GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדינה בר חיים: כמו שציינתם, אנחנו איזה שהיא צללית, איזה שהוא צל, יושבים, אנחנו גם סוג מסוים של אוכלוסייה ולכן אנחנו נמצאים מאחורי הווילון, אבל אנחנו בקשר עם כל המחלקות בעניין של שניות.
<עדינה בר חיים: אני חייבת להתריע שאנחנו במצב אקוטי וכרוני.
<עדינה בר חיים: אני לא מצליחה לגייס עובדי מעבדה, לא מצליחה לגייס עובדים, אנחנו מגייסים - - -
אלי אלאלוף: ואת מרכז הארץ.
<עדינה בר חיים: ולמשמרות, הרי יש אצלנו מעבדות, כמו בנקאות דם, עבודה בבנק הדם, אם דיברת על אחריות, לתת תוצאה של סוג דם עם איזה שהוא נוגדן, הרי היום אנחנו לא נותנים דם מלא, נותנים מרכיבי דם, זה משהו הרבה יותר מסובך.
<עדינה בר חיים: על החולה לא רואים איזה סוג דם יש לו, אם חס וחלילה עובד המעבדה טעה 5 CC של דם לא מתאים זה מוות.
<עדינה בר חיים: ואני יכולה לתת הרבה מאוד דוגמאות מכל התחומים.
<עדינה בר חיים: ובאמת העובדים הם עובדים אחראים ואמינים ומדויקים.
<עדינה בר חיים: אני חייבת לציין את זה באמת לטובת העובדים, אבל במיוחד במשמרות, אם זה משמרות ערב ואם זה משמרות לילה, אנחנו מעסיקים אנשים ברמה יותר נמוכה.
<עדינה בר חיים: אין ברירה.
<עדינה בר חיים: כולנו תקווה שהתוצאות כמה שיותר נכונות, אבל אין ברירה.
<עדינה בר חיים: הרבה עובדים, בכלל להשאיר אותם במשמרות ערב ולילה, אני לא יודעת, אני חושבת שהמצב הוא דומה בכל בתי החולים.
<עדינה בר חיים: בבנק הדם בכלל, אם אמרת משמרת של 10 שעות, משמרות מתפרסות על הרבה יותר, מעבר למותר, כי אחרת אין לך עובדים.
אלי אלאלוף: לא, 14 שעות, מה ש - - -
<עדינה בר חיים: אנחנו מורידים עובדים מעבודת בוקר, שמים אותם בעבודת ערב ולילה, הכול בשביל איכשהו למצוא איזה שהם פתרונות שיהיו כמה שיותר טובים למערכת.
<עדינה בר חיים: אבל אנחנו כל הזמן, כל המנהלים בקשר 24 שעות עם המערך.
עבדאללה אבו מערוף: אם אפשר שמישהו יתייחס לסטז'.
עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שיש הרבה, אני קיבלתי הרבה פניות שאנשים רוצים לעבוד, בכל זאת רוצים לעבוד, יש מובטלים, רוצים לעבוד אפילו בשכר מינימום, אבל עניין הסטז' זה מכשול קשה.
<עתאמנה עבד אלחלים: אני עתאמנה חלים מבית חולים הלל יפה, חדרה, מעבדה פתולוגית, חבר ארגון במזכירות הארצית של בית החולים.
<עתאמנה עבד אלחלים: דבר ראשון אני רציתי גם להתייחס לזה, אבל להגיד שיום אחד כשאני מדבר עם הרופא מהמיון ואני שואל אותו 'תגיד, מה הייתם יכולים לעשות בלי מעבדה?' הוא אומר 'חד וחלק, סוגרים את הבסטה והולכים הביתה.
<עתאמנה עבד אלחלים: אין לנו מה לעשות' - - -
עבדאללה אבו מערוף: זה אני לא מסכים, בתור רופא.
<עתאמנה עבד אלחלים: זה מה שאמר לי רופא מהמיון - - -
עבדאללה אבו מערוף: עבדתי כמה שנים בלי מעבדה ועבדתי טוב.
מיכל בירן: בתור חולה אני אגיד שממש לא הייתי מוכנה לבוא, שמישהו יעשה את זה על עיוור, בלי בדיקות מעבדה.
מיכל בירן: בתור חולה.
עבדאללה אבו מערוף: אני חייב להסתייג.
מיכל בירן: בלי זלזול.
עבדאללה אבו מערוף: אני בטוח שהסתדרות הרופאים לא מסכימה עם הגישה הזאת.
<עתאמנה עבד אלחלים: לא, אני מעריך בדיוק מה שקרה - - -
יעל גרמן: אבל מיכל הייתה מסכימה - - -
<עתאמנה עבד אלחלים: אגב, זו לא הגישה שלי, זו הגישה של מערך המיון וגם של מנהל המיון.
<עתאמנה עבד אלחלים: אני, להיפך, אני עובד כבר 30 שנה, 24 שעות, כל שבת אני יותר משתי משרות עושה בחודש, וכמו שאמר אדון יוסי, אני לא מקבל את ה-28,000.
אלי אלאלוף: איזה 28?
<עתאמנה עבד אלחלים: 28 שהוא אומר שמקבל הוותיק.
<עתאמנה עבד אלחלים: אני לא מקבל את זה.
<עתאמנה עבד אלחלים: אני עושה 378 שעות בחודש.
<עתאמנה עבד אלחלים: הוא שואל אותי, הבוס, 'תגיד, איפה הבית?
<עתאמנה עבד אלחלים: ' אמרתי 'הבית הראשון שלי זה בית החולים', 'מה אתה מספיק לעשות בבית?
<עתאמנה עבד אלחלים: ' אמרתי 'כבר עשיתי את הילדים, לא צריך יותר מזה'.
אלי אלאלוף: וואי וואי, פה יש נשים, מה לא?
<עתאמנה עבד אלחלים: לא משנה, הן יודעות גם כשהן עוזבות את הבנים שלהם והן נמצאות בבית החולים לצורך הצלת חיים של הרבה אנשים אחרים.
<עתאמנה עבד אלחלים: זה לא הכול רק כסף, אלא גם לנו, בתור עובדי מעבדה, אנחנו עובדים עם מצפון חי.
<עתאמנה עבד אלחלים: אי אפשר לעזוב פצועים של תאונת דרכים או אנשים עם חיידקים שהבקטריולוגיה עובדת 24 שעות לגלות להם שם המון דברים להציל אותם.
<עתאמנה עבד אלחלים: בשביל להסביר מה שעושה המעבדה, כולם יודעים.
<עתאמנה עבד אלחלים: בקשר ללמה כל התקופה הארוכה הזאת של איפה היינו, איפה נעלמנו.
<עתאמנה עבד אלחלים: לעדכן אותך, אנחנו רק בשנה וחצי, השנתיים האחרונות, החלפנו הנהגה, ההנהגה שמובילה את המאבק, כולם מהשטח, עובדים יום יום, אפילו המזכ"לית נכון להיום גם לא יכולה לעזוב, כי זה בדם כבר, שהיא לא יכולה לעזוב את המקצוע.
<עתאמנה עבד אלחלים: בקשר לסטז'רים.
<עתאמנה עבד אלחלים: פנו אליי בשבוע שעבר שלוש בחורות, אמרתי, 'תביאו תקנים, אני אקבל אתכם'.
<עתאמנה עבד אלחלים: נכון שאני רשום במשרד הבריאות שאני בית חולים ומעבדה שאני יכול לקבל סטז'רים, אבל תן לי תקנים.
<עתאמנה עבד אלחלים: אין לי תקנים לעובדים, מאיפה יש לי תקנים לסטז'רים?
<עתאמנה עבד אלחלים: ואם מקבלים אותם על חשבון קרן מחקרים, אין קרן מחקרים.
<עתאמנה עבד אלחלים: החוסר, מנסים כביכול להכניס לנו את עובדי הקרן שבהסכם האחרון, אני לא יודע כמה אנחנו נזכה מאלה שיעבירו מקרן לעובדי מדינה.
<עתאמנה עבד אלחלים: הרבה אנחנו מקווים באמת לאשר לנו תקנים לעובדים וגם לסטז'רים בהקדם האפשרי על מנת באמת להציל.
<עתאמנה עבד אלחלים: אצלנו עובדים, כמו שאמרה, גם מנהלים וגם עובדים נרתמים למעבדה 24 שעות, עם כוננות, בלי תורניות, מה שלא יהיה תמיד זמינים וזה בלתי אפשרי שאנחנו נמשיך ככה.
<עתאמנה עבד אלחלים: מבחינת התוספות לעובדים המתחילים וה"זקנים", במרכאות, גם מגיעה להם תוספת.
<עתאמנה עבד אלחלים: אם אתה רוצה להגיד לי 25% לצעיר וזה שאת הדם שלו ואת החיים שלו השקיע במעבדה, הוא צריך לקבל 8%?
<עתאמנה עבד אלחלים: למה?
אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני, ביקשת את רשות הדיבור.
<עקאד פואד: אני רוצה להתייחס לנתונים שמר יוסי נתן לנו כאן.
<עקאד פואד: רק להסתכל, הרשימה הזאת הייתה אצלנו ולקחנו אותה הביתה והתחלנו לשחק איתה ועם המספרים שיש שם.
<עקאד פואד: מהמספרים שלו, בטור אחד זה שכר לפנסיה, הטור השני השכר שלו ברוטו אחרי התוספות.
<עקאד פואד: בכולם, בכל זה אתה יכול לראות שיש לך 50% בשכר לפנסיה לבין שכר שהוא נתן.
<עקאד פואד: אני רק מסתכל על הנתונים שם - - -
מיכל בירן: אני שאלתי את זה שוב ושוב ולא קיבלתי תשובה.
<עקאד פואד: אני אומר לך כאחד שמכיר את הטבלה הזאת ועברתי על הנתונים שבה, אלה הנתונים שנמצאים שם.
<עקאד פואד: עוד נתון כאן, תסתכלו, הוא לא נותן לפי גילאים, אבל הוא נותן לפי דרגות.
<עקאד פואד: מה שמופיע אצלו זה עובדי מדינה, אנחנו מדברים על עובדי מדינה, 75% מהאנשים שנמצאים אצלך בטבלה הם נמצאים בשיא השכר שלהם.
<עקאד פואד: זאת אומרת היכולת שלהם להתקדם כבר חסומה, התפקוד שלנו, אנחנו לא דיברנו עליו עד עכשיו, אבל צריך לדבר עליו, התפקוד הוא לא נכון.
<עקאד פואד: אני בא ממעבדות בריאות הציבור וחברת הכנסת יעל כבר הזכירה את זה, אנחנו נמצאים בשיא הטכנולוגיה.
<עקאד פואד: אני לא יכול לקבל למעבדה שלי מישהו שהוא פחות מתואר שני.
<עקאד פואד: ד"ר רות ישי נמצאת כאן והיא יכולה לאשר את הדבר הזה, אנחנו לא יכולים לקבל, כל העבודה שלנו זה ביו טכנולוגיה, אנחנו ביו אינפורמטיקה, ביולוגיה מולקולארית, אלה התחומים, זה מה שאנחנו צריכים, אנחנו צריכים את הטופ שבטופ.
<עקאד פואד: אם אנחנו היום הבאנו את המערכת למצב שאנחנו מדברים על בריאות הציבור, אנחנו הבאנו את המערכת למצב כזה שאין החלטה במשרד הבריאות, וד"ר אפק יודע את זה, שאין מצב במשרד הבריאות שהם יכולים לקבל החלטה בבריאות הציבור בלי העזרה ובלי התמיכה של המעבדות.
<עקאד פואד: ראינו את זה בפוליו, ראינו את זה לפני כן בשפעת החזירים, ראינו את זה היום בסלמונלה.
<עקאד פואד: כל פעם במשהו אחר.
<עקאד פואד: יש לנו את הזיקה, דבר ראשון למי פונים?
<עקאד פואד: הם לא פונים לרופאים, פונים קודם כל לביולוגים.
<עקאד פואד: אנחנו הביולוגים, אנחנו אלה שצריכים לתת את חוות הדעת, אנחנו אמורים לתת להם מה אופציות, מה כן, מה לא, מה ניתן לעשות, מה לא ניתן לעשות, כי אנחנו הביולוגים, רופא הוא לא ביולוג.
<עקאד פואד: עם כל הכבוד ועם כל מה שאפשר להגיד על רופאים ועל אחיות, הם לא ביולוגים, אנחנו אנשי הביולוגיה, אנחנו האנשים שיכולים לתת את המערך הזה ולתמוך במערך הזה.
<עקאד פואד: אני מסתכל על המעבדה שלי.
<עקאד פואד: שלושה דוקטורים שהיו אצלי עזבו את המעבדה בגלל השכר, לאן הלכו?
<עקאד פואד: אחת הלכה לחברה ביו טכנולוגית, השנייה חזרה לאוניברסיטה והשלישי פשוט מאוד אמר, לא כדאי לי, עדיף לי להישאר בבית.
<עקאד פואד: זה מה שקרה עם העובדים האלה.
<עקאד פואד: ומה אני צריך לעשות?
<עקאד פואד: אני צריך לקבל עובדים אחרים, מה אני צריך לעשות?
<עקאד פואד: אני פשוט מתפשר.
<עקאד פואד: הפשרה שלי הייתה לקבל עובדים שהם עם תואר ראשון ומטה אפילו.
<עקאד פואד: זו הפשרה שלנו.
<עקאד פואד: זאת אומרת אנחנו משחקים בקקי, סליחה על הביטוי וסליחה על המילים, אבל זה מה שאנחנו עושים.
מיכל בירן: אבל זה תרתי משמע פה.
<בנצי כץ: אני סגן מנהל המעבדה ההמטולוגית באיכילוב.
<בנצי כץ: כמובן שאני מצטרף למה שאמרו כאן החברים שלי מהצד הזה של השולחן, אבל אם אנחנו רוצים להבין מאיפה נובעת הבעיה, בואו למשל להסתכל על דוח כוח אדם במקצועות הבריאות 2014 שיצא עכשיו מטעם משרד הבריאות.
<בנצי כץ: דוח שמכיל 214 עמודים, כמה מתוכו מתייחס למעבדות?
<בנצי כץ: כמה שורות בודדות.
<בנצי כץ: יש המון סטטיסטיקה על רופאים, על אחיות, על פסיכולוגים, על רופאי שיניים, על מעבדות?
<בנצי כץ: חבר'ה, צריך לחפש את זה בנרות.
<בנצי כץ: וכשמוצאים בנרות מוצאים את מה שדיברו כאן מסביב לשולחן.
<בנצי כץ: יוסי כהן, שאנחנו מאוד מעריכים אותו, אנחנו עובדים איתו תקופה ארוכה ביחד, דיבר על הסכמי השכר.
<בנצי כץ: ההסכם האחרון איתנו, הספציפי לתחום שלנו, נחתם ב-1995-6, מאז המקצוע הזה עבר המון שינויים, למשל תקנות מקצוע שהועברו לפני למעלה מעשור, ששינו את פני המקצוע, הפכו אותו למקצוע אקדמאי, הכניסו בו כל מיני דברים נוספים שלא היו, כמו בחינות למעמד וקבלה של מעמד בכיר, שגם מונע את הקידום של עובדים, ולא נעשה שום ניסיון לתקן את השכר כתוצאה מהשינויים האלה.
<בנצי כץ: כתוצאה מכך אותו הסכם תפקוד שאנחנו עובדים איתו, אין לו שום התאמה למציאות בשטח ואני אתן לכם דוגמה קטנה.
<בנצי כץ: נושא כוננויות למשל.
<בנצי כץ: כולם יודעים, אצל הרופאים ואצל האחיות, יש דרך איך לקבוע כוננויות ויש דרך איך לתקנן אותן, יש מה שנקרא כוננויות מחלקה ויש כוננויות על, כוננויות מנהלתיות.
<בנצי כץ: זה קיים אצל הרופאים וזה קיים אצל האחיות, אצל הרוקחים.
<בנצי כץ: אצלנו בהסכם השכר אפס כוננויות, אין לנו כוננות אחת בהסכם.
<בנצי כץ: הכוננויות שלנו נקבעות לפי טוב או לא טוב לבו של המנהל המקומי.
<בנצי כץ: בראש שלו לתת נותן, בראש שלו לא לתת לא נותן.
<בנצי כץ: יש מקומות שבהם עובדים חתומים על כוננות אחת לחודש כתוצאה מזה הם זמינים כל החודש, מחויבים להיות זמינים למערכת.
<קריאה: כולל אני.
<בנצי כץ: לדוגמה.
<בנצי כץ: גם אני.
<עקאד פואד: לא רק את.
<בנצי כץ: אנחנו כולנו אותו דבר.
יעל גרמן: אם אתם 24/7 אז למה צריכים לתת לכם כוננויות?
יעל גרמן: אתם כל הזמן עובדים.
<בנצי כץ: לא, מכיוון שיש בדיקות שלא מבוצעות בזמן רוטינה.
מיכל בירן: הפרוטוקול לא מבין ציניות, חברת הכנסת יעל גרמן הייתה צינית.
<בנצי כץ: כן.
<בנצי כץ: רק אני אומר, שהדברים האלה כבר נבחנו ונבדקו ויש פה בעיה עם הסיפור הזה, כי יש בדיקות, צריך להזמין אנשים מהבית, בדיקות דחופות, ואני כמנהל מעבדה מקבל טלפון מהמעבדה וצריך לחשוב עכשיו את מי להזמין, כי לעובדים שלי אין כוננויות, על מי אני אפיל את התיק הזה?
<בנצי כץ: אני לא רוצה להגיע למצבים האלה, זה כבר הגיע למצבים - - -
מיכל בירן: וגם כשמקפיצים אותם לא נותנים להם את הכוננות?
<בנצי כץ: אז משלמים להם את השעות.
<אסתר אדמון: את השעות.
<אסתר אדמון: הדלק יותר זול מהשעה.
<בנצי כץ: זו דוגמה אחת לאבסורד שקיים.
<בנצי כץ: עוד אבסורד שקיים במערכת, תבינו, אנחנו עובדים בלי תקינה בכלל.
<בנצי כץ: אין תקינה במעבדות.
<בנצי כץ: אתם יכולים ללכת לבתי החולים, אתם יכולים לראות את תנופת הבנייה והפיתוח בבתי החולים, ואנחנו כולנו מברכים על זה, תראו את הבניינים הגדולים שבונים, פותחים מחלקות, פותחים מרפאות, כל מרפאה, כל מחלקה, יש לה תקנים.
<בנצי כץ: יש רופאים, יש אחיות, יש עובדי ניקיון, אבל מעבדות, 'יאללה, תעשו עוד כמה בדיקות, זה לא משנה', ותעשו עוד כמה ועוד כמה וזה מגיע לאבסורדים.
<בנצי כץ: אז אני חושב, מבחינה מקצועית אני מדבר פה, אנחנו פה בבעיה.
<בנצי כץ: הסכם השכר הוא מ-95'-96', אני לא יודע, בונים עליו תחומים, יחידות, מה זה הדבר הזה?
<טליה מזרחי: ברשות
<טליה מזרחי: כם הערה קטנה, בנוסף למה שבנצי העיר על התוספת של בדיקות.
<טליה מזרחי: נמצאים פה הרגולטור, מפילים עלינו חדשות לבקרים את הנושא של אבטחת איכות, שזה בפני עצמו תיק ככה ואנחנו בקושי עומדים ברוטינה ועוד את הדבר הזה על הראש, זה באמת שובר.
<טליה מזרחי: באמת.
<טליה מזרחי: ולא שיש לזה הצדקה - - -
מיכל בירן: לא, טוב שעושים את זה, רק צריך לממן את זה.
<טליה מזרחי: יש לזה הצדקה של 100%, אבל צריך גם שמישהו יעשה את זה.
<טליה מזרחי: צריך זמן בשביל זה.
<קריאה: זה לא זמן, המון זמן.
<טליה מזרחי: צריך כל דבר לתעד, כל דבר - - -
<קריאה: וזה בא על חשבון העבודה, בינתיים.
אלי אלאלוף: משרד הבריאות, וואו, איזה תיק קיבלת.
<ארנון אפק: לא, אני רגיל.
<ארנון אפק: האמת, זה לא סוד וכולנו מכירים שבמערכת הבריאות חסרים משאבים.
<ארנון אפק: הם באים לידי ביטוי לאורך כל המערכת ואנחנו יכולים לראות אותם מהמצוקות שברגע זה קיימות במיונים ובמקומות אחרים.
<ארנון אפק: אבל אני כן חושב שבאמת גם השר ליצמן וגם חברת הכנסת גרמן, כשרת הבריאות, מובילים קו שהביא בסופו של דבר לשיפור במערכת הבריאות ולתוספת משאבים.
<ארנון אפק: אנחנו רואים אותם כבר היום.
<ארנון אפק: אני חושב שהסכם השכר האחרון הוא באמת דוגמה לכך וצריך להגיד גם תודה ליו"ר ההסתדרות, כי זה לא פשוט, כל פעם שאתה מחריג אוכלוסייה מסוימת שמגיע לה, אין ספק שמגיע לה, אתה יוצר לחצים מכל הסביבה כי גם אחרים מאמינים שהם ראויים ובוודאי בעיניהם הם ראויים וגם אני אגיד שהם ראויים, אבל אני חושב שכאן ניתן לראשונה איזה שהוא מענה ייחודי לאוכלוסייה הזאת ואני מקווה שנוכל להמשיך ולהתקדם.
<ארנון אפק: אבל גם האוכלוסייה עצמה, אני מבין את המצוקות שלכם, צריך יהיה למצוא את שביל הזהב בין אותם 15% או בין אותם 25% ל-8.5% וכן לראות איך נותנים יותר לדור הצעיר כי בסופו של דבר אנחנו רוצים למשוך אנשים צעירים לתוך המערכת, וזה במשא ומתן שייעשה - - -
<קריאה: לא על חשבון הוותיקים.
<ארנון אפק: רבותיי, גם ההסתדרות שחתמה על הסכם וגם האחיות וגם הרופאים, כולם באו ואמרו, אני לא קובע לכם, בוודאי קטונתי מלקבוע לכם את האחוזים, בשביל זה יש לכם משא ומתן, אבל צריך לראות גם את הדור הצעיר ולמצוא את שביל הזהב.
<ארנון אפק: בסופו של דבר צריך גם לקדם אותם וגם להביא אותם - - -
<קריאה: אז תפתח איתנו את השכר ובוא נתחיל לדבר על הכול.
<קריאה: בואו נדבר על הכול.
אלי אלאלוף: לא, חבר'ה, לא הפכנו פה לדיון של משא ומתן על השכר.
<ארנון אפק: תנו לי לסיים.
<ארנון אפק: רבותיי, השכר במדינת ישראל הוא חלק מהסכם קיבוצי ולכן הוא לא נעשה איתי, בוודאי, אלא מול המערכת.
<ארנון אפק: אני חושב שהתחילו לתת מענה, כולנו צריכים לברך על זה ולקוות שזה יימשך.
<ארנון אפק: תקינה במערכת הבריאות היא מאוד בעייתית.
<ארנון אפק: אני כבר אומר, יש לנו פערי תקינה, לא רק בסקטור של עובדי המעבדות.
<ארנון אפק: גם ברופאים וגם במקומות אחרים אין תקינה בתוך המערכת או התקינה מאוד מאוד מיושנת וגם זה חלק מהסכמי העבודה שנמצאים בתוך המערכת ואני כבר אומר לכם, מאוד קשה לשנות את התהליך הזה כי אחד גורר את השני.
<ארנון אפק: מה שכן, ניסינו לתת מענה בהסכם המיטות האחרון שעשינו עם האוצר וכן ניתן איזה שהוא סל לבית החולים כדי לקבל החלטות ולהוסיף תקנים בהתאם למערכת.
מיכל בירן: בקיצור, חברים, אין מנוס, צריך לשבות.
<אסתר אדמון: בדיוק.
<אסתר אדמון: אני מצטערת להגיד שהתשובות שאתה נותן פה, כנראה שלא הצלחנו להבהיר את המצב לאשורו.
<אסתר אדמון: לא מדובר פה ב-7.5% שנותנים תוספת, מדובר בזה שאף אחד לא רוצה להגיע למערכת, מדובר בזה שסטז'רים צריכים לעבוד חינם כדי לקבל את התעודה שלהם, מדובר בזה שדור שלם הולך הביתה עם כל הידע ואנחנו לא מצליחים להעביר את הידע לדור בא אחרינו.
<אסתר אדמון: כנראה שלא מדובר רק ב-7.5%, שבאמת אנחנו מודים ליושב ראש ההסתדרות על ההישג הזה, אבל זה לא פותר את הבעיה.
<אסתר אדמון: יש פה בעיה עמוקה ואני מצפה ממשרד הבריאות לפתור להתעמק בבעיה הזו ולא לבוא ולהגיד - - -
<ארנון אפק: קודם כל משרד הבריאות מתעמק, מכיר את הבעיות - - -
<אסתר אדמון: איפה?
<ארנון אפק: אתם יכולים לאהוב או לא לאהוב את התשובות שלי, זה בסדר - - -
מיכל בירן: זה לא בידיו ולא בידיו של יוסי כהן.
מיכל בירן: צריך שביתה שהציבור יתערב ויימצא כסף.
מיכל בירן: יש כסף, מבזבזים אותו על מלא דברים אחרים.
<ארנון אפק: עוד משפט אחרון, ברשותך.
<ארנון אפק: אני כן רוצה בהזדמנות הזו, גם אם לא הצלחתי לתת מענה מלא, להגיד באמת תודה לאנשי המעבדות כי מה שנאמר כאן, על העשייה שלהם, הוא מאוד מאוד נכון ובאמת האנשים הראשונים שפנינו אליהם בנושא הזיקה זה באמת היו אנשי המעבדות, והתשובות מקצועיות כתמיד.
אלי אלאלוף: חבר'ה, זה לא נגמר.
אלי אלאלוף: אני צריך לסכם.
מיכל בירן: בעולם הערכה מתורגמת לכסף, לא רק למילים יפות.
יעל גרמן: רק הערה קטנטנה.
אלי אלאלוף: לפני שתדברי, יעל, ברשותך.
אלי אלאלוף: כמו שביקשת מהחברים לא להיות ציניים אני חושב שאנחנו כחברי כנסת לא צריכים לקרוא לשביתה, זה לא תפקידנו.
מיכל בירן: אני אחליט מה תפקידי, אבל אתה יכול להגיד את זה על עצמך.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, זה נקרא דמגוגיה, במילות הרחוב שלי.
אלי אלאלוף: אני חושב שפה באו כדי שנחפש ביחד פתרונות ונמצא פתרונות - - -
מיכל בירן: מצטערת, אני לא מקבלת את הספר עצות שכאלה.
אלי אלאלוף: כן, אני אתן לך, בהזדמנות.
יעל גרמן: אני שמעתי היטב את מה שפרופ' ארנון אמר, בתוך הסכם המיטות יש מנעד של מנהלי בתי החולים שיכולים לנייד.
יעל גרמן: אז מי שעובד בבתי החולים, להערכתי תפעילו שם את הלחץ.
אלי אלאלוף: לא, אני רוצה, ברשותכם, לסכם.
<קריאה: יש פה נציגים משירותי בריאות כללית ואצלנו הנתונים הם קצת שונים ואנחנו גם רוצים - - -
אלי אלאלוף: תרשה לי, אני מודה, אני יודע שתגיד שאצלכם הכול ורוד ואני שמח, אבל ברשותך, הבעיה היא - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני לחשתי לשרת הבריאות לשעבר שאצלכם משהו שונה.
אלי אלאלוף: אני יודע, יש הרבה דברים שונים בכללית.
אלי אלאלוף: בלי גילוי נאות, במקרה הזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, קודם כל אני מודה לכם שמצאתם לנכון לבוא לוועדה הזאת, לוועדת הבריאות, לדון איתה בבעיות שלכם.
אלי אלאלוף: ברגע זה הבעיות שלכם הן כבר לא רק שלכם, הן גם שלנו.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו לא נשלח אתכם לעשות משהו, אנחנו רוצים לעשות בעצמנו למענכם.
אלי אלאלוף: דבר ראשון אנחנו באמת מבקשים שהנושא של המשא ומתן על השכר יילך ויתקדם ואנחנו רוצים להיות מעודכנים על ידי שירות המדינה, על ידי הממונה על השכר, שיעביר לנו און ליין, אם אפשר, לוועדה את המתרחש.
אלי אלאלוף: דבר שני, אנחנו באמת חושבים, תרשו לי, זו אולי הודעה פזיזה, אבל אני חש אותה, הנושא של המעבדות ועובדי המעבדות הוזנחו לאורך השנים האחרונות במשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אני מבין שד"ר רות ישי היא ממלאת מקום, חדשה, אז התיק לא נופל עלייך.
<רותי ישי: שנה בתפקיד.
<רותי ישי: אבל זה לא פוטר אותי מאחריות.
אלי אלאלוף: לא, זה אומר שאת צריכה לפתור.
אלי אלאלוף: אבל אני פונה לפרופ' אפק, כמשנה למנכ"ל, להביא את זה לרמות הנדרשות ולדיון נכון, מפני שחייבים לבדוק את הנושא הזה, לא במדידה של שנה ושל חוסר עובד זה או אחר, לדעתי זו תכנית רב שנתית, תכנית אב לכל נושא המעבדות.
אלי אלאלוף: ממה שאנחנו שומעים פה, יש פה בעיה של כוח אדם, של הזדקנות כוח אדם, התמודדות עם אתגרים טכנולוגיים ומדעיים חדשים ולדעתי זה נשאר, בצרפתית אומרים, לפרומפוף של המערכת, הקרוב העני של המערכת.
אלי אלאלוף: בוודאי אי אפשר להרשות, גם אם יודעים, להפעיל חדר מיון בלי מעבדה.
אלי אלאלוף: אני בעצמי, ללא אישור של אף אחד, אבל כולם יודעים, אני אדבר באופן אישי עם השר ועם המנכ"ל, גם באוצר וגם במשרד הבריאות ואני אשמח שבהתאם להתקדמות, בעיקר בנושא השכר, נקיים דיון בין שלושה לשישה חודשים הקרובים.
אלי אלאלוף: נעשה דיון חוזר פה בוועדה כדי להיות הפה שלכם.
אלי אלאלוף: היום ה-29 בפברואר 2016, כ' באדר א' התשע"ו, השעה 09:06 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו נכנסים לדיון על צו עובדים זרים.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהסוגיה היא מאוד קשה.
אלי אלאלוף: השקענו הרבה מאוד שעות של דיונים עם נציגי כל המשרדים – כלכלה, אוצר, בריאות ומשפטים – כדי לנסות למצוא נוסחה.
אלי אלאלוף: הדאגה המרכזית שלי הייתה לא להעמיס הוצאה נוספת על המעסיקים הסיעודיים שזקוקים לעזרה של העובדים הזרים.
אלי אלאלוף: הנושא הוא מאוד קשה ולכן חיפשנו לאפשר פיצוי נאות לעובדים זרים שעבדו כעשר שנים בארץ ואיבדו את כושר עבודתם, ומצד שני לא רצינו להעמיס על המעסיקים של אותם עובדים את ההוצאות הנוספות.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שהיום כל תוספת בתנאים של העובדים היא על חשבון המעסיקים שלהם, דהיינו, אנשים שחיים רוב הזמן מקצבאות הביטוח הלאומי ולא מקבלים פיצוי על כל תוספת.
אלי אלאלוף: ראינו את זה עת רצינו להיטיב עם העם ולאפשר לו יותר חופש שנתי וראינו את המעמסה המוטלת על אנשי הסיעוד שאמורים לפצות את העובדים במידה והם יצאו לחופשה.
אלי אלאלוף: אנחנו רואים את זה בכל סעיף וסעיף כאשר אנחנו מיטיבים עם העובדים, ובצדק, זה הרצון הטבעי של כל אחד מאתנו, ומצד שני השאלה היא מי אמור לשלם עבור השיפור הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו דנים בצו העובדים הזרים, בנושא פוליסת הביטוח שלהם.
אלי אלאלוף: על מנת להבטיח להם פיצוי נאות וטיפול במחלות קשות שלהם אחרי עשר שנים, יש צורך, לפי החישובים שעשה אגף הביטוח של האוצר, וגם בדיקה של משרד הבריאות, משרד הכלכלה ומשרד האוצר, זה דורש תוספת חודשית של כ-19 שקלים שבעיקרון מוטלים על העובד אבל אנחנו יודעים שזה נופל על המעסיק.
אלי אלאלוף: התוספת הזאת שנבדקה על ידי אגף הביטוח באוצר עם חברות הביטוח היא הכרחית כדי להבטיח את המרכיב הזה בפוליסה לטובת אותם עובדים.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהדילמה היא גדולה.
אלי אלאלוף: מצד אחד אנחנו רוצים לשמור על האינטרס של העובדים ומצד שני גם האינטרס של המעסיקים הוא מרכזי בהתלבטות שלנו.
אלי אלאלוף: כפי שאמרתי בהתחלה, ואני חוזר ואומר, נעשו הרבה מאוד ישיבות כדי למצוא פשרה כלשהי.
אלי אלאלוף: אני לא יודע אם מצאנו את הפשרה אבל אנחנו נגיע לפשרה היום, אותה נציע ונעשה הכול כדי שתהיה מקובלת על כל הצדדים.
אלי אלאלוף: אם לא, נהיה במצב קשה.
<אבי סלומה: בעיקר אנחנו.
אלי אלאלוף: ידידי איציק שמולי ואני כאן כדי לעזור למצוא נוסחה.
<משה רוטמן: אני רוצה לומר לוועדה שדואגת לעובדים, היכן נמצאים הנכים.
<משה רוטמן: ב-2002 עלות עובד זר עלתה לנו – ואני מדגיש לנו, כמעסיקים כי זה גם דבר שצריך להוריד אותו כי כמו שנכה לא יכול לקבל משכנתה, הוא לא יכול להיות מעסיק כי קצבת ההתקיימות שלו היא לא השכר שלו – 300 דולר.
<משה רוטמן: היום עובד זר עולה לנו 10,000 שקלים.
<משה רוטמן: המדינה הכירה בכך שמגיעים לו תנאים ומדובר בנכים הכי קשים.
<משה רוטמן: השר"ם שהם מקבלים, אותה תוספת מיוחדת, היא אפילו לא חצי מעלות העסקת עובד זר.
אלי אלאלוף: אבל תוספת השר"ם הייתה קשורה לזה.
אלי אלאלוף: התוספת הייתה מיוחדת לשכר המינימום.
<משה רוטמן: כן, היא הייתה מיוחדת.
אלי אלאלוף: התיקון הזה לא יכול לאפשר לנו להתרחב ולהגיע לפתרונות לכל הבעיות של העובדים הזרים, ולדעתי יש בעיה.
אלי אלאלוף: אני מבקש שלא ניקח את הדיון הזה כבסיס לדיון רחב בכל תחומי החיים של העובדים הזרים ואנשי הסיעוד.
אלי אלאלוף: בוא נתמקד בנושא שנמצא היום על השולחן.
<משה רוטמן: אני ארים את היד בהמשך.
<חיים שרון: אני במקצוע שלי יועץ מס מזה עשרים שנים.
<חיים שרון: אני פגוע CP מלידה, גם אשתי פגועת CP מלידה.
<חיים שרון: באתי להשמיע את זעקתנו, של הנכים.
<חיים שרון: אנחנו לא יכולים כמשפחה להתקיים ללא עובד זר.
<חיים שרון: אנחנו מעסיקים עובדת זרה כמעט 12 שנים.
<חיים שרון: לא הייתה לנו ברירה אלא להעסיק עובד זר בגלל נכותנו.
<חיים שרון: במשך השנים המשכורות הלכו והשתוללו, מ-480 דולר הגענו כמעט לאלפיים דולר בחודש עבור העסקת עובד זר.
<חיים שרון: החוק החדש מטיל עלינו עוד נדבך שהמעסיקים הפכו להיות פרה חולבת של העובדים הזרים.
<חיים שרון: אני טוען שלפי חוק הפנסיה הממלכתי שהונהג במדינה, מרכיב הנכות בתוך הפנסיה ולמה עכשיו צריכים לתת פיצוי נוסף לעובדים הזרים בשעה שבפנסיה יש מרכיב של נכות וזאת חובתי?
<חיים שרון: למה מטילים עלי עוד נדבך נוסף בהגדלת ההפרשה לביטוח בריאות?
<חיים שרון: להוסיף כסף בסל שקיים להם בתוך הפוליסה של הפנסיה?
<חיים שרון: בתוך הפנסיה יש להם ביטוח נכות ולכן למה מטילים עלי לשלם עוד כסף לדבר הזה?
<חיים שרון: את זה אני לא מבין.
<חיים שרון: אני אומר עוד דבר.
<חיים שרון: בשעה שאנחנו משלמים לחברות פרטיות ביטוח בריאות, למה המדינה לא תבוא ותגיד שעובד זר שעובד למען נכה יבוא מתוקף חוק בריאות ממלכתי ונשלם את הכסף למדינה?
<חיים שרון: למה צריך לשלם לחברה פרטית?
<חיים שרון: למה להעצים את החברות הפרטיות ואותנו למוטט?
<חיים שרון: אני אומר את זה מעומק לבי כי זה כואב לי.
<חיים שרון: אני מגדל שני ילדים, בן 12 ובן 10, וזה קורע אותנו כלכלית.
<חיים שרון: אנחנו לא עומדים בעומס הזה אבל אין לנו ברירה.
<חיים שרון: הקצבה עומדת על 3,000 שקלים וכל פעם מטילים עלינו עוד נדבך ועוד דבר ועוד דבר.
<חיים שרון: די.
<חיים שרון: מספיק.
<חיים שרון: לא עומדים בזה.
<חיים שרון: באתי למחות כאן ולזעוק את זעקתי כי אנחנו כבר לא יכולים.
<חיים שרון: עכשיו מביאים לנו עוד חוק.
<חיים שרון: זה לא עוד 12, זה לא עוד 14, זה לא עוד 15.
<חיים שרון: אני לא אקפח עובדים, אני לא אעשה את העובדים האלה עבדים אבל יש גבול.
<חיים שרון: יש גבול לתת.
<חיים שרון: אני לא מבין, עובד במדינת ישראל מקבל שמונים אלף שקלים פיצוי אם הוא הופך להיות נכה ואני כעובד מפריש 2.5 אחוזים לאובדן כושר עבודה ועושה זאת באופן אישי ולא המעסיק הוא זה שמשלם לי את זה ולכן למה אני צריך להפריש לעובד זר?
<חיים שרון: הוא בא ממדינה זרה, הוא בא כעובד ארעי.
<חיים שרון: עד מתי זה יימשך?
<שמרית גיטלין שקד: הילה, את יכולה להתייחס לנושא של תשלום פנסיה לעובדים הזרים ואם בפועל היום זה נעשה?
<שמרית גיטלין שקד: הדובר העלה טענה שיש להם רכיב נכות בביטוח הפנסיה שלהם.
<הילה רענן: נכון להיום צו הרחבה על פנסיה חובה חל על המעסיקים במדינת ישראל אבל חברות ביטוח ברמת העיקרון לא מוכנות לבטח עובדים זרים בפנסיה ולכן אנחנו מנסים לפעול לקידום תקנות הפיקדון שאמורות להוות איזשהו מרכיב שהוא מעין פנסיוני ואמור לעודד את היציאה מהארץ של העובדים הזרים בסוף תקופת ההעסקה שלהם.
<הילה רענן: נכון להיום הם לא מפקידים פנסיה לחברות הביטוח.
<חיים שרון: אבל הם מקבלים את זה ככסף.
<חיים שרון: הם לוקחים כסף, שישה אחוזים.
<חיים שרון: מהדם שלנו.
<חיים שרון: זה אבסורד.
<חיים שרון: לפי החוק אני חייב לנכות להם 35 אחוזים ואם אני לא מנכה במקור 35 אחוזים, אני עובר עבירה.
<הילה רענן: אתה לא מנכה מהמקור שלהם.
<הילה רענן: אתה אמור לתת להם בנוסף.
אלי אלאלוף: לא הבנתי את ההערה שלך.
<חיים שרון: לפי פקודת מס הכנסה, כספים לפנסיה שנמשכו מקופות הגמל לפני הזמן, חייבים במס של 35 אחוזים.
<חיים שרון: אני כמעסיק צריך לתת להם את הכסף במזומן.
<חיים שרון: אני עובר עבירה אם אני נותן להם את הכסף במזומן.
<חיים שרון: אני נותן להם עוד בונוס, אני מסדר להם שישה אחוזים מהפנסיה משנת 2008.
<חיים שרון: איפה האבסורד הזה?
<חיים שרון: על מה פנסיה?
<חיים שרון: הוא בא כעובד ארעי.
<חיים שרון: המדינה משלמת קצבת זקנה?
<חיים שרון: היכן שזה נוגע למדינה, המדינה לא משלמת.
<חיים שרון: המדינה לא משלמת להם זכויות מינימליות ולכן למה שאני אשלם להם פנסיה?
<חיים שרון: אם המדינה לא משלמת להם פנסיה, למה אני צריך להפריש לפנסיה?
<הילה רענן: צו ההרחבה על פנסיה חובה חל על כל המעסיקים במשק.
<חיים שרון: אבל הוא עובד ארעי.
<הילה רענן: אבל הוא עובד ומגיעות לו זכויות.
<חיים שרון: אני רוצה לראות שעובד בערב הסעודית מקבל תנאים כאלה.