GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל וקסמן חילי: אפשר להתווכח אם התיקון הזה מעלה את הפריון או לא מעלה את הפריון אבל יש לו בהחלט יתרונות אחרים אבל לא על זה הדיון.
<מיכל וקסמן חילי: צריך לשים לב שכל התיקונים בנושא ימי מחלה שמאפשרים להשתמש בימי מחלה במקום בימי חופשה.
<מיכל וקסמן חילי: זאת אומרת, אנחנו יוצאים לחופשה מרוכזת וחוזרים אחר כך עם אישורי מחלה.
<מיכל וקסמן חילי: זאת דוגמה אחת.
<מיכל וקסמן חילי: מה שידוע כמחלת השימוע, אחת הבעיות הגדולות שמביאות לניצול של ימי מחלה שלא לשמם ניתנו.
<מיכל וקסמן חילי: תיקונים שונים שנעשו בחוק דמי מחלה וגם עכשיו הצעת החוק שעברה אתמול בוועדת שרים ומבקשת למעשה לתת עילה נוספת לניצול של ימי מחלה, כל אלה בוודאי לא תורמים לפריון.
<מיכל וקסמן חילי: אני מעלה את זה כאן כדי שנדע, שנשים לב ושנהיה ערים לדבר הזה.
<מיכל וקסמן חילי: זה משהו שכן צריך לחשוב עליו בצורה משולבת.
<מיכל וקסמן חילי: ימי חופשה, זה בסדר, אבל ימי מחלה שמנוצלים שלא לשמם הם ניתנו, זאת בעיה שצריך לחשוב עליה בקונטקסט רחב יותר.
רחל עזריה: את יודעת לדבר על היקף התופעה כאשר יוצאים לחופשה מרוכזת וחוזרים עם אישורי מחלה?
רחל עזריה: \
<מיכל וקסמן חילי: לצערי אין לנו נתונים.
<מיכל וקסמן חילי: לא הצלחנו להשיג נתונים אבל אנחנו רואים את זה.
<מיכל וקסמן חילי: במסגרת התפקיד שלנו בלשכה המשפטית אצלנו אנחנו מסייעים למפעלים ונותנים להם ייעוץ משפטי.
<מיכל וקסמן חילי: זה חלק מהעבודה מעבר לעבודת המקרו.
<מיכל וקסמן חילי: כאשר פונים אלינו, ויש יותר ויותר פניות, אנחנו שומעים.
<מיכל וקסמן חילי: אין לי מידע סטטיסטי שאני יכולה להשתמש או להעביר לכם.
רחל עזריה: מרכז המחקר והמידע בדק עבורנו ניצול ימי מחלה וראינו שניצול ימי המחלה בישראל לעובדים שאינם מאוגדים הוא מהנמוכים ב-OECD.
רחל עזריה: נדמה לי שאלה ארבעה ימים בשנה.
רחל עזריה: בקרב עובדי המדינה, תסלחו לי, זה במספרים גבוהים.
רחל עזריה: אלה הפערים שמדברים עליהם בדוח שהוצג אתמול.
רחל עזריה: יש פער כמעט בכל דבר בין העובדים המאוגדים לעובדים הלא מאוגדים אבל בימי מחלה זה מאוד מאוד בולט.
רחל עזריה: נדמה לי שבעובדים שאינם מאוגדים אלה ארבעה ימים בשנה בממוצע ובקרב העובדים המאוגדים אלה 16-17 ימים.
רחל עזריה: זה פער עצום.
רחל עזריה: לכן אני תוהה האם זאת באמת תופעה גדולה שרואים.
רחל עזריה: אם יש משהו נקודתי, אני אשמח לשמוע.
רחל עזריה: שמענו את הטיעון הזה ולכן הלכנו לבדוק את זה.
רחל עזריה: גילינו שבישראל ניצול ימי המחלה הוא אפילו נמוך מדי ואפילו יש אנשים שמגיעים לעבודה כשהם חולים.
אלי אלאלוף: זה גם קשור להרגשת חוסר ביטחון תעסוקתי.
אלי אלאלוף: לא לשכוח שאנשים פוחדים להיות חולים כי יחליפו אותם.
אלי אלאלוף: אמרתי גם לנשיא של התאחדות התעשיינים שתנצלו את ההטבה של תוספת שני ימי חופש לעובדים - כי בסך הכול זאת הטבה - כדי לבקש מהם לבטא את זה בצורה של פריון ובצורה של הרגשה טובה.
אלי אלאלוף: ההרגשה היא כל הזמן של נכנענו, נתנו לכם את שני הימים ולא מגיע לכם אבל צריך לשנות את הסגנון.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה מאוד חשוב.
אלי אלאלוף: גם לי יצא לנהל כמה מאות עובדים ואפילו יותר ואני אומר שזה תלוי איך מוכרים את זה.
אלי אלאלוף: אם מוכרים את זה כאילו התארגנתם, ויתרנו, נכנענו, התגובה של העובד היא בהתאם.
אלי אלאלוף: אני אנצל את נוכחותך כאן.
אלי אלאלוף: בדיון שהיה ביום חמישי בערב, בכנס, לדעתי ההופעה של הנשיא שלכם הייתה מרשימה מאוד ונאמר שיש תשעים חוקים כאלה על השולחן, חוקים שקשורים לנושא עבודה.
אלי אלאלוף: בשם הוועדה אני מזמין דיון אתכם מחוץ לוועדה ומבקש שתביאו אלינו את החוקים כדי שנוכל ללמוד אותם.
אלי אלאלוף: יש לכם הצעות שלכם אבל אנחנו לא קיבלנו ואני לא יכול להגיד שראיתי הצעה כלשהי שזרקתי לפח חס ושלום.
<מיכל וקסמן חילי: יוזמות שלנו.
אלי אלאלוף: גם יוזמות שלכם, אבל אם יש חוקים כאלה ששמעתם שיש דיונים עליהם, אל תבואו לוועדה לקראת ההחלטה הסופית אלא תבואו אליה לפני כן.
אלי אלאלוף: לפעמים, אני מודה בבעיית התקשורת הפנים חברי כנסת, יש כאלה שלא מוצאים לנכון לבוא לוועדה.
אלי אלאלוף: אם יש יוזמות שלכם, תביאו אותן.
אלי אלאלוף: שנית, אם אתם יודעים שיש הצעות בדרך, אני כיושב ראש הוועדה מזמין דיון מוקדם כדי ללמוד אותן ולראות למה יש סיכוי ולמה אין סיכוי.
<שרה יקותיאלי: קודם כל, אני משתתפת בצערך.
<שרה יקותיאלי: שלא תדע צער ושתהיה לך אריכות ימים ובריאות טובה.
<שרה יקותיאלי: אני תושבת ירושלים.
<שרה יקותיאלי: אני מברכת על החוק.
<שרה יקותיאלי: אני מכירה אותו יפה מאוד ואני רוצה לומר לכם שבתוך עמי אני יושבת.
<שרה יקותיאלי: בגיל 16 כבר ניהלתי את ועד העובדים של סברינה של דב לאוטמן זכרונו לברכה ועד כמה שאני זוכרת, שם היו עשרה ימים עד 12 ימים ואני מדברת על לפני חמישים שנים.
<שרה יקותיאלי: המצב של העובדים היום לא כל כך ורוד.
<שרה יקותיאלי: מה זה 10-12 ימים?
<שרה יקותיאלי: זה שום דבר.
אלי אלאלוף: תרשי לי לברך על כניסתה של חברת הכנסת סופה לנדבר.
<שרה יקותיאלי: יש גופים גדולים, רשתות שיווק, שם אתם צריכים לשים את היד ואת העין.
<שרה יקותיאלי: יש אנשים שמושכים שלושים ימי חופשה, ארבעים וחמישים ימי חופשה ולא נותנים להם לצאת לחופש כי הם סוסי עבודה, כי הם עובדים בשלוש מחלקות – גבינות מאפה ועוד.
<שרה יקותיאלי: למקום העבודה קשה לוותר על העבודה שלהם.
<שרה יקותיאלי: אם מוציאים מישהו לחופשה, אחרי יומיים קראו לה כי כולם קורסים והקופאית לא יכולה להחליף אותה.
<שרה יקותיאלי: זאת אומרת, היא חוזרת לעבוד.
<שרה יקותיאלי: היא לא יכולה לנסוע לחוץ לארץ, היא לא יכולה לנסוע למקום רחוק, היא לא יכולה לעשות כלום.
<שרה יקותיאלי: זאת דוגמה שראיתי השבוע.
<שרה יקותיאלי: תבדקו ברשתות השיווק לכמה ימי חופשה יוצאים.
<שרה יקותיאלי: נאמר שימי המחלה הם הכי נוחים בעשירון התחתון וזה נכון כי אנשים מתרגמים את זה לכסף.
<שרה יקותיאלי: אני יודעת שאני עת הייתי שכירה, היה חבל לי לצאת לחופש, היה חבל לי להיות חולה, הייתי באה חולה לעבודה כי זה עוד יום עבודה.
<שרה יקותיאלי: זה מעגל סגור.
<שרה יקותיאלי: אתה משתכר 3,000-4,000 שקלים והסכום ירד מהשכר.
<שרה יקותיאלי: מי כן נהנה מחופשות המחלה?
<שרה יקותיאלי: התאגידים כמו טבע, משרדי ממשלה, אפשר להתקשר לפקידה בקופת חולים ולהגיד לה שהיום אני לא בא ולבקש שתוציא אישור מחלה.
<שרה יקותיאלי: במשטרה.
<שרה יקותיאלי: זה בדוק ואני לא אומרת שום מילה מיותרת.
<שרה יקותיאלי: זאת האמת.
<שרה יקותיאלי: לכן אתם צריכים לתת את הדעת.
<שרה יקותיאלי: 10-12 ימים, זה שום דבר.
<שרה יקותיאלי: לדעתי צריכים להיות לפחות עשרים ימי חופשה בתקופת החופש הגדול עת הילדים בבית.
<שרה יקותיאלי: אימהות ואבות לילדים, אין מצב כזה שמשפחה יוצאת ביחד אלא רק אם אתה מקורב, אם יש לך ויטמין P.
<שרה יקותיאלי: חבר'ה, המצב של העובד הישראלי הוא גרוע.
<שרה יקותיאלי: אני שמחה מאוד שכל החבר'ה הגיעו לכאן ורוצים לשנות את החוקים.
<שרה יקותיאלי: הלוואי ותצליחו.
<שרה יקותיאלי: אני הייתי בהרבה מצבים בהם מדברים ומדברים ואחר כך החוק לא עובר.
<שרה יקותיאלי: העובד הרגיל והמסכן שעובד קשה, לא במשרדי ממשלה כי משרדי הממשלה והמשטרה מגינים על העובדים שלהם, אבל יש אנשים שהם עובדי קבלן, במיוחד העובדים ברשתות – ואני לא רוצה לנקוב בשמות כי אני לא רוצה לפגוע במישהו – שם יש בעיה.
<שרה יקותיאלי: יש אנשים שלא יוצאים לחופש, יש אנשים שעובדים עשר ו-12 שעות ביממה, וגם את זה אתם צריכים לדעת, ולא משלמים להם כי לדעת מנהל הסופר הם צריכים לעבוד שמונה שעות ואם אתה עובד יותר שעות, אתה לא מקבל עבורן אלא המנהל הוא זה שמקבל בונוס מאחר ועמד ביעד.
<שרה יקותיאלי: בשורה התחתונה, העובד הישראלי הוא באמת מסכן.
<שרה יקותיאלי: רק אם הוא בהיי-טק, בכל מיני מקומות מאוגדים שיש להם ועד טוב, זה לא כך ושם הם נדיבים בימי החופשה.
<שרה יקותיאלי: הייתי בחברת חשמל והגעתי להנהלה, אף אחד לא נמצא כי כולם בגרמניה.
<שרה יקותיאלי: מתי הם יבואו?
<שרה יקותיאלי: עוד שבוע-שבועיים וכאן הכול קרס כשהם היו באילת.
אלי אלאלוף: הציוד מגיע מצרפת ולכן הם נוסעים לגרמניה?
<שרה יקותיאלי: לא.
<שרה יקותיאלי: סידרו להם את החופשה, אולי שם יותר זול.
<שרה יקותיאלי: כאמור, אני מברכת על החוק, אני שמחה מאוד אבל אני אומרת לכם שעשרה ימים זה שום דבר ואם אפשר לשנות, זה ממש לטובת האזרח.
אלי אלאלוף: את יכולה להגיד לי למה את כאן בדיון הזה?
<שרה יקותיאלי: אני בצדק חברתי.
<שרה יקותיאלי: אני אוהבת צדק.
אלי אלאלוף: בכל נושא שאת מתבטאת, קודם כל בראוו, את מכירה את הנושא.
אלי אלאלוף: למה את כאן?
<שרה יקותיאלי: אני ישראלית ויש לי עשרה ילדים ברוך השם ואני עובדת.
<שרה יקותיאלי: בגיל ארבעים החלטתי שזאת לא חכמה להביא ילדים בלי לדאוג להם.
<שרה יקותיאלי: אני אומרת לך שעשרה ילדים, אם אתה רוצה ללוות אותם בצבא, בלימודים, אני כבר קמתי הבוקר ב-5:30 כי יש לי מחויבות.
<שרה יקותיאלי: בכל המקומות שעבדתי, הייתי מנהלת, מדריכה, בשיווק.
<שרה יקותיאלי: לכן אני מכירה את הדברים מקרוב.
<שרה יקותיאלי: אתה אומר שאני מתמחה, נכון.
<שרה יקותיאלי: בתוך עמי אני יושבת ואני קוראת עיתונים ואני מכירה את כל התהליך של רחל עזריה עד שהיא הגיעה לכאן.
סופה לנדבר: מה את עושה עכשיו?
<שרה יקותיאלי: עכשיו אני מובטלת.
<לילי בן עמי: אני מנהלת מרכז מנהיגות נשים.
<לילי בן עמי: אני מגישה את הפינה החברתית בתכנית עושים סדר עם בן כספית וגל גבאי.
<לילי בן עמי: אני פעילה חברתית ואני גם הקמתי את התינוקיות הראשונות בארץ בתוך האוניברסיטה העברית, מה שמסייע לשלב הורות ואקדמיה וקריירה.
<לילי בן עמי: אני רוצה לברך על הצעת החוק כיוון שהיא משמעותית וקריטית בכל מה שקשור לשילוב עולם העבודה עם ההורות.
<לילי בן עמי: אני בעצמי אימא לילדים קטנים ואנחנו מכירים את התופעה הזאת, את הפער המשמעותי בין ימי החופשה של התלמידים והתלמידות בגנים ובבתי הספר לבין עולם העבודה.
<לילי בן עמי: הצעת החוק הזאת היא מאוד משמעותית ובאמת יישר כוח על קידומה.
<לילי בן עמי: זה מאוד מאוד לא מובן מאליו.
<לילי בן עמי: אני רוצה להוסיף בהקשר המגדרי.
<לילי בן עמי: לקדם עולם עבודה ידידותי להורים, זה ספציפית לקדם עולם עבודה ידידותי לנשים.
<לילי בן עמי: החוקרת אורלי הוכשילד אמרה שבעקבות המהפכה הפמיניסטית נשים נכנסו לעולם העבודה אבל גברים לא נכנסו לבית.
<לילי בן עמי: עדיין בישראל שבעים אחוזים מהמשפחות, הנשים הן אלה שמטפלות בילדים ובבית.
<לילי בן עמי: העלאה של מספר ימי החופשה לגברים ולנשים, זה לא עוד סדק בתקרה הזאת.
<לילי בן עמי: כמו כן יש את הפיילוט של נציגות שירות המדינה שמשיקים אותו ממש השבוע של תשלום על שעות עבודה נוספות מהבית שאני מקווה שהוא יגיע גם למגזר הפרטי.
<לילי בן עמי: באמת יישר כוח על הצעת החוק הזאת שתסייע בעיקר לעובדים, כמו שנאמר כאן, הלא מאורגנים, המוחלשים.
<לילי בן עמי: אני פעילה בכל התחום של העסקה ישירה של עובדות ועובדי קבלן.
<לילי בן עמי: אני חברת ועדת היגוי של הקואליציה הארצית להעסקה ישירה.
<לילי בן עמי: אני מייסדת הקואליציה להעסקה ישירה בחינוך.
<לילי בן עמי: בעשרים השנים האחרונות יש רוח רעה שעוברת על המדינה שלנו בכל מה שקשור לתנאי העסקה בעולם העבודה.
<לילי בן עמי: לפי הקואליציה להעסקה ישירה יש כ-400 אלף עובדות ועובדי קבלן בשירות המדינה.
<לילי בן עמי: המדינה לא עושה פיקוח, היא לא עושה אכיפה, אין מספרים והמספרים האלה הם מספרים אליה הגיעה פרופסור אורלי בנימין מהקואליציה הארצית להעסקה ישירה.
<לילי בן עמי: אנחנו דורשים מהמדינה לעשות פיקוח ולאכוף את הנושא הזה.
<לילי בן עמי: בתחום של החינוך, כל מורה שישית היא מורת קבלן.
<לילי בן עמי: יש לי מעל 23 אלף מורות ומורי קבלן.
<לילי בן עמי: הנושא הזה, לשמחתי עכשיו משרד החינוך נכנס לנושא הזה בעקבות דוח מבקר המדינה.
<לילי בן עמי: אם כן, יש הרעה בתנאי העבודה וזה לא רק עובדות ועובדי קבלן אלא זאת גם העסקה של פרילנסרים בתנאים של שכירים, אלה חוזים אישיים בשכר מינימום וכן הלאה וכן הלאה.
<לילי בן עמי: הצעת חוק כזאת היא קרן אור, אני רוצה לברך עליה ולומר שבאמת אתם פודים את מה שהבטחתם בבחירות.
<שמחה בניטה: אפשר לומר משהו?
אלי אלאלוף: לא ביקשת.
אלי אלאלוף: תבקשי, תקבלי.
אלי אלאלוף: אנחנו אוהבים אותך.
<שמחה בניטה: אני רואה שכולם מברכים.
<שמחה בניטה: אני יושבת ראש עמותת מזור, חברת פורום ארגוני הנכים.
<שמחה בניטה: אני מייצגת אלפי נכים שמעסיקים עובדים זרים וכל החלטה שתתקבל כאן, פוגעת באופן ישיר בנו כאשר בעל כורחנו הפכו אותנו למעסיקים.
<שמחה בניטה: היינו שמחים מאוד אם המדינה הייתה לוקחת את זה על עצמה ואז היא גם הייתה נושאת בנטל הזה של הבאת עובד מחליף ביום חופש העובד הקבוע.
<שמחה בניטה: גם היום יש להם יום חופש אחד בשבוע, עלות של עובד כזה נעה בין 300 ל-400 שקלים ליום.
<שמחה בניטה: כפי שאתה יודע, הנכים לא מייצרים עבודה אלא הם חיים מקצבאות של המוסד לביטוח לאומי והקצבה עצמה של השר"ן בתקרה שלה לא מכסה את עלות העובד.
<שמחה בניטה: עוד יום חופש או אפילו אם נצטרך לשלם להם כך שנקנה את ימי החופש האלה, זה עוד נטל כלכלי על האנשים שלא מייצרים כסף ולא מתפרנסים אלא הכול מגיע מביטוח לאומי.
<שמחה בניטה: אם אתם מציעים חוק כזה, אנחנו לא נגד זה שייתנו להם עוד ימי חופשה.
<שמחה בניטה: אם רוצים לתת להם, שייתנו להם גם עשרים ימי חופש, אבל אתם תדרשו מהמוסד לביטוח לאומי שיעלה את הקצבאות.
<שמחה בניטה: בנוסף לכך צריך להתקיים כאן דיון עם משרד הפנים, עם מחלקת ההגירה, מכיוון שאם אתה לוקח ביום חופש עובד אחר, אתה לוקח עובד לא חוקי ומשטרת ההגירה פולשת לבתים מוציאה אותו כך שיוצא שהנכה נשאר נטוש בביתו.
<שמחה בניטה: צריך להיות כאן סדר כולל.
<שמחה בניטה: לא יכול להיות הסדר שהוא טוב לכלל הציבור והוא לא טוב לאוכלוסייה מאוד ספציפית שמלכתחילה היא חלשה.
<שמחה בניטה: אתם חייבים להיות כאן גם הפה והשופר שלנו ולא רק של כלל האוכלוסייה.
<שמחה בניטה: אני לא נגד, גם אני עבדתי 33 שנים בבנק ישראל וקיבלתי חופשות ושמחתי בחופשות שלי, אבל היום, כשאני נמצאת במקום האחר, אני פנסיונרית ואני מטפלת בנכים, אני רוצה להגיד לך שהמצב הוא קטסטרופלי ואת כיושב ראש ועדת הרווחה, התחום שלנו הוא בדיוק אצלך, חייב להגיד באותה נשימה את הנושא הזה של העלאת קצבאות השר"ן, מזה אנחנו משלמים את העלויות של העובדים הזרים כך שקודם כל יעלו אותן.
<שמחה בניטה: יש נכים שמחזיקים שני עובדים זרים ויש כאלה שמחזיקים שלושה עובדים זרים.
<שמחה בניטה: אני חושבת שגם רוצים להיות נכונים, טובים וחיוביים בהצעות חוק גרנדיוזיות כאלה, צריכים להיות באותה נשימה חיוביים ונכונים לעזור לאוכלוסייה החלשה בחברה הישראלית.
אלי אלאלוף: אין לי ויכוח אתך.
אלי אלאלוף: אני כל כך מסכים.
אלי אלאלוף: גם אבנר הציג, בצורה אחרת, את אותה בעיה.
אלי אלאלוף: אני לוקח יוזמה, בעקבות ההערה המאוד נכונה של אבנר לפני הישיבה אבל היא מתחזקת אחרי דבריך.
אלי אלאלוף: אני לוקח את היוזמה להציע הצעת חוק פרטית כך שברגע שנותנים הטבה לעובד, אנחנו מחפשים פיצוי אוטומטי עבור העובדים שמשרתים אוכלוסיות נכות.
אלי אלאלוף: אני אשמח אם חבריי יצטרפו אלי.
רחל עזריה: אנחנו ביקשנו מחקר.
אלי אלאלוף: יש הצעה של ידידי אילן גילאון להצמיד את הקצבאות שלכר מינימום.
אלי אלאלוף: אני מודה שזה יקר מדי.
אלי אלאלוף: זה בלתי אפשרי לעשות.
אלי אלאלוף: לעומת זאת, אם עובר חוק כמו החוק הזה שמביא הרחבה נכונה וטובה לעובדים, חייבים להתחשב רק במעסיק שהוא במצב סיעודי, הורים שיש להם ילד שזקוק לליווי מתמיד וכולי.
אלי אלאלוף: אנחנו נבשל בינינו עם הלשכה המשפטית את הצעת החוק.
אלי אלאלוף: אמרתי, אני הולך להצעת חוק פרטית שלנו ואם אני אצליח בדרך להפוך אותה להצעת חוק ממשלתית, אני אשמח.
אלי אלאלוף: בעקבות הדיון היום, צריך באמת לחשוב על זה כי אי אפשר לעשות טוב למישהו מצד אחד ולהכביד על הצד השני.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אם תסכימו, חברת הכנסת סופה לנדבר.
סופה לנדבר: נתקלתי עכשיו באותה בעיה ששמחה העלתה.
סופה לנדבר: אישה שהיא סיעודית וצריכה להוציא את העובדת שלה לחופשה.
סופה לנדבר: קטסטרופה.
סופה לנדבר: מדובר במינימום 400 שקלים ליום לעובדת מחליפה כאשר עם הנסיעות וההוצאות הנלוות הסכום גבוה יותר.
סופה לנדבר: זאת פשוט קטסטרופה למשפחה.
<שרה יקותיאלי: בנוסף לכך לא תמיד לחברות יש אנשים חלופיים.
סופה לנדבר: זאת בעיה נוספת אבל אני מדברת על זה שאי אפשר להשאיר את הבן אדם בלי חופש מצד אחד ומצד שני צריך למצוא פתרון כלכלי למשפחה.
רחל עזריה: אמרתי בדיון הקודם שביקשתי ממרכז המחקר והמידע מחקר השוואתי על איך אנחנו נפריד את האנשים הסיעודיים שמעסיקים עובדים מהגדרת מעסיק.
רחל עזריה: אנחנו מנסים לראות איך עושים את זה במקומות אחרים בעולם.
רחל עזריה: מרכז המחקר הוא מאוד מאוד מקצועי ולכן אנחנו צריכים קצת זמן.
רחל עזריה: עד המשוב הבא נקבל את המחקר ואז - כבר דיברתי עם היושב ראש – נעשה איזשהו דיון.
רחל עזריה: צריך לראות איך פותרים את זה כי יש כאן מתח מבני שהוא לא הגיוני.
<שמחה בניטה: מתי ייכנס החוק הזה לתוקף?
רחל עזריה: ביולי השנה מוסיפים יום אחד נוסף ובתחילת השנה הבאה, בינואר, מוסיפים עוד יום, כך שתהיה תוספת של יומיים.
רחל עזריה: יהיו 12 ימי חופשה.
רחל עזריה: אתם כבר נותנים 12 ימי חופשה?
רחל עזריה: אז החוק לא חל עליכם.
<קריאה: כי הם עובדים שישה ימים בשבוע.
רחל עזריה: אז המספר יעלה ל-13 ול-14 ימי חופשה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, נעבור לקריאת החוק ונצביע עליו.
<ענת מימון: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה) (הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ו-2016 תיקון סעיף 3 בחוק חופשה שנתית, התשי"א-1951 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 3(א) – בפסקה (1), במקום "מ-4" יבוא "מ-5" ובמקום "14" יבוא "16".
<ענת מימון: פסקה (2) – תימחק.
<ענת מימון: תחילה והוראת שעה תחילתו של סעיף 1 ביום ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017) (להלן – יום התחילה).
<ענת מימון: בתקופה שמיום כ"ה בסיוון התשע"ו (1 ביולי 2016) ועד ליום התחילה יקראו את סעיף 3(א)(1) לחוק העיקרי כך שבמקום "14" יבוא "15".
<ענת מימון: אני אסביר.
<ענת מימון: סעיף 3 הוא זה שקובע את אורך ימי החופשה כאשר בעצם אנחנו קובעים שלגבי 14 השנים הראשונות העובד יקבל באופן קבוע 16 ימי חופשה אבל לגבי תקופת מעבר שתחל ב-1 ביולי 2016 עד 1 בינואר 2017, אנחנו מעלים את זה רק ל-15 ימים.
<ענת מימון: כלומר, יש כאן עלייה מדורגת מ-14 ל-15 בחצי שנה, מיולי עד ינואר, ומינואר והלאה אנחנו עושים הוראת קבע בה יהיו 16 ימי חופשה.
<דבורה ספיר אליעזר: אולי כדאי להבהיר כי היה קצת בלבול.
<דבורה ספיר אליעזר: הוראת השעה חלה לגבי עובדים שמועסקים במקום העבודה מהשנה הראשונה ועד השנה הרביעית, בעוד שהוראת הקבע חלה גם בקשר לשנה החמישית כי כבר היום בחוק קבוע שמגיע לעובד 16 ימים.
<ענת מימון: בעצם הוראת הקבע לגבי השנה החמישית, השנה החמישית תתאחד עם השנים שהיו לפני כן.
אלי אלאלוף: מי בעד אישור הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 15 והוראת שעה) (הארכת תקופת החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק), התשע"ו-2016?
טלי פלוסקוב: אנחנו פותחים את הישיבה.
טלי פלוסקוב: בשעה 12:30 אני אאלץ לעזוב וחברת הכנסת מיכל בירן תחליף אותי בדיון.
טלי פלוסקוב: כמובן אחר כך נעדכן ואת ההחלטות ניתן ונראה איך אנחנו ממשיכים.
טלי פלוסקוב: אני בטוחה שהיום אנחנו אמנם מתחילים לדבר על תעסוקה למבוגרים אבל לא נסיים את הדיון.
טלי פלוסקוב: כל הרעיונות שנשמע היום מהאורחים שלנו, נשמח לשמוע אותם ונראה איך ביחד נוכל ליישם אותם.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את חברת הכנסת עליזה לביא שעוד מעט תצטרף אלינו על קיום יום התעסוקה בכנסת והרעיון לקיים ישיבה בנושא תעסוקה לקשישים.
טלי פלוסקוב: אנחנו נמצאים כרגע בדיון בוועדת המשנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לענייני קשישים וכאן אנחנו דנים בנושאים מאוד רבים ואחד מהם הוא נושא התעסוקה שבעיני הוא חשוב מאוד.
טלי פלוסקוב: כרגע אני אומרת מה אני חושבת ואני חושבת שבן אדם, ולא חשוב באיזה גיל הוא, אם הוא מסוגל לעבוד ורוצה לעבוד, אנחנו צריכים לתת לו את ההזדמנות הזאת כי יכול להיות שהעבודה הזאת מחזיקה אותו בחיים.
טלי פלוסקוב: לכן עלינו לתת לו את הפלטפורמה להמשיך לחיות ולהישאר אתנו.
טלי פלוסקוב: יש לנו כמה נושאים עליהם נדבר.
טלי פלוסקוב: כמובן נדבר על הנושא של גיל הפנסיה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לעדכן אתכם ולומר שאני יחד עם חבר הכנסת אראל מרגלית הגשנו הצעת חוק לביטול חובת גיל פרישה ושוב, אני כרגע אומרת את דעתי האישית ואני מאמינה שלא מעט חברי כנסת חושבים כמוני.
טלי פלוסקוב: אנחנו מקדמים ביחד את הצעת החוק.
טלי פלוסקוב: אנחנו שומעים כל פעם בתקשורת על העלאת גיל הפרישה ונשאלת השאלה האם יש צורך לחשוב מחדש על גיל הפרישה בישראל.
טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על כך שתוחלת החיים והזדקנות האוכלוסייה מציבים בפנינו אתגרים מורכבים לצד הזדמנויות לא מעטות ועלינו להיערך לכך בהקדם ולהיות מסוגלים להפיק את המרב מאוכלוסיית האזרחים הוותיקים.
טלי פלוסקוב: זאת בדיוק הסיבה לכינוס הוועדה הזאת בנושא עליו אנחנו מדברים.
טלי פלוסקוב: נבקש ממרכז טאוב להציג לנו מצגת עם הנתונים אותם נשמח מאוד לשמוע.
טלי פלוסקוב: אחר כך ניתן לנציגי הארגונים שנמצאים אתנו היום להביע את עמדתם.
טלי פלוסקוב: שוב, אני מתנצלת על כך שתוך עשר דקות אני אאלץ לעזוב ואני מקווה מאוד שנסכם את הדיון בוועדה עם כמה צעדים אותם הוועדה תלווה בהמשך.
טלי פלוסקוב: אם יעלו כאן נושאים לשינויים שנוכל לעשות באמצעות החקיקה, נשמח לקחת על עצמנו אם נבין ונראה שזה מתבקש ונכון.
<קלוד בר צבי: אני פרופסור לכלכלה בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית וסמנכ"ל מחקר במרכז טאוב.
<קלוד בר צבי: אני עומד להציג ממש בקצרה כמה מהמגמות לגבי תעסוקת קשישים בישראל.
<קלוד בר צבי: חלק גדול אתם כבר מכירים וחלק נוגע להמלצות כאלה ואחרות אליהן הגענו.
<קלוד בר צבי: צריך להסתכל על דבר אחד שהוא מאוד מעניין.
<קלוד בר צבי: כאשר אנחנו מסתכלים על עוני מהכנסות כלכליות, ובסופו של דבר הדברים מתקשרים לעוני, המצב של ישראל הוא דווקא ממש טוב.
<קלוד בר צבי: אם אתם תסתכלו על התמונה הזאת, תראו שבעצם כאשר מסתכלים על כל מדינות ה-OECD יש רק מדינה אחת שהיא במצב פחות טוב מאתנו ובסך הכול אנחנו במצב הרבה יותר טוב מאשר ממוצע ה-OECD.
<קלוד בר צבי: לצערנו קורה משהו כאשר אנחנו מסתכלים על הכנסה פנויה ולא על הכנסה כלכלית.
<קלוד בר צבי: זה אומר שלאחר ששילמנו מסים וקיבלנו קצבאות, אנחנו פתאום הופכים לאחת המדינות הכי גרועות מבחינת זה שיש רק שלוש מדינות שנמצאות במצב גרוע יותר מאתנו מבחינת אחוז הקשישים שנמצאים מתחת לקו העוני.
<קלוד בר צבי: נשאלת השאלה מה קורה כאן.
<קלוד בר צבי: קודם כל, יש שני דברים שצריך לזכור.
<קלוד בר צבי: מבחינת תעסוקה, אנחנו עובדים.
<קלוד בר צבי: זה נכון לכל שכבות הגילים וזה נכון גם לקשישים.
<קלוד בר צבי: אנחנו בישראל עובדים ואנחנו עובדים הרבה.
<קלוד בר צבי: אם תסתכלו על תעסוקת גברים, היא הרבה מעבר לתעסוקה ב-OECD.
<קלוד בר צבי: הפער הזה גם מתרחב, הוא התרחב בשנים האחרונות, ובין היתר הוא התרחב בגלל קיצוץ מסוים בקצבאות מבחינה ריאלית והצורך לצאת לעבוד.
<קלוד בר צבי: אצל נשים אנחנו רואים שיש פער קטן אבל מדובר בפער של פחות מאחוז והפער הזה מצטמצם משנה לשנה.
<קלוד בר צבי: אגב, כאשר מסתכלים על גילים קצת יותר צעירים, עדיין לא קשישים אבל לקראת הפרישה, אנחנו רואים שאנחנו פתחנו פער עם ה-OECD ואנחנו מועסקים הרבה יותר מאשר השיעורים הקיימים בממוצע ב-OECD ולמעשה כמעט גם בכל אחת מהמדינות בנפרד.
<קלוד בר צבי: כשעושים את הפירוק ליהודים, עולים חדשים ולערבים, אנחנו רואים שכל המגזרים בסך הכול העלו את שיעורי התעסוקה שלהם במהלך השנים.
<קלוד בר צבי: העולים החדשים מצמצמים פער עם שאר האוכלוסייה בקצב די מהיר ועוד מעט נראה את זה.
<קלוד בר צבי: הערבים עדיין נגררים מאחור אבל גם הם בסך הכול הכפילו את שיעורי התעסוקה שלהם.
מיכל בירן: שאלת הבהרה.
מיכל בירן: אני יודעת שמדברים לגבי תעסוקת נשים מבוגרות ואני לא יודעת אם זה תקף בכלל שזה לא שיש יותר נשים שממשיכות לעבוד אלא שזאת שכבה מסוימת של גיל שגם לא הייתה מועסקת עת הן היו בנות עשרים והן גם לא מועסקים כשהן בנות שישים, ומה שמשתנה זה לא שוק התעסוקה אלא שהאנשים משתנים.
מיכל בירן: אתה אומר שיש שיפור?
<קלוד בר צבי: לא.
<קלוד בר צבי: קודם כל אני אומר שיש יותר תעסוקה.
<קלוד בר צבי: שיפור, אנחנו נגיע לזה עוד מעט ואני לא בטוח שהרווחה עולה כאן.
<קלוד בר צבי: חלקה הגדול של התעסוקה הוא תעסוקה מצורך ולא תעסוקת פנאי כמו שאנחנו רואים ב-OECD שאלה אנשים שרוצים להמשיך לעבוד מכיוון שזה טוב להם והם נהנים מזה.
<קלוד בר צבי: במקרה הישראלי, זה הרבה יותר תעסוקה עקב צורך.
<קלוד בר צבי: זה נכון מה שאמרת.
<קלוד בר צבי: אכן מדובר בשני חלקים, חלקים כאלה שממשיכים לעבוד, אגב, לא באותן עבודות ועוד שני שקפים נראה את זה.
<קלוד בר צבי: אנחנו נראה שבגלל גיל הפרישה המנדטורי בהרבה מאוד מן העבודות, מה שקורה זה שהם נאלצים לעזוב את מקום העבודה הקבוע והמסודר בו יש להם ניסיון והרבה פעמים שכר די טוב וללכת לעבודה שהיא עבודה זמנית, עבודה שהיא בחלקיות משרה, כך שעדיין הם נרשמים כאן כמועסקים אבל מדובר בתעסוקה הרבה פחות טובה בשלב הזה שלאחר הפרישה וזה נגרם כתוצאה מחוק הפרישה.
<קלוד בר צבי: אני מעביר לתעסוקה של גיל 75 ומעלה.
<קלוד בר צבי: כפי שאתם רואים, מדובר באחוזים מאוד מאוד קטנים אבל זה בעצם מסמל את האחוז שהוא תעסוקת פנאי.
<קלוד בר צבי: בגילים האלה, בדרך כלל מי שממשיך לעבוד, זה לא כל כך כצורך אלא בגלל שהוא נהנה במקום העבודה, מרגיש סיפוק וכולי.
<קלוד בר צבי: למעשה בגלל מרכיבים של השלמת הכנסה וכולי, הרבה פעמים הם לא מרוויחים מהתעסוקה הזאת אלא היא מתקזזת להם עם קצבאות אחרות שהם היו יכולים לקבל.
<קלוד בר צבי: אנחנו רואים שבאמת כאשר מגיעים לגילים האלה, גיל 75 ומעלה, אנחנו קצת מתחת ל-OECD אבל הפערים שם הם מאוד מאוד קטנים.
<אהרן קרייסלר: האנשים אותם סימנת בגיל 75 ומעלה, אתה לא ציינת את העולים.
טלי פלוסקוב: סליחה, אנחנו לא ניכנס באמצע הדברים.
טלי פלוסקוב: ניתן לו להציג את המצגת ואחר כך נשאל את השאלות, עת נגיע לדיון.
טלי פלוסקוב: חברי הכנסת יכולים, אבל האורחים עדיין לא יכולים.
<קלוד בר צבי: אחד הדברים שאנחנו יודעים בכל שכבות הגילים, וזה נכון גם לתעסוקת קשישים, זה שההשכלה היא המרכיב אולי המרכזי ביותר ביכולת למצוא תעסוקה.
<קלוד בר צבי: אנחנו רואים את זה בבירור גם בגילי 55 עד 64 וגם מאוחר יותר, ואפילו בצורה קיצונית יותר, בגילי 65 עד 74.
<קלוד בר צבי: למי שיש השכלה אקדמית, למעשה 13 שנות לימוד פלוס, קל הרבה יותר למצוא תעסוקה מאשר לאלו שאין השכלה.
<קלוד בר צבי: זה נכון לכל הגילים אבל אצל הקשישים זה בולט עוד יותר והסיבה היא שבגילים האלה, העבודות שמבוססות על כוח פיזי וכולי מתמעטות ונשארות אותן עבודות שמתבססות על ניסיון וההשכלה שם היא אומדן טוב לכך.
<קלוד בר צבי: לשאלת חברת הכנסת בירן.
<קלוד בר צבי: אכן מדובר כאן בעיקר במשרות חלקיות למרות שבאוכלוסייה הצעירה עד גיל 55 פחות מעשרה אחוזים מועסקים במשרה חלקית ובגילי 75 ומעלה מדובר בשבעים ושמונים אחוזים, תלוי אם מסתכלים על נשים או גברים, ומדובר בשיעורים מאוד מאוד גבוהים.
<קלוד בר צבי: \
טלי פלוסקוב: ברשותך, אני עוצרת אותך כי מאוד חשוב לי לשמוע לגבי העולים.
טלי פלוסקוב: נגעת בנושא של העולים.
טלי פלוסקוב: יש לך איזשהו שקף שאתה יכול לפרט את המצב שם?
<קלוד בר צבי: כן.
<קלוד בר צבי: בדיוק השקף הבא מראה שהעולים החדשים מסתמכים בצורה הרבה יותר משמעותית על העברות, כלומר על אותן קצבאות והרבה פחות על עבודה, למרות שזה דבר שעולה עם הזמן.
<קלוד בר צבי: בעבר היה להם הרבה יותר קשה בתעסוקת מבוגרים למצוא עבודה והיום זה הולך ומתמעט אבל אין להם פנסיות מעבודה.
טלי פלוסקוב: לכן אני שואלת.
<קלוד בר צבי: לכן זה מרכיב מרכזי ביותר.
<קלוד בר צבי: הם לא יכולים להתבסס על פנסיות שהם צברו במהלך שנות העבודה ואנחנו רואים כאן שאכן בגלל זה ההכנסה הממוצעת שלהם היא פחות מחצי לעומת ההכנסה הממוצעת בשאר האוכלוסייה.
<קלוד בר צבי: המגזר הערבי גם הוא סובל מבעיה דומה אבל בגלל סיבות קצת אחרות.
<קלוד בר צבי: אגב, זה מחמיר כאשר אנחנו מעל גיל 75.
טלי פלוסקוב: אני מתנצלת חברים, אני יוצאת ומיכל בירן תחליף אותי.
טלי פלוסקוב: (היו"ר מיכל בירן)
<קלוד בר צבי: שני דברים אחרונים שרציתי לציין כאן ואחר כך להגיע למסקנות או לממצאים המסוכמים.
<קלוד בר צבי: דבר אחד שחשוב לשים לב אליו זה ששיעור התחלופה, כאשר מתבססים על קצבאות בישראל, הוא מאוד מאוד נמוך.
<קלוד בר צבי: כלומר, החלק שמקבלים מהמדינה, החלק הקצבתי, מהווה אך ורק כעשרים אחוזים מהשכר ערב הפרישה עבור עובד ממוצע שעבד במהלך חייו וזאת בהשוואה למדינות אחרות או לממוצע ה-OECD שם שיעור התחלופה הוא כחמישים אחוזים.