GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: אני הגעתי למדינת ישראל בשנת 1979 וקיבלתי רישיון גם ממשרד החינוך וגם ממשרד הבריאות אחרי המבחנים.
סופה לנדבר: הייתי בדרום קלינאית תקשורת עם תואר שני והייתי לבד.
סופה לנדבר: גם מארצות הברית הגיעו רק עם תואר ראשון.
סופה לנדבר: אנחנו כאן בונים מסלול כדי לפגוע בעולים.
סופה לנדבר: אתה צודק, אדוני היושב ראש, באמרה שלך.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים בחקיקה הזאת להקל ולא לפגוע.
סופה לנדבר: הם מוכרים כמקצוע ועובדים במקצוע בצרפת, הם טובים, הם מצוינים, עם שלם מקבל את השירות מהאנשים האלה ומקבל אותו ברמה גבוהה ולכן מה פתאום במדינת ישראל אומרים שהם פחות מאלה שמלמדו בהדסה או במקום אחר.
<נטליה זליגר: לא אומרים שהם פחות.
<נטליה זליגר: סליחה, מה אנחנו אומרים שהם פחות?
<נטליה זליגר: צר לי שזאת התחושה.
<נטליה זליגר: אנחנו לא אומרים שהם פחות.
<נטליה זליגר: אנחנו אומרים שברגע שנפתר העניין הזה של החוק, המחוקק קבע שצריך תואר אקדמי, ואנחנו מברכים על כך שעכשיו אנחנו אומרים שלא צריך תואר אקדמי, למה חושבים שאנחנו חושבים שהם פחות?
<קריאה: אם כן, מה ההיגיון בסעיף הזה?
סופה לנדבר: הם מגיעים כבר עם מקצוע.
סופה לנדבר: הם כבר עבדו במקצוע ואני חושבת שרמת הלימודים בצרפת היא לא פחות מאשר הרמה בישראל, עם כל הכבוד לנו.
<קריאה: ברגע שיש לנו סעיף שאומר שהמדינה מכירה בתעודת הסיום של אותו מוסד לימודים, הסעיף הזה מיותר לחלוטין.
<קריאה: הוא רק ייצור לכם התנגשויות במקרים בהם המדינה כן מכירה וגם יש מסלול אקדמי.
<קריאה: לשם מה?
<קריאה: הוא ממש מיותר.
<קריאה: כבר קבעתם שצריך שהתעודה הזאת תהיה מוכרת על ידי המוסדות של אותה מדינה.
רוברט אילטוב: זאת גם הוראת שעה לחמש שנים.
רוברט אילטוב: אם יהיו שינויים, אפשר יהיה לדון על זה אחר כך.
רוברט אילטוב: ביטלתם את הוראת השעה.
רוברט אילטוב: טוב מאוד.
אלי אלאלוף: למה שנשאיר הוראת שעה?
אלי אלאלוף: הפתעות יהיו בסוף.
<נעמי שרויאר: שתי הערות לסדר.
<נעמי שרויאר: אנחנו קצת מטים את הדיון לעלייה מצרפת אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להתייחס לכולם.
<שמרית שקד גיטלין: החוק הזה מתייחס לכולם.
<נעמי שרויאר: צריך שהוא יתאים לכולם.
<נעמי שרויאר: קרו מקרים שהגיעו עם סטנדרטים שונים ואנחנו צריכים להיות ערים לזה.
אלי אלאלוף: החוק לא מזכיר פעם אחת את המילה צרפת.
<נעמי שרויאר: עמדת העמותה לריפוי בעיסוק היא שאי אפשר לוותר על הבחינה.
<קריאה: אף אחד לא ויתר על הבחינה.
<דניאל וייס: אני רוצה להעיר בהמשך לבקשת היושב ראש ממשרד הבריאות לבדוק.
<דניאל וייס: כל מה שנאמר כאן במת חל גם על הנושא של פודיאטרים בכל הרמות.
<קריאה: רוב הדברים כבר נאמרו, אבל הסעיף הזה באמת לא ברור מה הוא נועד לקדם.
<קריאה: אם יש שמדינה שמכירה גם בתואר וגם בלימודים, מה הוא נועד לקדם?
<קריאה: סימן השאלה הזה לא קיבל כאן מענה מצד הגורמים שניסחו את הצעת החוק.
אלי אלאלוף: אמרנו שמי שיש לו תעודה ואחר כך רישיון במדינה, אחרי הבחינה הוא יכול לתפקד כאן.
רוברט אילטוב: אנחנו מתקנים את הסעיף הזה.
אלי אלאלוף: אני חושב שכאן אין ויכוח.
<קלאודיה כץ: אם אתם מתקנים, אני קיבלתי.
<גמליאל גוטשל: רציתי לוודא.
<גמליאל גוטשל: בתהליך שיש הגשה במשרד הבריאות למועמד במקצועות הפרה-רפואיים, האם אתם מבקשים הכרת תארים מאגף להכרת תארים?
<גמליאל גוטשל: האגף להכרת תארים במשרד החינוך מבקש תואר אקדמי ואם לא, הוא לא מוכר.
אלי אלאלוף: הכתובת הראשונה של רופא, למי הוא פונה בפנייה הראשונה?
<קלאודיה כץ: הוא מתחיל אתנו אבל הוא לא פונה אלינו כרופא.
<קלאודיה כץ: אנחנו מלווים את העולים מהיום הראשון שלהם בארץ.
<קלאודיה כץ: לכל עולה אנחנו מצמידים יועץ אישי שהוא בעצם דואג לו לכלל מכלול הצרכים.
<קלאודיה כץ: בין היתר, בחודש הראשון לשהותו בארץ, נבנית לו תכנית תעסוקתית ובמסגרת התכנית מוסבר לו, אם הוא מקצוע רישוי, למי הוא פונה ואיך הוא פונה.
<קלאודיה כץ: יש לנו אתרי אינטרנט מחוברים עם לינקים למשרד הבריאות ולכל המשרדים על מנת לשמור על מידע עדכני.
<קלאודיה כץ: יש איגרת לאדם שמגיע עם מקצוע רישוי.
<קלאודיה כץ: כמובן שאת הרישיון שלו הוא מסדיר במשרד הייעודי.
<קלאודיה כץ: הדרך מאוד מוסדרת.
<קריאה: אני מציע שתחום העלייה יהיה גם במשרדי הסוכנות או במשרדים אחרים של נפש בנפש בארצות הברית.
<קלאודיה כץ: יש את זה.
<ויקי סטרוק: אני מבקשת הסבר לגבי בחינת התואר ובחינת הרישיון.
<ויקי סטרוק: מה התהליך לאחר מכן?
<ויקי סטרוק: הבחינה.
<ויקי סטרוק: בתוספת הראשונה כתוב שקודם כל יש את השקילה לתואר, אם זה כן מתאים או לא מתאים ולאחר מכן הכשרה מעשית במשך תקופה שנקבעת בתקנות.
<ויקי סטרוק: לאחר מכן יש את הבחינה.
<נטליה זליגר: הכשרה מעשית זה משהו שנעשה במסגרת הלימודים.
<נטליה זליגר: אנחנו לא דורשים הכשרה מעשית נוספת.
<נטליה זליגר: זה מה שניתן במסגרת הלימודים.
<נטליה זליגר: יש אפשרות גם להציג בפנינו חלופה של שנה של עבודה בחוץ לארץ שהיא חלופה לשעות ההכשרה המעשית שנעשית במסגרת הלימודים.
<שמרית שקד גיטלין: אני רוצה להעיר.
<שמרית שקד גיטלין: אני חושבת שתצטרכו לעשות תיקון בתקנות כדי לאפשר את זה כי התקנות כפי שהן היום אומרות שבעצם הפטור הזה מהכשרה מעשית עליו את מדברת, הוא למי שהוא בעל תואר אקדמי ממוסד להשכלה גבוהה בחוץ לארץ והוא בעל הרישיון או התעודה הנדרשים לצורך עיסוק במקצוע הבריאות במדינה בה הוא עסק באותו מקצוע.
<שמרית שקד גיטלין: בעל ניסיון עבודה של שנה לפחות במדינת החוץ במוסד שהכיר בו המנהל, פטור מהכשרה מעשית.
<שמרית שקד גיטלין: הרישא של הסעיף כמו שקראתי מדברת על בעל תואר אקדמי.
<שמרית שקד גיטלין: אם את מתכוונת לתת פטור גם לאנשים שהם לא עם תואר אקדמי אלא אנשים שבאו עם תעודה, תצטרכו לתקן את התקנות.
<קריאה: אפשר לתקן עכשיו.
<שמרית שקד גיטלין: אתם תביאו לנו תיקון לתקנות האלה.
אלי אלאלוף: במסגרת תיקון החוק, נעשה גם תיקון תקנות.
אלי אלאלוף: תעבירו לנו את זה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים תוך שבועיים לחזור לחוק.
רוברט אילטוב: דרך אגב, מתי יותקנו התקנות?
רוברט אילטוב: מיד אחרי החוק?
אלי אלאלוף: בו זמנית.
<שמרית שקד גיטלין: במקביל.
אלי אלאלוף: אם אין לנו אפשרות לעשות כאן הכשרה מעשית או התנסות מעשית, אי אפשר לעשות התנסות מעשית במקום ממנו בא האיש ולא בארץ?
<קריאה: בוודאי שאפשר.
<נטליה זליגר: הכשרה מעשית בכל המקצועות שנמצאים כאן, חוץ מתזונה שבארץ זה שונה, כל הכשרה מעשית תיעשה במהלך הלימודים.
<נטליה זליגר: זה גם הפורמט שקיים בעולם.
אלי אלאלוף: אבל אין אחד שמגיע לכאן ואתם אומרים לו שהוא זקוק להכשרה מעשית.
<נטליה זליגר: בחוק כתוב שצריך לעשות הכשרה מעשית, כל מקצוע בהיקף שלו, סביב אלף שעות, סביב 960 שעות.
אלי אלאלוף: אם הוא עושה אותה במקום אחר אחרי שהוא בא לכאן?
<נטליה זליגר: זה הכי טוב שיכול להיות.
<נטליה זליגר: רוב האנשים שפונים אלינו, אלה אנשים שכבר סיימו את ההכשרה המעשית שלהם.
<נטליה זליגר: להפך.
<נטליה זליגר: אנחנו מתקשים עם אנשים שבאים עם חוסר של שעות הכשרה מעשית – זה מה שאמרתי קודם לכן – אנחנו מתקשים למצוא להם אפשרות להשלים את ההכשרה המעשית בארץ.
אלי אלאלוף: אז הוא הוא ידחה את העלייה שלו.
<נטליה זליגר: לא.
<נטליה זליגר: מי שעבד לפחות שנה במקצוע בחוץ לארץ, זה יכול להוות חלופה להכשרה מעשית.
<נטליה זליגר: שוב, ההיקף של ההכשרה המעשית הוא לפי סטנדרטים בינלאומיים.
<נטליה זליגר: בריפוי בעיסוק זה אלף שעות.
<נטליה זליגר: זה מה שבדרך כלל נעשה בעולם.
אלי אלאלוף: כך צריך להדריך את העולים.
אלי אלאלוף: יש להם אפשרות לעשות זאת במדינה המקורית שלהם.
<שמרית שקד גיטלין: הם יביאו תיקון לתקנות ובעצם כל אחד שעבד שנה בחוץ לארץ, יהיה פטור מהכשרה מקצועית.
<נטליה זליגר: כך אנחנו עושים עכשיו.
<שמרית שקד גיטלין: עם תואר אקדמי.
<נטליה זליגר: זה אותו הדבר.
אלי אלאלוף: תקנו את התקנה.
אלי אלאלוף: תנסו לעשות זאת בשבועיים הקרובים.
<קתי אזורר: אני רוצה להעלות נקודה שלא דיברנו עליה עד עכשיו לגבי העולים שעלו בתקופת המעבר לארץ וקיבלו רשות לעסוק במקצוע.
<קתי אזורר: אני רוצה להתייחס לזה ולבקש שמי שעסק בארץ באחריות מדריכה מוכרת והוא בעל תואר מוכר במשרד הבריאות, אפשרות לקבל פטור מהבחינה.
<קתי אזורר: היא כבר עבדה בארץ וקיבלה מהממונה עליה מכתב המלצה.
<קתי אזורר: אני יודעת שבזמנו באותה מידה, הישראלים, לפני החוק, שנפלו בין הכיסאות, כן קיבלו את הפטור מהבחינה הממשלתית.
<קתי אזורר: הייתי רוצה שנתייחס לזה.
<שמרית שקד גיטלין: את יכולה לחזור שוב על הסיטואציה עליה את מדברת?
<קתי אזורר: כן.
<קתי אזורר: אני רוצה לחזור לתקופת המעבר.
<קתי אזורר: במקצוע שלנו נתנו לנו רשות לעבוד בארץ לפני החוק כשהייתה לנו מדריכה שראתה את העבודה שלנו והייתה מאוד מרוצה.
<קתי אזורר: אני שואלת למה מי שבמצב הזה מופנית לבחינה הממשלתית שאמורה לברר את הידע הבסיסי שלה?
<שמרית שקד גיטלין: הייתה לך תעודת הכרה במעמד?
<קתי אזורר: לא תעודת הכרה אלא מכתב שאני יכולה לעסוק במקצוע שלי בארץ, עד חקיקת החוק.
<קתי אזורר: האנשים האלה, למה לא לתת להם פטור מהבחינה.
<שמרית שקד גיטלין: על כמה שנים של עיסוק במקצוע אנחנו מדברות?
<קתי אזורר: לפחות שנה.
<שמרית שקד גיטלין: את מדברת על אנשים שעובדים עשרים שנים במקצוע?
<קתי אזורר: לא.
<קתי אזורר: אני עובדת בארץ פחות מחמש שנים.
<שמרית שקד גיטלין: אבל בסך הכול.
<קלאודיה כץ: מקסימום ארבע שנים ומינימום שנה.
<שמרית שקד גיטלין: אני שואלת כמה בסך הכול שנים עבדו האנשים האלה במקצוע.
<שמרית שקד גיטלין: אלה אנשים שיש להם ותק של עשרים שנים במקצוע?
<קתי אזורר: את מתכוונת בצרפת?
<שמרית שקד גיטלין: גם וגם.
<קתי אזורר: לרוב יש ותק במקצוע אבל אני לא מתייחסת לנקודה הזאת.
<קתי אזורר: אני מתייחסת לנקודה שנתנו בארץ אפשרות לעבוד והם קיבלו שנה מעשית עם מדריכה שאחראית בקופות חולים, משרד החינוך ועוד מקומות ואני שואלת למה להגיש אותם לבחינה הממשלתית.
<קתי אזורר: אלה הוראות מעבר ואני חושבת שצריך לדרוש פטור מהבחינה לאנשים האלה.
<נטליה זליגר: קודם כל, היום כל אחד צריך לעשות בחינה.
<נטליה זליגר: תואר אקדמי או בלי תואר אקדמי, צריך לעשות בחינה.
<נטליה זליגר: זה אחד מיסודות החוק.
<נטליה זליגר: היום כל אחד צריך לעשות בחינה.
<נטליה זליגר: הגברת מדברת על הוראות מעבר שהיו לפני החוק.
<נטליה זליגר: מי שהיה לו תואר אקדמי ועסק שנה בארץ טרם חקיקת החוק, קיבל אפשרות לקבל תעודה בלי בחינה.
<נטליה זליגר: מי שלא השלים את שנת העיסוק, קיבל תעודה זמנית.
<נטליה זליגר: השלים את שנת העיסוק שלו וקיבל תעודה בלי בחינה.
<נטליה זליגר: זה למי שהיה תואר אקדמי.
<נטליה זליגר: אני מזכירה לכם שבהוראות המעבר, נכנסו גם אנשים בלי תואר אקדמי.
<נטליה זליגר: בסעיף 58(ה) של השכלה מתאימה, אנשים שבהוראות המעבר הייתה להם השכלה מתאימה - זה מאוד דומה לנושא הזה – עבדו חמש שנים בארץ וניגשו לבחינה.
<נטליה זליגר: לא היה פטור מבחינה למי שלא היה לו תואר אקדמי.
<נטליה זליגר: אנשים שעבדו בארץ חמש שנים וההשכלה שלהם הייתה השכלה מתאימה, קיבלו אפשרות לגשת לבחינה מיוחדת של 120 שאלות במקום מאה שאלות, עברו אותה וקיבלו את הרישיון.
<קתי אזורר: אבל לא קיבלנו.
<נטליה זליגר: לא נכנסתם לזה.
<נטליה זליגר: אם היה לך חמש שנות עיסוק, היית ניגשת לבחינה.
<קתי אזורר: בחינה מיוחדת.
<קתי אזורר: אני לא מדברת על זה.
<נטליה זליגר: היית ניגשת לבחינה.
<קתי אזורר: הצרפתיות שעבדו חמש שנים בארץ, נתנו להן רישיון.
<נטליה זליגר: מי שהיה לו תעודת הכרה בעבר.
<נטליה זליגר: זה סיפור אחר לגמרי.
<קתי אזורר: למה לא להכניס עכשיו?
<נטליה זליגר: אם לא הייתה לך בעבר תעודת הכרה במעמד, מה שבוטל בשנת 2005, והיית באה ועובדת בארץ משנת 1995 עד שנת 2000 ולא היה לך תואר אלא היית בוגרת מוסד לימודים בצרפת, היינו מאשרים לך לגשת לבחינה.
אלי אלאלוף: ברגע שהחוק הזה נכנס לתוקף, ובעזרת השם זה עניין של שבועות, כל ההוראות הקודמות מתבטלות.
<נטליה זליגר: הוראות המעבר עליהן אנחנו מדברים, אלה הוראות שפג תוקפן.
<שמרית שקד גיטלין: לא כולן.
<שמרית שקד גיטלין: יש עוד כאלה שהן בתוקף.
<שמרית שקד גיטלין: נגיד אנשים שהיו להם תעודות הכרה במעמד, הם עדיין יכולים.
אלי אלאלוף: תשלימו את הקריאה בבקשה.
<שמרית שקד גיטלין: את סעיף קטן (ד) הקראתי.
<שמרית שקד גיטלין: אני מבינה שהוועדה מתנגדת – כרגע זאת העמדה שהובעה בוועדה – לנושא של רק אם לא היה תואר אקדמי ראשון במקצוע בריאות.
<שמרית שקד גיטלין: הזכרתי בתחילת הדברים שכרוך בזה תיקון נוסף שהכנסנו אותו לאותו פרק, אבל אני מניחה שאם מתבטל סעיף קטן (ד), יצטרך להישאר משהו בנוסח מה שיש היום בפסקה (2) אותה מחקנו שמדברת על כך שהוא לא היה אזרח ישראלי או בעל רישיון לישיבת ארעי או בעל רישיון לישיבת קבע בניסוח אחר.
<שמרית שקד גיטלין: ברור שאלה שני דברים שונים.
<שמרית שקד גיטלין: מחקתי את זה כאן כי הכנסתי את זה לסעיף קטן (ד).
<שמרית שקד גיטלין: אם סעיף קטן (ד) נמחק, הוועדה צריכה להבין שיש כאן נושא אחר וזה הנושא שמשרד הבריאות הכניס אותו בשתי פסקאות ואני הכנסתי את הכול בפסקה אחת.
<שמרית שקד גיטלין: פסקה (ד) הייתה מחולקת לשתי פסקאות, (1) ו-(2).
<שמרית שקד גיטלין: מחקנו את פסקה (2) והכנסנו את הכול לסעיף קטן (ד).
<קריאה: ב-(ד) המוצע זה לא קיים.
<שמרית שקד גיטלין: זה קיים.
<שמרית שקד גיטלין: זה מחוק כי הכנסתי את זה לתוך סעיף קטן (ד).
<שמרית שקד גיטלין: לא ניתן היה ללמוד לתואר אקדמי במקצוע הבריאות במדינה בה התגורר דרך קבע.
<שמרית שקד גיטלין: הכוונה הייתה באמת לתת ביטוי להוראה שנמצאת בפסקה (2).
<שמרית שקד גיטלין: זאת הכוונה של משרד הבריאות כרגע.
<שמרית שקד גיטלין: לדוגמה, מי שנמצא בישראל, חי בישראל ויוצא ללימודים בחוץ לארץ, הכוונה היא שהסעיף לא יחול עליו כי מבחינתם לא נועד לאפשר מעקף.
<שמרית שקד גיטלין: כרגע, מכיוון שכל הסעיף הזה נמחק, לכאורה צריך לחזור לאיזשהו נוסח של סעיף (2) ואם לאנשים יש התייחסות לנושא הזה, זה הזמן והמקום לתת את ההתייחסות כדי שנוכל להצביע בדיון הבא ולא לחזור על זה.
<שמרית שקד גיטלין: בגדול, הכוונה היא לתת איזשהו מעמד.
<אביטל אגמון ברקוביץ': המטרה מלכתחילה הייתה להתחשב במי שלא הייתה לו אופציה.
<אביטל אגמון ברקוביץ': מי שהייתה לו אופציה ללמוד במקום אקדמי והוא בחר במקום שלא, למה להשמיט את זה?
<שמרית שקד גיטלין: אבל יש לכם התייחסות ספציפית לנושא של ישראל?
<שמרית שקד גיטלין: פסקה (2) נועדה לשקף את הנושא של אנשים שיוצאים מישראל ללמוד בחוץ לארץ.
<אביטל אגמון ברקוביץ': נכון, אבל את זה סיכמנו.
<אביטל אגמון ברקוביץ': הגדרנו את זה אם התגורר דרך קבע.
<שמרית שקד גיטלין: אבל נראה שהוועדה רוצה להוריד את כל הנושא הזה.
אלי אלאלוף: אני לא מבין למה מקצועות אחרים מותר לישראלים לנסוע ולחזור וכאן במקצועות האלה, לא.
<קריאה: יש הבדל בין מקצועות שלומדים בחוץ לארץ לבין מה שלומדים כאן.
רוברט אילטוב: אנחנו רוצים לתת אופציה לעולים.
רוברט אילטוב: אנחנו לא רוצים לתת אופציה לכולם.
אלי אלאלוף: זה לא סותר.
רוברט אילטוב: אם יש להם אפשרות ללמוד כאן, שילמדו כאן.
אלי אלאלוף: זה לא בא להגביל את הוותיקים.
רוברט אילטוב: במקרה הזה אנחנו בצד של משרד הבריאות.
<קריאה: אחרת אנחנו מייתרים את החוק כי החוק הזה נועד לעולים.
<קריאה: הוא לא נועד למי שרוצה עכשיו לחפש שקיצורי דרך ללמוד בחוץ לארץ.
אלי אלאלוף: מישהו שנוסע מישראל לחוץ לארץ, חוזר עם התואר והרישיון?
<נטליה זליגר: אם זה מקום מוכר, אין בעיה.
<נטליה זליגר: אם יש לו תואר ממקום מוכר, אין בעיה.
<נטליה זליגר: הרבה ישראלים נוסעים ללמוד בחוץ לארץ וחוזרים, וזה בסדר גמור.
<נטליה זליגר: אנחנו לא רוצים שייסעו ללמוד בחוץ לארץ ברמה ובמוסדות שהם לא אקדמיים.
<קריאה: את מערערת על רמת המוסדות בצרפת.
עודד פורר: אם מישהו החליט שהוא רוצה ללמוד רפואה בחוץ לארץ ולא בארץ.
עודד פורר: הוא עוזב את הארץ ונוסע ללמוד בחוץ לארץ.
עודד פורר: הוא ילמד בתנאים ובמוסדות מסוימים שהוא יודע שהם מוכרים כאן.
עודד פורר: החוק הזה בא לדבר על מי שלא הייתה לו אופציה.
עודד פורר: הוא חי בחוץ לארץ כי הוא נולד שם והוא גדל שם.
עודד פורר: שם הוא חי.
עודד פורר: לא הייתה לו אלטרנטיבה אחרת ולכן הוא כפוף לדיני המדינה בה הוא חי.
עודד פורר: הוא עשה עלייה והגיע לכאן והוא לא יכול לשנות את כל תהליך ההכשרה שלו בגיל ארבעים או יותר.
עודד פורר: אנחנו רוצים לעודד אותו ולאפשר לו וזה מה שהחוק הזה בא לעשות.
עודד פורר: החוק לא בא ליצור איזשהו מסלול עוקף שאם יש דרישה לתואר אקדמי לקלינאי תקשורת בישראל, כולם יגידו בשביל מה נלמד בישראל.
רוברט אילטוב: שייסע ללמוד במקום מוכר.
עודד פורר: יכולים ללמוד במקומות שמתאימים לכאן, כמו שלומדים רפואה.
עודד פורר: יש אנשים שלומדים בחוץ לארץ רפואה, חוזרים לכאן, עושים את הבחינה וממשיכים.
עודד פורר: מי שנוסע, יש לו את הבחירה לאן לנסוע.
עודד פורר: מי שנולד בצרפת ועבד בצרפת, הוא לומד בצרפת.
עודד פורר: אבל מישהו שיוצא מכאן, הוא יכול להגיד שהמקום המתאים ללמוד קלינאות תקשורת, זה נניח באיטליה.
עודד פורר: אז הוא יטוס לאיטליה וילמד שם.
<קריאה: אם מישהו ציוני ועולה לארץ לעשות צבא, אחר כך חוזר ללמוד בצרפת כי משפחתו שם ואחר כך רוצה להגיע לארץ?
<קלאודיה כץ: 25 אחוזים של אנשים.
אלי אלאלוף: היות ויש כאן חילוקי דעות בין חברי הכנסת, תנו לנו לעשות התייעצות.
<קריאה: אני רוצה תשומת לב, גם של עודד, לכך שאם מחליטים שזה הכיוון, שלא לאשר לישראלים ללמוד בחוץ לארץ, צריך להיזהר לגבי עולים גוררי זכאות.
<קריאה: אנשים שעלו לישראל, משפחות עם ילדים, אפילו ילד קטן שנניח גדל כאן כמה שנים ויש לו אזרחות ישראלית מרגע שהוא קיבל מעמד עולה, המשפחה לא הסתדרה, נסעה לגור בחזרה בצרפת, הוא גדל, הלך ללמוד שם במוסד, הוא עדיין ישראלי והוא למד במוסד לא אקדמי.
<קריאה: לא יכול להיות שיפגעו בו בגלל שיש לו אזרחות ישראלית, שזה הנוסח שהיה מוצע מלכתחילה.
<קריאה: הנוסח הוא לא בעייתי.
<קריאה: כל הסעיף הוא בעייתי.
רוברט אילטוב: אין בעיה לעולים.
רוברט אילטוב: אפשר לעשות את ההחרגות המתאימות, אבל זה לא צריך להיות פתח לכל אזרח ישראלי שחי כאן ונולד כאן ופתאום יש לו איזה מסלול.
<שמרית שקד גיטלין: ׁׁ(3) המנהל רשאי להורות במקרים חריגים כי המבקש לא יקבל תעודה לפי סעיף קטן זה, אלא לאחר שעסק במקצוע הבריאות בהיקף ניכר בישראל, במשך 12 חודשים לפחות, במקום שבו האחראי או הממונה הוא בעל תעודה באותו מקצוע בריאות והוכיח ידע וניסיון במקצוע הבריאות בתום התקופה האמורה להנחת דעתו של המנהל.
<שמרית שקד גיטלין: לצורך כך, רשאי המנהל להעניק תעודה זמנית במקצוע הבריאות שתוקפה יוגבל עד 24 חודשים (בפסקה זו – תעודה זמנית) למבקש שהוכיח להנחת דעתו של המנהל כי מתקיימים בו כל התנאים בסעיף זה למעט פסקה זו.
<שמרית שקד גיטלין: המנהל רשאי להגביל תעודה זמנית בכל תנאי הדרוש לדעתו כדי להבטיח את בריאות הציבור לרבות איסור עיסוק בפעולות מסוימות שקבע או עבודה במקומות בעלי מאפיינים מסוימים בלבד, בהתחשב, בין השאר, בהשכלתו ובניסיונו המקצועי של המבקש.
<שמרית שקד גיטלין: מי שניתנה לו תעודה זמנית, יראו אותו כבעל תעודה במקצוע בריאות, כל עוד התעודה הזמנית עומדת בתוקפה, ובכפוף לתנאים שנקבעו בה.
אלי אלאלוף: יש לי כאן בקשה ואני שואל בעיקר את אנשי המקצוע.
אלי אלאלוף: אני חושב ש-12 חודשים זו תקופה ארוכה מדי.
אלי אלאלוף: מספיקים שישה חודשים.
אלי אלאלוף: אני מבקש גם את ה-24 חודשים לקצר למחצית התקופה.
אלי אלאלוף: מי שלא מצליח חס ושלום בשישה חודשים, לא יצליח גם ב-12 חודשים.
אלי אלאלוף: אבל מי שיכול להוכיח בשישה חודשים, תשחררו אותו.
אלי אלאלוף: לא צריך תקופה של 12 חודשים.
<קלאודיה כץ: העניין הוא שלפעמים עולים גם בתקופה שניתנת להם על פי החוק, באים ומבקשים הארכה כי יש תנאים ועד שמבינים אותם ונותנים להם להתבטא או לא.
<קלאודיה כץ: אני הייתי מבקשת כן לקצר את התקופה לשישה חודשים אבל לאפשר את המקסימום של 24 חודשים.
אלי אלאלוף: שיעשה בזמנו הפרטי, אבל שהמערכת לא תעכב אותו 12 חודשים.
<קלאודיה כץ: המערכת לא תעכב אותו אבל אם הוא לא הצליח, הוא נפל.
<קלאודיה כץ: זה הרי תוך כדי עבודה.
<קלאודיה כץ: אפשר לכתוב שישה חודשים ולתת אופציה ל-12 חודשים בל שה-24 חודשים יישארו.
אלי אלאלוף: כאופציה אישית.
אלי אלאלוף: לא כמערכת.
אלי אלאלוף: למה המערכת צריכה להאריך לו את התקופה?
<קריאה: הוא עובד.
<קריאה: הוא מרוויח כסף.
אלי אלאלוף: ומה יקרה אם יהיה לו רישיון כבר ביד?
אלי אלאלוף: אני חושב שכדאי לקצר את לוחות הזמנים.
אלי אלאלוף: חבר'ה, זאת תקופה שאנשים מרגישים פגועים.
אלי אלאלוף: קצרו להם את התקופה הזאת.
<שמרית שקד גיטלין: במשך שישה חודשים?
אלי אלאלוף: שישה חודשים.
<שמרית שקד גיטלין: שישה חודשים לפחות.
<שמרית שקד גיטלין: (4) סעיף קטון זה יעמוד בתוקפו עד ליום ט"ז בטבת התשפ"א (31 בדצמבר 2020).
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים לעשות מזה חוק, בלי מגבלת זמן, בלי הארכה מותנית וכולי.
<נטליה זליגר: שזה לא יהיה בהוראת שעה?
<נטליה זליגר: אני חושבת שזה מרוקן את החוק מתוכן.
<נטליה זליגר: את החוק הבסיסי.
<נטליה זליגר: אחת הבשורות שהחוק הזה הביא, זה בעצם ייצוב של מעמד מקצועות הבריאות וחלק מהייצוב של המעמד היא האקדמיזציה.
<נטליה זליגר: ברוב המדינות בעולם מתיישרים לפי זה ולומדים בצורה כזאת.
<נטליה זליגר: ברגע שאנחנו נותנים את הפתח הזה – ושוב, אנחנו לא רואים לנגד עינינו רק את העולים מצרפת או עולים מספרד וכולי אלא אנחנו רואים ראייה יותר רחבה – אני חושבת שהמהות של החוק תיפגם.
אלי אלאלוף: אני חושב שהשר יכול לערער על כל דבר בכל זמן שהוא רוצה.
אלי אלאלוף: הוא לא חייב.
אלי אלאלוף: כל חוק הוא מוגבל בזמן?
רוברט אילטוב: כבוד היושב ראש, אנחנו סיכמנו שזאת הוראת שעה.
רוברט אילטוב: לי אין בעיה שזה יהיה חוק ברמת העיקרון, אבל אם יש התנגדות של השר, אנחנו נשאיר את זה כהוראת שעה.
אלי אלאלוף: אני אתייעץ עם השר אבל ההצעה שלי, בפשרה עם השר, היא חמש שנים עם יכולת להאריך את זה לעוד שלוש שנים.
רוברט אילטוב: הוראות שעה בדרך כלל מאריכים.
שולי מועלם-רפאלי: יום שני, י"א באדר ב' תשע"ו, אם היינו ב-י"א ב-.
שולי מועלם-רפאלי: טוב, נו, אין מה להגיד על זה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא אערבב עם אדר א' ואדר ב', עזבו את זה.
שולי מועלם-רפאלי: 21 במארס 2016.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא תקנות הנכים (תגמולים ושיקום) (תוספת למימון צרכים מיוחד).
שולי מועלם-רפאלי: אני אבקש ממשרד הביטחון להציג את הנושא ואז נפתח את הדיון.
<פזית תדהר: פזית תדהר, יועצת משפטית של אגף השיקום, אגף משפחות.
<פזית תדהר: אנחנו מבקשים את אישור הוועדה לתיקון לתקנות הנכים תגמולים ושיקום תוספת למימון צרכים מיוחדים.
<פזית תדהר: התיקון עוסק במתן זכאות אוטומטית לתוספת צרכים מיוחדים לנכים שמוכרים על - - - ומטופלים בדיאליזה.
<פזית תדהר: על פי התיקון המוצע, הנכים הללו, כל עוד הם בטיפולים, יקבלו תוספת של 20 משקולות חודשיות לתגמול.
<פזית תדהר: למען הסדר הטוב, היום הערך העדכני של משקולת, לפי התקנות, הוא באזור ה-81 שקלים, וזה לתקופה שהם נמצאים בטיפולי דיאליזה.
<פזית תדהר: עד היום התוספת הזאת לא ניתנת באופן אוטומטי, אלא ניתנת מכוח שיקול הדעת של רופאי אגף השיקום, מה שנקרא בעגת אגף השיקום – עזרת זולת רפואית ואנחנו מבקשים בעצם לעשות את התוספת הזאת כתוספת אוטומטית, ללא שיקול דעת לתקופת הטיפולים, וזאת בדומה גם להסדר שקיים בביטוח הלאומי בנושא.
שולי מועלם-רפאלי: פזית, שאלה.
שולי מועלם-רפאלי: פגוע, בתקופת טיפולי הדיאליזה, מקולבנו במקומותינו שמישהו שהוא על דיאליזה, הוא על דיאליזה.
שולי מועלם-רפאלי: אלא אם כן באגף השיקום מכירים סיטואציה - --
<פזית תדהר: אלא אם כן הוא עובר השתלה אחר כך.
שולי מועלם-רפאלי: אוקיי, בסדר, אם הוא עובר השתלה אז אנחנו עוברים כבר לפאזה אחרת.
<פזית תדהר: כן, נכון.
שולי מועלם-רפאלי: אבל מבחינתנו, תקופת הדיאליזה היא - - -
<פזית תדהר: אלה הטיפולים, נכון.
שולי מועלם-רפאלי: זה הטיפול של הפגוע הזה.
<פזית תדהר: נכון מאד.
שולי מועלם-רפאלי: חברים מארגון נכי צה"ל, שאני מבינה שלמרות שהתבקשתם מספר פעמים, לא הועברה לוועדה עמדה של הארגון, אז אנחנו נשמח לשמוע כאן.
<דניאל בן אבו: יש לנו עמדה.
<דניאל בן אבו: שמי דני בן אבו, יושב ראש מרכז השפלה, ואיתי נציג ארגון נכי צה"ל וראש אגף זכויות נכים אבנר גולן.
<דניאל בן אבו: האמת שהתקשרתי לראש האגף, למשה צין ואמרתי לו בוא נגיע פעם אחת בידיים שלובות לוועדה הזאת.
<דניאל בן אבו: שלא יהיה מצב שאלה אומרים ימין ואנחנו שמאל ולהיפך.
<דניאל בן אבו: והאמת היא, שזה אחד הנושאים אולי בשוליים של השוליים בכל נושא תזכיר חוק הנכים.
<דניאל בן אבו: ופה היה מקום להגיע למקום של עמק השווה.
<דניאל בן אבו: קיימנו דיונים בנושא למעלה משנה וחצי הזה של התקנות.
<דניאל בן אבו: מדובר בסך הכל על 40 מטופלי דיאליזה, בסך הכל מתוך 55,000 נכי צה"ל בכל הציבור הזה.
<דניאל בן אבו: על מי אנחנו מדברים?
<דניאל בן אבו: אנחנו מדברים על ציבור נכים שבעצם הם לא הביאו את זה מאיזה שהוא מקום מהבית.
<דניאל בן אבו: זה מישהו שהלך למסע כומתה והתייבש והכליות קרסו לו.
<דניאל בן אבו: אני מספר בכוונה את המתודולוגיה.
<דניאל בן אבו: זה לא נכון לומר שזה לא ניתן באופן אוטומטי, אלא היום רוצים לעגן את זה באופן אוטומטי.
<דניאל בן אבו: משנת 1990 עד שנת 2003 – זה ניתן על פי הוראה, במתכונת של 32 משקולות מעבר למשקולות הקבועות שהיו על פי הנכות, כולל המושתלים.
<דניאל בן אבו: וכאשר יש חצי שנה לאחר מכן, אחרי ההשתלה.
<דניאל בן אבו: בדיונים שקיימנו בכל הנושא של החזרת ההוראות לקדמותן, מאשר כל אחד קם בבוקר ומשנה את ההוראה, הסכמנו עם אגף השיקום ללכת ל-20 משקולות ולא ל-32, וביקשנו לשמור על השישה חודשים.
<דניאל בן אבו: לא קורה שאדם מיד למחרת עושה השתלה וכבר לא צריך שוב דבר.
<דניאל בן אבו: הוא צריך להישמר, הוא צריך לדאוג שלא יקרה שום דבר מבחינת הדחייה של הכליה.
<דניאל בן אבו: וגם ביקשנו שדור המדבר, שקיבל אז לפי ההוראה 32, אנחנו לא נצא שבמקום לברך נצא מקלל, נגיד פתאום מורידים לכם.
<דניאל בן אבו: זה דבר אבסורד.
שולי מועלם-רפאלי: רגע, רגע, שנייה.
<דניאל בן אבו: רגע, אני אסיים ואז - - -
שולי מועלם-רפאלי: אתה חייב לתת לי לשאול.
שולי מועלם-רפאלי: אתה אמרת שהם קיבלו עד שנת 2003, זאת אומרת משנת 2003 עד היום הם הפסיקו לקבל או כל השנים הם קיבלו 32?
<דניאל בן אבו: מי שקיבל מקבל כל הזמן.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת שיש אנשים שהיום מקבלים 32 ואנחנו רוצים להוריד אותם ל-20, פזית?
<פזית תדהר: לא, לא, לא.
שולי מועלם-רפאלי: אוקיי, אז חברים, אתם אומרים דברים מנוגדים.
<דניאל בן אבו: למען הדיון, אני לא אומר דברים מנוגנים.
<דניאל בן אבו: אני אומר שיש היום מתוך ה-40 יש מספר, אולי הרוב מקבל את המשקולות – אם 20 או אם 32 או 28 ועל זה יעידו.
שולי מועלם-רפאלי: פזית, האם יש היום מטופלי דיאליזה שמקבלים 32?
<פזית תדהר: אני אסביר.
יגאל גואטה: סליחה, גברתי יושבת הראש, אפשר 30 שניות להסביר לנו מה זה המשקולות?
שולי מועלם-רפאלי: טוב, בסדר, סליחה.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני צודק.
יגאל גואטה: כדי שלא נעשה פרצוף של מבינים ואנחנו לא מבינים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת לגבי חברת הכנסת סופה אם היא בנושא הזה, אבל - - -
יגאל גואטה: אני לא בנושא.
שולי מועלם-רפאלי: אתה לא בנושא.
שולי מועלם-רפאלי: באמת שאר האנשים פה כבר שנים בסיפור הזה.
יגאל גואטה: אני חדש.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, אני מתנצלת, חבר הכנסת גואטה, חברת הכנסת סופה לנדבר.
שולי מועלם-רפאלי: שמרית, בבקשה, תני את המסגרת של הנושא.
<שמרית שקד: חוק הנכים תגמולים ושיקום מסדיר בעצם את כל נושא התשלום לנכי צה"ל.
<שמרית שקד: זה חל גם על נפגעי פעולות איבה.
<שמרית שקד: החוק אומר שלנכה שיש לו דרגת נכות של 40% לפחות, משלמים חוץ מהתגמול החודשי שלו, סכום חודשי שמיועד לממן צרכים מיוחדים שיש לו בגלל הנכות הספציפית שלו.
<שמרית שקד: יש היום תקנות שקובעות כל מיני הסדרים לגבי נכויות מסוימות וכמה משקולות הם מקבלים.
<שמרית שקד: משקולות זה בעצם סכום של 81 שקלים שהם מקבלים.
<שמרית שקד: אם אדם הוא קטוע יד יש לו תוספת של כך וכך משקולות וכו'.
<שמרית שקד: זה תלוי בהתאם לסוג הפגיעה.
יגאל גואטה: כל משקולת זה 81 שקלים?
<שמרית שקד: וזה בעצם תוספת לתגמול.
יגאל גואטה: מאיפה זה בא המשקולות האלה?
יגאל גואטה: סתם, שלא נבין.
<פזית תדהר: הגדרה מקצועית.
שולי מועלם-רפאלי: זה הגדרה מקדמת דנן באגף השיקום.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות אם יהיה שינוי - - -
<פזית תדהר: אני יכולה להסביר.
<פזית תדהר: התגמול הבסיסי ניתן לפי דרגת הנכות בעצם ודרגת הנכות שנקבעה על ידי הוועדה הרפואית.
<פזית תדהר: מעבר לזה קובעות התקנות תוספת משקולות לנכים מ-40% ומעלה - - -
שולי מועלם-רפאלי: לפי נכותם הספציפית.
<פזית תדהר: וכאן כבר מספר המשקולות שמתווסף הוא לפי סוג הנכות, לפי המצב המשפחתי של הנכה ולפי קריטריונים אחרים.