הס: אני רוצה לציין את החשיבות, כמובן את החשיבות של פעילות עמותת הלל, לאור העובדה שלצערי בדיוריות החרדיות או לא יודע אם בדיוריות, אני לא אכנס לזה, אבל בהרבה מאד מסגרות חרדיות יש תנאי קבלה ויש תנאים שאומרים שאם תעמוד בהם אתה תוכל לקבל קורת גג ואם לא תעמוד בהם לא תוכל לקבל קורת גג, וזו הסיבה שהרבה מאד בוגרי החברה החרדית ובוגרי החינוך החרדי, לצערי מגיעים לרחוב.
<יאיר הס: אני חושב שהפתרון של עמותת הלל הוא פתרון טוב אך ורק לאותם אנשים שגם החליטו שהם מחפשים לעצמם חיים בעולם החילוני, אבל לצערי יש עוד הרבה צעירים שלא החליטו שהם מחפשים לעצמם חיים בעולם החילוני והם כן רוצים להישאר באיזו שהיא מסגרת בתוך החברה החרדית, וגם עבורם המרכזים, וזה אתגר גדול למכרזים החרדים, לאפשר ולהרחיב את יכולות ההכלה גם לתופעות יותר רחבות.
<יאיר הס: אני אציין שיש בהחלט דברים מאד חיוביים שנעשים בתחום הזה, גם בחוט המשולש, וגם באתנחת החרדי, ששכחתי את שמו - מבשר טוב.
<יאיר הס: אלה תופעות מדהימות שחייבות להתפתח ולהימשך במקביל לקיומה של עמותת הלל, עבור אותם אנשים שבחרו באמת לעבור לחברה החרדית.
מירב בן ארי: כן, חבר הכנסת מאיר כהן.
מאיר כהן: אני רק רוצה לציין לגבי נוער חרדי, לפחות אני יכול להעיד עד לפני שנה, לא היה מצב שהיה ביקוש ולא היה תקצוב.
מאיר כהן: לא היה ביקוש.
מאיר כהן: להערכתי עדיין, ואני שוב מעיד עד לפני שנה, עדיין לא היה איזה שיח ומיפוי של הרחוב ושיח עם האנשים, או שזה קורה לא אצל הנוער, אצל הנוער הלא חרדי.
מאיר כהן: אבל אנחנו תקצבנו בהרבה מאד כסף, ולפעמים הגענו למצבים שכשפתחנו דירות לנוער חרדי, תקצבנו 15 או 16 הועדות ובפועל, כשבאתי, מצאתי שם תשעה או עשרה בני נוער.
מאיר כהן: הסיפור עם הנוער החרדי הוא הרבה יותר מורכב.
מאיר כהן: הוצאתם מהבית היא הרבה יותר מורכבת, גם כשהם דרים ברחובות בירושלים וברגע שאנחנו מציעים להם דיור חלופי, אז אנחנו מתחילים שיח עם ההורים שלהם ועם הרבנים שלהם, ועדיין אין שם פתיחות להסכמה.
מאיר כהן: כשבאתי למשפחה כזאת, אני אישית כשר, ואמרתי תראו, הוא ממילא ישן בחוץ, אז אנחנו מציעים לכם שהוא יישן בבית.
מאיר כהן: אנחנו לא יודעים מה יקרה שם בבית.
מאיר כהן: אתם חשודים בעינינו.
מאיר כהן: זה דבר שחייבים לפצח ואנחנו משתדלים לעשות את זה, במיוחד עם עיריית ירושלים ואלעד ומודיעין עילית, לייצר שם, אני לא יודע אם עובדים סוציאליים, אבל עובדי שכונות, אנשים שיכולים לשכנע את הילדים האלה ואת ההורים שמשרד הרווחה או העמותות למיניהם שמטפלים, הם לא מיסיונרים.
מאיר כהן: הדאגה הגדולה שלהם הייתה מה קורה בבתים האלה מבחינת הדת.
מאיר כהן: אמרתי תראו מה קורה איתם כאן, בכיכר החתולות.
מאיר כהן: זה לא משנה.
מאיר כהן: אנחנו יודעים שגם אם הם באים פעם או פעמיים בשבוע הביתה, אבל הם באים למסגרת דתית, חרדית.
מאיר כהן: אנחנו לא יודעים מה קורה אצלכם בדירות.
מאיר כהן: ואתם, אני תולה הרבה תקוות דווקא בכם, הלל.
מאיר כהן: אני חושב שהצלחתם ככה לפצח.
מאיר כהן: אולי אתם יכולים להרחיב את מערך הדיור שלכם, גם לאוכלוסיות האלה, לא רק לאוכלוסיות שאנחנו יודעים במי אתם תומכים.
<יאיר הס: כן, אני חושב ש - - -
מירב בן ארי: רגע, יש לי פשוט חמש דקות ואני רוצה-.
מירב בן ארי: חברת הכנסת שולי מועלם, את רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: כי אני רוצה לשמוע אחרי זה את עדי.
שולי מועלם-רפאלי: אחרי.
מאיר כהן: אני רוצה תשובה.
מירב בן ארי: כן, כן, אז רגע.
<יאיר הס: נשאלתי שאלה ואני רוצה לענות.
מירב בן ארי: אוקיי, אז בוא תתייחס אבל ממש בקצרה.
<יאיר הס: אוקיי, אני אתייחס בקצרה.
<יאיר הס: אני רוצה - - -
מאיר כהן: לבוא ולכבד אותך אז - - -
מירב בן ארי: לא, לא, בסדר גמור, סליחה.
<יאיר הס: אני רוצה לחלק בין שני סוגי אוכלוסיות, סוג אחד זה אוכלוסיית הנוער, שבה אני חושב לעמותת הלל אין דריסת רגל ולא צריכה להיות דריסת רגל.
<יאיר הס: הנוער החרדי צריך להיות מטופל על ידי החברה החרדית.
מאיר כהן: תגדיר לי נוער אצלך.
<יאיר הס: נוער זה עד גיל 18.
<יאיר הס: מגיל 18 אנחנו מתחילים לעבוד עם צעירים, שהם בוחרים את דרכם.
<יאיר הס: הם יכולים לבחור את דרכם בתוך המסגרות שהחברה החרדית מציעה להם, אבל נודה על האמת, אם הם בוחרים בחיים חילוניים, החברה החרדית לא מציעה להם מסגרות שיתנו להם גם מגורים או שיתנו להם גם טיפול, ולכן כאן מקומה של עמותת הלל, עבור אותם אנשים שבחרו - ואנחנו מאד מדגישים את זה - אנשים שבחרו במסלול שנמצא מחוץ לחברה החרדית.
<יאיר הס: כאן אנחנו בשביל קודם כל למנוע את המגורים ברחוב, למנוע את הסיכון שמעורב במגורים ברחוב, ואז להמריא איתם קדימה, כי - - -
מאיר כהן: ומה קורה עם הנערים והנערות החרדיים בני 20, 22, שמטיילים כאן והם תלושים לגמרי והם רגל אחת שם ורגל אחת כאן?
<יאיר הס: חובתה של החברה החרדית למצוא עבורם פתרונות.
<יאיר הס: ברגע שהם בחרו בחיים חילוניים, אנחנו ניתן להם את הפתרון.
שולי מועלם-רפאלי: רגע, אז משהו לא ברור לי.
שולי מועלם-רפאלי: בהגדרת הפעילות שלכם, זאת אומרת אם בחור חרדי בין 22 יבוא אליך, הוא לא יקבל אצלך מענה?
<יאיר הס: הגדרת הפעילות-.
<יאיר הס: קודם כל במקלט החירום הוא יקבל מענה.
שולי מועלם-רפאלי: לא, בסדר, אנחנו לא דנים פה בזה שכולנו לטובת הנוער.
<יאיר הס: בהגדרת הפעילות הוא לא יקבל מענה.
<יאיר הס: העמותה נועדה לצעירים חסרי עורף משפחתי, שיצאו מהחברה החרדית.
מירב בן ארי: אלה שנמצאים בחברה החרדית יכולים ללכת למבשר הטוב.
<אסף שמול: אני אגיד בחצי מילה, כשמגיעים אלינו, לעמותת אותות, ממבשר הטוב בירושלים, בתקופתך כשר עד גילאי 18 ויכולים להמשיך לקיים אורח חיים חרדי ואוטוטו מוקמת מסגרת - - -
מאיר כהן: כמה חברה יש לכם?
<אסף שמול: המסגרת כרגע עברה מכרז והיא גדלה ל-16 מ-8, מכיוון שהיה ביקוש והתפוסה כל הזמן עולה והתהליך הוא תמיד איטי, בטח בחברה החרדית.
<אסף שמול: כיום קיים שיתוף פעולה מדהים עם החברה החרדית שנפתחת ומאפשרת לעמותות המקצועיות לעשות את הטיפול.
<אסף שמול: כיום, כפי שגם נאמר לפני זה, אנחנו גם פותחים מסגרת עבור צעירות חרדיות מעל גיל 18, עד גילאי 25, במתכונת של הדיורית, שוב, עם התאמות לחברה החרדית ועם הבנה שזו צריכה להיות מסגרת שהיא מעט שונה ובהמשך כמובן יהיה גם תקציב לדבר הזה וגם ייפתחו מסגרות לצעירים חרדים.
מירב בן ארי: חשוב להבדיל שיש את המבשר הטוב, שזה האוכלוסייה החרדית ואת הלל, זה ליוצאים בשאלה.
מירב בן ארי: למה הוא אמר ובצדק שבחרו לחזור בשאלה, כי אם אותו צעיר רוצה לקיים אורח חיים חרדי, יש לו את המסגרת, וכשהוא אומר בחרו, כי האוכלוסייה החרדית המציאה שם הרבה דברים ופשקווילים נגד עמותת הלל בכל מיני, אתה יודע, המצאות למיניהן, אבל בהחלט רואים גם אצלם בבית.
מירב בן ארי: אני הייתי גם במבשר וגם בבית ויש הבדל לגמרי בקהילה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת מועלם, את רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: עדי?
<יגאל גולדשטיין: מירב, אם אפשר לתת רק נתון אחד סטטיסטי, שבחוט המשולש בעיר, שלשם מתנקזים, זה בעצם לגילאים 14-25 ואנחנו מלווים שם כל נער או צעיר בירושלים, אלף חדר האוכל ועד הדברים הטובים האחרים, אבל מגיעים לשם ויש לנו סטטיסטיקה מאד ברורה.
<יגאל גולדשטיין: הגיעו בשנת 2015 כמעט 800 בני נוער וצעירים, כש-75% שייכים בצורה כזו או אחרת לחברה החרדית.
<יגאל גולדשטיין: הם בשלבים שונים של יציאה בשאלה, רק מה, גם אם אנחנו מציעים להם ללכת להלל, לא כולם רוצים.
<יגאל גולדשטיין: מה שהוא אמר, סליחה, לא קלטתי את השם.
<יאיר הס: יאיר.
<יגאל גולדשטיין: אז הוא אמר משהו מאד מדויק, שיש חברה שנשארים - - -
שולי מועלם-רפאלי: הם על המנעד.
<יגאל גולדשטיין: מנותקים מהמשפחה, אבל הם עדיין לא ירצו ללכת למסגרת שהיא לגמרי לא דתית, נקרא לזה.
<יגאל גולדשטיין: אז יש היום את התופעה הזאת, זאת אומרת אנחנו יודעים לפחות על 600 חברה כאלה, שהם שייכים לחברה החרדית מבחינתם, אבל אין להם מקום חרדי והם נמצאים ברחוב.
מירב בן ארי: עדי, ממש בקצרה.
מאיר כהן: סליחה, מגיעים אליכם מאלעד?
<יגאל גולדשטיין: מגיעים, אבל הרוב מירושלים.
<יגאל גולדשטיין: מגיעים מכל השכונות, מכל האזורים, אבל בעיקר מירושלים.
מירב בן ארי: עדי, אני מצטערת, אבל ממש במשפט.
מירב בן ארי: אני מצטערת, אבל יש כאן ישיבה עכשיו.
<עדי הבטה נגסיה: בקצרה.
<עדי הבטה נגסיה: שמי עדי, אני מלווה בדיורית.
מירב בן ארי: החדשה או בתל אביב?
<עדי הבטה נגסיה: לא, בתל אביב.
<עדי הבטה נגסיה: רציתי לתת כמה נקודות לגבי מה יש בדיורית בתל אביב.
<עדי הבטה נגסיה: הדיורית בתל אביב בעצם מקבלת, כמו שנוי אמרה קודם, שאין פה סינון, מקבלים כל אחד, היא יכולה להיות ערבייה, היא יכולה להיות יהודייה, היא יכולה להיות חוזרת בתשובה, היא יכולה להיות חוזרת בשאלה.
<עדי הבטה נגסיה: כמו שהיא אמרה, אין תנאי קבלה.
<עדי הבטה נגסיה: הגיל שבחרו, מגיל 18 עד גיל 25, אז באמת לקחו את הגיל הזה כי זה אותם גילאים שאין איזו מסגרת שיכולה או צריכה לקבל אותם.
<עדי הבטה נגסיה: ובנוסף המיקום.
<עדי הבטה נגסיה: המיקום שזה ברמת אביב וזה לא עוד שכונת מצוקה, יש לנו אפשרות להסתכל על הסטודנטים כמודל, אפשרות למצוא מקום עבודה, קניונים.
<עדי הבטה נגסיה: רק תגידי לי עוד כמה זמן נשאר לי?
מירב בן ארי: עוד חצי דקה.
<עדי הבטה נגסיה: ומה עוד?
<עדי הבטה נגסיה: שוב, המקום, שסוף סוף יש להם את המקום שהם כבר לא שורדים.
<עדי הבטה נגסיה: הם מגיעים, במקום לחשוב איפה הם ישנו מחר, מחרתיים, או איפה הם ישימו את התיק או איפה - - -
<קריאה: או מה יצטרכו לתת בשביל זה.
<עדי הבטה נגסיה: מה הם צריכים לתת בשביל זה, אז פשוט יש להם את המקום שסוף סוף הם מסתכלים על החיים שלהם, יש להם אפשרות לחלום, גם אם זה עבודה וגם אם זה לימודים וכל דבר כזה.
מירב בן ארי: שמוליק, מילה שלך.
<שמוליק שיינטוך: כן, כמה הערות בקשר למה שנאמר כאן.
מירב בן ארי: כן, אני יודעת שיש לך הרבה מה לומר, אבל - - -
<שמוליק שיינטוך: אין לנו זמן.
<שמוליק שיינטוך: נאמר כאן שבארץ האנשים במצב מאד קשה ובגלל זה זה לא יעבוד בארץ.
מירב בן ארי: רגע, מומי, אתה זוכר שעד ה-23 אתה מביא לנו בית?
<מומי אלמוג: הכל בסדר.
מירב בן ארי: אתה מביא לנו בית בחיפה, כן.
<שמוליק שיינטוך: בכל המצב של האנשים לא פחות קשה והמחקרים שאני מדבר עליהם נעשו על 100 אחוז חולי נפש ו-90% משתמשים בסמים, ככה שאי אפשר להגיד שהאנשים לא משתמשים שם בסמים.
<שמוליק שיינטוך: דבר שני, נאמר כאן שדירות עצמאיות זה בעייתי.
<שמוליק שיינטוך: אני לא רוצה להתווכח עם זה.
<שמוליק שיינטוך: אני נותן לנתונים של העולם, שהפרויקטים האלה עובדים במאות ערים, עם אלפי אנשים, לדבר.
<שמוליק שיינטוך: זה עובד.
<שמוליק שיינטוך: בגלל הזמן אני לא ארחיב.
מאיר כהן: למה אמרו שזה בעייתי?
מירב בן ארי: אני מצטערת, חבר הכנסת כהן, אני חייבת לסיים והיה לנו דיון על זה 40 דקות.
מאיר כהן: אני מחזק את מה שאתה אומר.
<שמוליק שיינטוך: אוקיי, אז אני שמח לשמוע.
<שמוליק שיינטוך: שתי נקודות אחרונות.
<שמוליק שיינטוך: צריך לשאול את עצמנו האם אנחנו מקבלים את העובדה שחלק מהאנשים חסרי הבית משתמשים בסמים, חולי נפש, לא ישתקמו עם או בלי מירכאות, כמו שחלק מאיתנו היו רוצים לראות.
<שמוליק שיינטוך: מדובר באנשים שחלקם לא יהפכו לסטודנטים באוניברסיטה, כמו שחלק מחסרי הבית כן הופכים, אבל לא כולם.
<שמוליק שיינטוך: וצריך לקבל את זה שאנחנו לא חייבים לשקם את כולם ושיפסיקו להשתמש, שייקחו תרופות פסיכיאטריות.
<שמוליק שיינטוך: יכול להיות שחלק מהאנשים יכולים לחיות עם הסמים ועם הבעיות, אבל עדיין בדירות.
<שמוליק שיינטוך: נקודה אחרונה, אני רוצה להגיד לך שבתור מי שחסרי הבית חשובים לו, בקשר למה שנאמר על האסירים המשוחררים.
<שמוליק שיינטוך: בת"ס, בשנת 2010 יש ארבעה קריטריונים שאומרים מי לא מוגדר כדר רחוב.
<שמוליק שיינטוך: אסירים משוחררים זה חלק מהקריטריון.
<שמוליק שיינטוך: זאת אומרת אם אני אסיר משוחרר, אני לא יכול להיות מוגדר כדר רחוב באופן מובנה.
מירב בן ארי: התעסקנו עם זה גם.
מירב בן ארי: אוקיי, תודה רבה, אני חייבת לסכם כי אלי צריך להתחיל פה הצעת חוק ויש לו גם ככה 25 דקות.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה רבה לכל מי שהגיע וגם לחברי הכנסת שהגיעו לוועדה.
מירב בן ארי: אני אסכם בשלושה דברים: הנושא של הבית ברחוב חיים, הובטח לנו כאן שעד ה-23 בחודש, ואני כמובן במעקב עם עמותת אותות כל הזמן לגבי המעבר של הבית למקום אחר, אם זה בשכונה אחרת, אבל מעבר.
מירב בן ארי: התכנית שאנחנו יוצאים איתה לדרך בסוף החודש בעצם, שהוקדשו לה 2.2 מיליון שקלים, אז אנא תנצלו את זה.
מירב בן ארי: כל החברה שעובדים עם צעירים חסרי בית, יש לכם הזדמנות.
מירב בן ארי: משרד השיכון הכין לכם את הטפסים כמו שהוא התבקש, וכמובן תעדכנו את הוועדה אם לא.
מירב בן ארי: ובעצם צעירים חסרי בית יוכלו לקבל סיוע בשכר דירה, גם בלי לעמוד בקריטריונים של דרי רחוב.
מירב בן ארי: זו תכנית חדשה, הצגנו אותה בהתחלה.
מירב בן ארי: דבר נוסף ואחרון, אני אמשיך עם שמוליק שיינטוך את הנושא של דיור תחילה, לקחתי את זה על עצמי.
מירב בן ארי: אנחנו ננסה לקדם את זה בכל מקרה גם מול מריה ממשרד הרווחה.
מירב בן ארי: אני באמת חושבת שלפחות במודלים שראיתי, והייתי פה כמעט אצל כולם בדירות, אין ספק שהדירות וקורת הגג זה הדבר הכי חשוב כיום, שאנחנו יכולים לתת כמדינה.
מירב בן ארי: ואני גם מברכת את עמותת אורות על פתיחת הדיורית לצעירות חרדיות.
מירב בן ארי: אנחנו עוד נמשיך ונפעל.
מירב בן ארי: יש לזה גם תקציב מתאים.
מירב בן ארי: אני מאד מאד מודה לכם שבאתם.
מירב בן ארי: ביום 23 במרס הישיבה האחרונה של ועדת המשנה למושב הזה.
מירב בן ארי: אני אשמח כמובן שתבואו ותצטרפו.
אלי אלאלוף: אנחנו צריכים לפתוח את הדיון המיוחד הזה, של קהילת הגאים ואני מיד אחר כך אעביר את רשות הדיבור ליוזמת, המובילה שלנו בתחום הזה, שהביאה לדיון היום, חברת הכנסת יעל גרמן.
אלי אלאלוף: אז היום ה-23 בפברואר 2016, י"ד באדר א', תשע"ו.
אלי אלאלוף: השעה 10:32 דקות.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שאני מאד מתרגש להיות בישיבה הזאת, להיות נוכח באופן אישי.
אלי אלאלוף: לא הייתי באף דיון בחיי הארוכים יחסית בנושא שנקרא הקהילה הגאה.
אלי אלאלוף: ובשבילי, כמו כל אחד - - -
<קריאה: הגיע הזמן שתצא מהארון כבר.
אלי אלאלוף: אף פעם לא הייתי מחוץ לארון.
אלי אלאלוף: חיי תמיד היו פתוחים בפני, בחרתי מה שבחרתי, כמו שאתם יודעים לבחור וידעתם לבחור מה שהחלטתם לבחור.
אלי אלאלוף: אבל אני חייב להגיד שזה בהתרגשות גדולה ואני התלבטתי מאד לפני.
אלי אלאלוף: לא שההחלטה הייתה קשה, אבל פשוט, כדי שההחלטה תהיה עניינית וטובה ופתוחה, ושביום שבאמת אני גאה שהמדינה שלנו מאפשרת דיון כזה פתוח.
אלי אלאלוף: תשוו את זה למדינות אחרות, שאני לא רוצה להשתוות אליהם, חס וחלילה, אבל אני גאה שהמוסד העליון של המדינה – הכנסת – פתחה את דלתותיה בצורה הכי טבעית, ללא שום לחץ, לדיון שביקשתם.
אלי אלאלוף: ברור, למרות שהעזרה וההובלה של חברת הכנסת גרמן היא גדולה, אני בעצם מראש מבקש סליחה הם טעינו, טועים ואם נטעה, בקשר לכל אחד מאזרחי המדינה, אבל היות והדיון היום הוא אל הקהילה הגאה, אז וודאי כלפיכם.
אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.
יעל גרמן: אז קודם כל אני חייבת לדייק, היוזמה היא של השדולה ובראש השדולה עומדות ארבע חברות כנסת – מירב מיכאלי, מיכל רוזין, שרן השכל שהצטרפה אלינו לא מכבר ואנוכי, וכל היום הזה מאורגן יחד עם האגודה לזכויות הלהט"בים, שאני רואה כאן את המנכ"ל שלה.
אילן גילאון: ואז אתן בוכות שאין לכן מספיק ייצוג.
אילן גילאון: כאילו.
אילן גילאון: אנחנו נרשום את זה.
יעל גרמן: ארבע נשים, כן.
יעל גרמן: ואני רוצה לומר לך אדוני, שקודם כל אני מאד מאד מודה לך.
יעל גרמן: זה לא מובן מאליו.
יעל גרמן: ישנם ראשי ועדות אחרים שהעדיפו שאחרים ינהלו את הדיונים ואתה מנהל.
יעל גרמן: כן, זה מה שקרה, אני מסתובבת ואתה מנהל את הדיון, אבל לא סתם.
יעל גרמן: אתה יכול להיות גאה, מפני שאני חושבת שזה אחד הדיונים הציבוריים הראשונים בארץ, שמדבר על פראפ, שמדבר על אותה תרופה שאני לא חושבת שרבים אפילו יודעים מה היא, מה היא.
יעל גרמן: טוב, אודי בוודאי יודע וישנם עוד שיודעים, אבל זו באמת תרופה חדשה יחסית, שמי שלוקח אותה באופן קבוע, מוגן ב-96%, בלמעלה מ-96% מהידבקות מפני ה-HIV, שהוא הגורם לאיידס.
יעל גרמן: באמת, הגילוי שלה והנטילה שלה זה אחד הדברים המתקדמים ביותר בתחום הרפואה, שמתייחסת לקהילה הלהטב"ית, ואין ספק שהיא יכולה לעשות הבדל אדיר בכל הנושא של ה-HIV ושל האיידס.
יעל גרמן: כמובן שצריך לבחון את הכל, צריך לבחון היבטים.
<קריאה: כמה זמן - - -
יעל גרמן: אני חושבת ששנתיים, אבל נמצא פה ד"ר גל וגנר שבוודאי יציג את הנושא והוא יענה על השאלות היותר מקצועיות שאפילו אני לא יודעת.
יעל גרמן: אני רק נחשפתי לה וביקשו ממני לקיים את הדיון ואני ביקשתי מחבר הכנסת אלי אלאלוף, שבאמת בפתיחות בלתי רגילה וברוחב לב כמנהגו, אמר אני לוקח את זה על עצמי ומקיים.
יעל גרמן: אני חושבת שאודי יעיד, אני עוד לא הייתי - - - בפראפ.
יעל גרמן: אז זה הדיון הראשון אדוני יושב הראש, ואני מאד מאד גאה על הדיון ועל היום.
אילן גילאון: יעל, יש לי רק שאלת פתיחה.
אילן גילאון: זאת אומר ה-HIV הוא עדיין דיון להט"בי?
אילן גילאון: כאילו מבחינה זאת?
יעל גרמן: כן, אני אענה.
יעל גרמן: בוודאי שיש לנו נדבקים ב-HIV גם בקרב כלל הקהילה, ודרך אגב יש גם נשאי HIV באחוזים גבוהים בקרב הקהילה האתיופית, אבל אין ספק שבקרב הקהילה הלהט"בים, האחוז הוא הגבוה ביותר.
יעל גרמן: אנחנו לא יכולים להתעלם מזה וצריך לשים את זה על השולחן וזו בעיה שצריך לטפל בה.
יעל גרמן: ולכן פראפ יכול להביא לפתרון, הייתי אומרת אולי אפילו להיעלמות כליל של המחלה, אבל קטונתי מלומר.
יעל גרמן: אנחנו נשמע את הרופאים המומחים.
אלי אלאלוף: יש לנו שתי מצגות שביקשתם להקרין.
אלי אלאלוף: ענת, מי המצגת הראשונה שאת רוצה?
<ענת כהן-שמואל: ד"ר הילה.
<הילה אלינב: בוקר טוב.
אלי אלאלוף: ד"ר הילה, שלום, תציגי את עצמך בבקשה.
<הילה אלינב: בוקר טוב, שמי ד"ר הילה אלינב, אני מנהלת מרכז האיידס בהדסה, ואני התבקשתי להציג בעצם קצת את הרקע המדעי והרפואי לגבי טיפול שאנחנו קוראים לו פראפ (prep), ובתרגום לעברית – טיפול טרם חשיפה למניעת הדבקה ב-HIV.
<הילה אלינב: אז בעולם היום מדי שנה נדבקים שני מיליון איש ב-HIV, ולצערנו התמונה בישראל גם כן לא כל כך אופטימית, שאפשר לראות שעד שנת 2012 הייתה לנו עלייה מתמדת במספר המקרים שנדבקים מדי שנה ב-HIV, כשבשנת 2012 כבר נשקנו ל-500 מקרים חדשים בשנה, ובשנתיים האחרונות יש לנו התייצבות של סביב 470 מקרים בשנה.
<הילה אלינב: יש לנו מספר קבוצות סיכון להדבקה ב-HIV, אבל אנחנו רואים יותר ויותר אנשים גם מחוץ לקבוצות הסיכון האלה.
<הילה אלינב: יש לנו את קבוצת העולים מארצות אנדמיות ל-HIV, בעיקר מדובר בעולים מאתיופיה, שאפשר לראות שבשנים האחרונות יש מעט ירידה במקרים החדשים שמאובחנים בקהילה הזאת, אבל אתם צריכים לזכור שיש גם ירידה בעלייה מאתיופיה.
<הילה אלינב: קבוצה מאד מרכזית שמהווה בערך כשליש מהנדבקים בשנה, היא באמת אנשים, גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים, והם מהווים, יש לנו בסביבות ה-150 מקרים מדי שנה ועל זה אנחנו בעיקר נתמקד.
<הילה אלינב: בשנים האחרונות אנחנו רואים גם עלייה בהדבקה ביחסים הטרוסקסואלים.
<הילה אלינב: יש לנו אנשים שמשתמשים בסמים בהזרקה שנדבקים וגם לצערנו עדיין ילדים שנדבקים מאימותיהם.
<הילה אלינב: מבחינת מניעה של HIV יש כמה נדבכים לזה, יש את הידיד הוותיק שלנו, הקונדום, שהיום קצת פחות - - -
מאיר כהן: נס ליחו.
<הילה אלינב: קצת נס ליחו, אבל הוא עדיין בשימוש מומלץ על ידינו.
<הילה אלינב: יש תכניות להחלפת מחטים לאנשים שמשתמשים בסמים.
<הילה אלינב: ברית מילה בעצם מורידה את הסיכון להדבקה ב-HIV.
<הילה אלינב: הטיפול שאנחנו נותנים למטופלים שלנו על ידי הורדת העומס הנגיפי, מוריד את הסיכון שהם ידביקו אנשים אחרים.
<הילה אלינב: יש לנו פרוטוקולים למניעת הדבקה מאם לעובר, יש לנו טיפול במקרים של חשיפה ל-HIV למניעה של הדבקה, ומה שאנחנו רוצים בעצם לדבר היום זה על הטיפול לפני החשיפה ועל היעילות שלו.
<הילה אלינב: אז התרופה המדוברת היא בעצם תרופה שנקראת טרובדה.
<הילה אלינב: זה בעצם קומבינציה של שתי תרופות כנגד HIV.
<הילה אלינב: היא מהווה חלק מהקוקטייל המלא שאנחנו נותנים למטופלים שלנו.
<הילה אלינב: מטופלים מקבלים בעצם שלוש תרופות והיא מהווה בסיס להרבה קוקטיילים ובעשור האחרון נעשו הרבה עבודות לגבי היעילות של הטיפול הזה.
<הילה אלינב: זה התחיל בעבודות בבעלי חיים ואחר כך, כשהוכחה היעילות, זה עבר גם לשימוש בבני אדם, ועם השנים יצאו יותר ויותר מאמרים בתחום הזה, ואני אסקור בעצם את המרכזיים ואת החשובים שבהם.
<הילה אלינב: המאמר הראשון שפורסם בעיתון מאד חשוב בעולם הרפואה שנקרא – New England Journal of Medicine, זה אולי התנ"ך של הרופאים.
<הילה אלינב: פורסם בשנת 2010.
<הילה אלינב: אני מתנצלת על התרגום, ביקשו ממני שזה יהיה בעברית, אבל מדובר ב-2,500 אנשים שהם גברים, שמקיימים יחסי מין עם גברים, שהם חולקו לשתי זרועות במחקר.
<הילה אלינב: זרוע אחת שקיבלה טרובדה וזרוע אחת שקיבלה פלצבו.
<הילה אלינב: שתי הקבוצות קיבלו הדרכה וייעוץ לגבי מניעת הדבקה.
<הילה אלינב: עקבו אחרי הכל ארבעה שבועות ובממוצע שתי הקבוצות היו במעקב של קצת מעל לשנה.
<הילה אלינב: בתום המעקב התברר שבקבוצת הפלצבו היו 64 הדבקות לעומת 36 הדבקות בקבוצת המטופלים בטרובדה, שזה מביא אותנו בעצם ל-44% הפחתה של סיכון להדבקה.
<הילה אלינב: בשתי הקבוצות הייתה היערות שווה של מחלות מין אחרות, מה שמצביע כנראה על אחוזים שווים של שימוש בקונדום, אבל כשהלכו ובדקו את האנשים שנדבקו בקבוצה הזאת, התברר שרק 9% מהם היה להם בכלל רמת טרובדה מדידה בדם.
<הילה אלינב: ואם מחשבים מתוך האנשים שלקחו את הטרובדה, אז בעצם זה הוכיח של 95% סיכון להפחית את ההדבקה.
<הילה אלינב: מחקר נוסף שפורסם ובוצע בקרב זוגות דיסקורדנטים, זה זוגות שאחד מבני הזוג הוא נשא והשני לא.
<הילה אלינב: זה מחקר שבוצע בקניה ובאוגנדה, שם הם לקחו 4,700 זוגות וחילקו אותם לשלוש זרועות: לקבוצת פלצבו, קבוצה שקיבלה טרובדה באופן יופי וקבוצה שקיבלה טנופוביר, שזו אחת התרופות שכלולה בתוך הטרובדה.
<הילה אלינב: גם כאן היה ייעוץ לגבי הפחתת סיכון.
<הילה אלינב: בכל המחקרים האלה מחלקים קונדומים תוך כדי המחקר.
<הילה אלינב: זה לא שחסרים קונדומים.
<הילה אלינב: בסוף המחקר, 23 חודשי מעקב, אפשר לראות שבאופן די מובהק יש יותר הידבקויות בקבוצת הפלצבו וזה בעצם האחוזים של הפחתת הסיכון.
<הילה אלינב: אין הבדל אם הנשא הוא הגבר או האישה, אבל גם כאן בדקו את אחוזי השימוש - - -
מאיר כהן: מה זה גבר?
מאיר כהן: יש שם 68 - - -
<הילה אלינב: לא, זה צריך להיות 63.
<הילה אלינב: זה קפץ קצת.
<הילה אלינב: זה 63 מול 71.
<הילה אלינב: אין הבדל אם זה גבר או אישה, מי שהוא נשא.
<הילה אלינב: לא מבחינה סטטיסטית.
<הילה אלינב: כשבדקו שוב את רמת הטרובדה בדם, ראו שרק 31% מאלה שנדבקו בעצם היה להם טרובדה בדם, וזה מביא אותנו ל-90% הפחתה של הסיכון.
<הילה אלינב: אז מה זה אומר?
<הילה אלינב: זה אומר שאנשים לא כל כך נענים לטיפול מניעתי יום יומי.
<הילה אלינב: זה מניעתי, זה פחות מפחיד, אז לא כל כך מקפידים.
<הילה אלינב: אז המחקר האחרון שאני רוצה לסקור זה בעצם מחקר שבדק האם אפשר לצמצם את לקיחת הטרובדה ולקחת רק כשצריך, ואז אולי זה באמת יעלה קצת את ההיענות.
<הילה אלינב: המחקר הזה בוצע בקנדה ובצרפת והוא כלל 400 גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים והוא חולק לקבוצה שקיבלה, שוב, פלצבו, לעומת טרובדה, אבל פה היה פרוטוקול שונה.
אילן גילאון: כשצריך, זה לפני קיום יחסי מין?
<הילה אלינב: לפני.
<הילה אלינב: כשמישהו יודע שהוא הולך, הוא נכנס ליום סיכון.
אילן גילאון: הם באותו צבע.
<הילה אלינב: אז ההמלצה היא לקחת ב-24 שעות לפני המסיבה, המשהו שבן אדם חושב שאולי הוא יהיה בסיכון, לקחת שני כדורים ואחר כך להמשיך בעצם את הטיפול לעוד יומיים נוספים בלבד.