GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: מסמך חתום על ידי יצרן המזון - קראנו את זה כבר במקור – לגבי הרכב המזון ויש כאן התייחסות להרכב ייעודי, ומסמך חתום על ידי יצרן המזון שאומר שהאצוות שבמשלוח עומדות במפרט של המזון שבמשלוח כפי שקבע יצרן המזון, או תוצאות בדיקה כאמור בסעיף קטן (א) לגבי אחת לפחות מן האצוות שבמשלוח.
<נעה בן שבת: יש לנו את סעיף קטן (ד) שכבר קראנו אותו בנוסחו המתוקן ולא נחזור עליו.
אלי אלאלוף: אין הצבעות.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, יש לו חובה לוודא שקיימות בדיקות אבל יש חלופה לגבי יבואן שאין לו קשר ישיר עם היצרן.
<נעה בן שבת: אנחנו ממשיכים לקרוא בסעיף (27א) שנוגע לסעיף 130(א) שקראנו עכשיו.
<נעה בן שבת: (27א) לא בדק קיומן והתאמתן של בדיקות לפי הוראות סעיף 130(א).
<נעה בן שבת: (28) מוכר מזון שאינו נדרש לרישיון עסק ואינו רשום כתאגיד, או כעוסק מורשה, בניגוד לסעיף 150.
<נעה בן שבת: (29) מוכר מזון בלא שקיים את הוראות התקנות המנויות בתוספת השמינית לעניין התנאים למכירת מזון שנקבעו לפי סעיף 164, בניגוד להוראות סעיף 156.
<נעה בן שבת: כרגע התוספת השמינית ריקה.
<נעה בן שבת: אם יהיו תקנות, יצטרכו להוסיף אותן לתוספת השמינית.
<נעה בן שבת: (30) מביא מזון מהאזור לישראל בלי שהוא משווק מן האזור רשום, או מביא מזון כאמור שהוא קיבל מאדם שאינו בעל היתר תקף להוצאת המזון או בניגוד לתנאי היתר כאמור, בניגוד להוראות סעיף 168.
<נעה בן שבת: (31) מביא מהאזור לישראל מזון רגיש שלא שקיבל אישור מיוחד לכך או בניגוד לתנאיו, בניגוד להוראות סעיף 169.
<נעה בן שבת: (32) מביא מזון מהאזור לישראל בלא שסימן עליו את שמו, בניגוד להוראות סעיף 170.
<נעה בן שבת: (33) מביא מזון מהאזור לישראל שלא בהתאם לתקנות שנקבעו לפי סעיף 166(ב) – צריך להחזיר את "המנויות בתוספת השישית" - בניגוד להוראות סעיף 171.
<נעה בן שבת: (34) מוביל מזון הטעון הובלה בטמפרטורה מבוקרת בלא רישיון הובלה, רישיון ייצור לפעילות הובלה בטמפרטורה מבוקרת או היתר להובלה בתעודת היבואן הרשום, או בניגוד לתנאי הרישיון או ההיתר כאמור, בניגוד להוראות סיעף 175.
<נעה בן שבת: (35) מאחסן מזון הטעון אחסנה בטמפרטורה מבוקרת, בלא רישיון אחסנה, רישיון ייצור לפעילות אחסנה בטמפרטורה מבוקרת או היתר לאחסנה בתעודת היבואן הרשום או בניגוד לתנאי הרישיון או ההיתר כאמור, בניגוד להוראות סעיף 178.
<נעה בן שבת: (35א) עוסק במזון שלא מקיים את הוראות היצרן, בניגוד להוראות סעיף 183א.
<נעה בן שבת: זה אותו סעיף שמחליף את סעיף 154 וסעיף 36.
<נעה בן שבת: (35ב) עוסק מזון שמחזיק מזון שלא בהתאם לתנאים לפפי הוראות היצרן, בניגוד להוראות סעיף 184.
<נעה בן שבת: (36) החזיק מזון שלא בהתאם להוראות מנהל שירות המזון בניגוד להוראות סעיף 185(ג).
<נעה בן שבת: (37) לא נוקט אמצעים סבירים למניעת שימוש במזון מזיק או לא מודיע למנהל שירות המזון על מזון מזיק, בניגוד להוראות סעיף 191(ב).
<רוית ארבל: סעיף 191(ב) נמצא עכשיו בניסוח מחדש.
<רוית ארבל: זמר, זה הסעיף?
<זמר בלונדהיים: כשננסח אותו, נתקן גם את ההוראה.
<רוית ארבל: צריך לתקן בהתאם כי לא תהיה חובה להודיע למנהל שירות המזון לכל עוסק.
<זמר בלונדהיים: תהיה במצבים מסוימים.
<זמר בלונדהיים: אנחנו נתקן את זה.
<נעה בן שבת: או לא מודיע למנהל שירות המזון, זה יכול להשתנות?
יעקב מרגי: זה לא משנה את הניסוח.
<זמר בלונדהיים: לא צריך למחוק.
<זמר בלונדהיים: אפשר להשאיר את זה כי יש את ההוראה המהותית.
<אלי גורדון: הסעיף לא משתנה.
<רוית ארבל: כי לא כתוב עוסק.
<רוית ארבל: פשוט הסעיף יתוקן.
יעקב מרגי: מדוע נקבעו אלה?
<נעה בן שבת: השאלה היא מדוע אלה ולא הוראות אחרות.
<נעה בן שבת: בסעיף (37א) יש תוספת.
<נעה בן שבת: (37א) לא מקיים הוראה של מנהל שירות המזון או רופא מחוזי לפי סעיף 193(א) או הוראה של מנהל שירות המזון לפי סעיף 193(ב).
<נעה בן שבת: (38) לא מקיים הוראה מהוראות צו של רופא ממשלתי או מנהל שירות המזון, לפי העניין, שניתנה לפי סעיף 195.
<נעה בן שבת: אלה הוראות שנוגעות להשמדה של מזון, פסילה של מזון או השמדתו.
<נעה בן שבת: על הנושא של מעבדה דנו גם בנושא העונשין.
<נעה בן שבת: יש לנו כאן כמה סעיפים שנוגעים לפרק הווטרינרי ואני מציעה שאחרי שנקרא את הפרק, נחזור אליהם.
<נעה בן שבת: אנחנו עוברים לפסקה (48).
<שרון גוטמן: לגבי התוספת השמינית בפסקה (29).
<שרון גוטמן: יש תקנות של אזהרת חנק, תקנות בריאות הציבור (מזון), סימון אזהרת חנק.
<שרון גוטמן: זה חל היום על המשווק ואפשר להכניס אותן לתוספת השמינית.
<נעה בן שבת: כשנגיע לתוספת.
<נעה בן שבת: (48) מייצר, משווק, מייבא או מייצא מזון שלא עומד בדרישות תקן רשמי החל עליו, למעט דרישות בדבר סימון המזון, או מבצע כל פעולה הנוגעת למזון שהכללים לעניין ביצועה אינם מתאימים לדרישות תקן רשמי, בניגוד להוראות סעיף 9(א) לחוק התקנים, בכפוף להוראות פרק זה.
<נעה בן שבת: הוספנו את "בכפוף להוראות פרק זה" כדי להבהיר שזה לא שאנחנו אוכפים כאן את חוק התקנים אלא אנחנו מתייחסים להוראות שנקבעו בפרק זה.
<נעה בן שבת: מתייחסים לחובות הסימון לפי חקיקת המזון שנקבעו בפרק זה.
<אהוד פלג: את יכולה להסביר למה למעט דרישות בדבר סימון מזון?
<אביטל בגין: הסימון מופיע במדרג הנמוך יותר ולכן הוא מוחרג כאן.
<זמר בלונדהיים: הסימון מופיע במדרג הנמוך.
<זמר בלונדהיים: שמרנו על המבנה שקיים גם בחוק התקנים, שם מפרידים.
<בועז סיטי: אני רוצה להזכיר שצריך את ההוראה הזאת להתאים למתווה של הייצוא מכיוון שיש לו פטור גם לפי החוק הזה לייצר בניגוד לתקן רשמי.
<בועז סיטי: צריך להתאים את העבירה.
<זמר בלונדהיים: הוספנו בכפוף להוראות פרק זה בסוף הסעיף וזה בעצם מכפיף את זה בדיוק לזה.
<זמר בלונדהיים: אם מותר לך, אם בפרק זה כתוב שמותר לך לייצר, אתה כמובן לא שם.
<נעה בן שבת: זה התיקון שנעשה גם בחלק של העונשין.
<רוית ארבל: גם ב-280.
<זמר בלונדהיים: עשינו כבר גם בנמוך.
<זמר בלונדהיים: אנחנו פשוט לא קוראים את זה עכשיו, אבל כשנחזור לקרוא את התיקונים, אתם תראו את זה.
<אהוד פלג: מה שהוחרג מופיע בחוק הזה ואני שואל היכן הסעיף הקטן בסעיף הזה שמתייחס לזה?
<זמר בלונדהיים: הקראנו אותו בפעם הקודמת.
<זמר בלונדהיים: אני מיד אראה לך אותו.
<זמר בלונדהיים: בעמוד 14, פסקה (17).
<נעה בן שבת: אולי גם בסעיף קטן (17) כדאי להוסיף בניגוד להוראות חוק זה.
<זמר בלונדהיים: עשינו את התיקון הנדרש.
<זמר בלונדהיים: שם פשוט מחקנו את המונח מייצא מכיוון שלייצוא יש היתר גורף לעבור על הוראות סימון.
<זמר בלונדהיים: לכן לא צריך בכלל להתייחס לזה ולכן הורדנו את זה.
<זמר בלונדהיים: קישרנו את סעיף 40(א)(2) שבעצם עושה את הקישור הנדרש להוראות פרק זה.
<ענת מימון: 288א.
<ענת מימון: עיצום כספי על הפרות של הוראות בעניין סימון מזון על אף הוראות סעיפים 286 עד 288, בהפרות לפי סעיפים אלו שעניינן הוראות סימן, יעמוד "הסכום הבסיסי" על מאה שקלים חדשים לכל מוצר בו מתגלה הפרה כאמור ובלבד שלא יפחת סכום העיצום שיוטל ממחצית הסכום הבסיסי לפי סעיף 286 ולא יעלה על פי שתיים מהסכום הבסיסי האמור.
<ענת מימון: על אף הוראות סעיף קטן (א), בהפרה של הוראות סימון המנויה בתוספת ה....., לא יפחת סכום העיצום שיוטל מהסכום הבסיסי לפי סעיף 286, ולא יעלה על פי שתיים מהסכום הבסיסי האמור.
<ענת מימון: 288ב.
<ענת מימון: עיצום כספי על הפרות הוראות לעניין גוף זר מייצר או מייבא מזון שיש בו גוף זר בניגוד להוראת סעיף 29(א)(5) רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראת סימן זה אלא אם כן התווסף הגוף הזר באופן בלתי נמנע כחלק מתהליך הייצור.
<ענת מימון: לעניין הזה יעמוד "הסכום הבסיסי" על 500 שקלים חדשים לכל מוצר בו מתגלה הפרה כאמור ובלבד שלא יפחת סכום העיצום שיוטל ממחצית הסכום הבסיסי לפי סעיף 286 ולא יעלה על פי שתיים מהסכום הבסיסי האמור.
<ענת מימון: על אף הוראות סעיף קטן (א), אם ההפרה כאמור עלולה לפגום בבטיחות המזון, לא יפחת סכום העיצום שיוטל מהסכום הבסיסי לפי סעיף 286, ולא יעלה על פי שתיים מהסכום הבסיסי האמור.
<ענת מימון: אני אסביר בקצרה.
<ענת מימון: יש לנו כאן שני הסדרים כאשר הראשון הוא לעניין סימון מזון.
<ענת מימון: אם לגבי כל ההפרות האחרות אמרנו שלא משנה בכמה מוצרים זה נעשה, העיצום יוטל פעם אחת, הרי שלעניין סימון מזון אמרנו שכן יש משמעות לכל מוצר בו מתגלה ההפרה.
<ענת מימון: במקרה הזה העיצום יהיה מאה שקלים לכל מוצר אבל עשינו תקרה נמוכה ותקרה גבוהה.
<ענת מימון: התקרה לעניין סימון זה, מחצית מהסכום הבסיסי זו התקרה הנמוכה.
<ענת מימון: כלומר, גם אם זה התגלה בשני מוצרים, העיצום לא יהיה מאתיים שקלים אלא אם זה יחיד, זה יהיה 4,000 שקלים, תאגיד קטן – 10,000 שקלים ותאגיד גדול – עשרים אלף.
<ענת מימון: התקרה הגבוהה היא פי שתיים מהסכום הבסיסי.
<ענת מימון: אבל כן תיכתב תוספת בה יהיו הפרות חמורות יותר ושם התקרה תהיה הסכום הבסיסי בפי שתיים מהסכום הבסיסי.
<זמר בלונדהיים: שם הכוונה לסימונים שמייצגים לא רק ערך צרכני כמו למשל סימון ערך תזונתי ודברים כאלה אלא חנק, גלוטן,, אלרגנים ודברים כאלה.
יעקב מרגי: הוועדה מחוקקת מה צריך להיות באריזה.
יעקב מרגי: למה שלא יסמנו כל מה שחייבים לסמן?
יעקב מרגי: זה חל על כל מה שמחויב או דווקא על דברים שהם מזיקים?
<זמר בלונדהיים: קבענו כאן שני מדרגים.
<זמר בלונדהיים: אמרנו על כל סימון, זה נכנס לסעיף (א), והסימונים החמורים יותר, אנחנו רואים את זה אחרת.
יעקב מרגי: אם ייצרתי שני מיליון ממתק?
<ענת מימון: סכום הגג ליחיד הוא 16 אלף שקלים, ארבעים אלף שקלים לתאגיד קטן ושמונים אלף לתאגיד גדול.
<רוית ארבל: הרעיון ביסודו היה מאוד מוצלח אבל הכניסו בו איזשהו טוויסט קטן שהוציא ממנו את כל העוקץ.
<רוית ארבל: הנושא של הרצפה, למעשה הרעיון כפי שהובהר כאן ביום חמישי, דובר על זה שגם עבירות הסימון וגם העבירות של הגוף הזר, אלה הפרות טכניות שחוזרות על עצמן.
<רוית ארבל: ואכן הרעיון היה שלא בכל הפרה כזאת כאשר נמצאה שערה - - -
יעקב מרגי: בהומור אני אענה לך.
יעקב מרגי: החודש אני בן 55.
יעקב מרגי: אני קונה לחם קל, את הלחם היקר, ואת יודעת כמה פעמים ניסיתי לטחון אבן?
יעקב מרגי: ואני קונה מוצר איכותי של העשירון העליון.
<רוית ארבל: זה לא בסדר.
<רוית ארבל: מה שקורה היום, באותם מקרים חריגים, הלקוחות מתלוננים ואז מוטל קנס שהיום עומד על אלף שקלים.
<רוית ארבל: כאן הרעיון היה לאפשר איזשהו קנס יותר נמוך או עיצום כספי יותר נמוך מחמישים אלף שקלים או מארבעים אלף שקלים או מעשרים אלף שקלים כפי שזה נקבע היום בהפרות מהסוג הזה.
<רוית ארבל: מה שקורה, במנגנון שקבעתם עכשיו, בגין כל שערה או אבן בלחם, יצטרכו לשלם את המינימום של עשרים אלף שקלים.
<נעה בן שבת: רצית שם ישלמו מאה שקלים על מקרה כזה.
<נעה בן שבת: טרחו לשלוח מפקח, הטילו עיצום כספי ובסוף העיצום הכספי יהיה מאה שקלים כי יש לי יסוד להניח שההפרה הזאת - - -
<רוית ארבל: בגין המקרה היחיד לא עשינו דבר כיוון שהרעיון הוא שהיום בסימון יש עניין של הרבה מוצרים שנפל בהם אותו פגם.
<רוית ארבל: זאת סדרה.
<רוית ארבל: אבל בגוף זר, אין עניין של סדרה אלא זה במוצר אחד.
<רוית ארבל: הרעיון היה להקל.
<רוית ארבל: רצינו להקל ונמצאנו מחמירים.
<זמר בלונדהיים: זה לא מדויק.
<רוית ארבל: עכשיו אנחנו גם נשלם פי שניים.
<זמר בלונדהיים: חברתי לא מדייקת עד הסוף.
<זמר בלונדהיים: כמובן שיש הרבה טעם בדבריה אבל היא לא מדייקת עד הסוף.
<זמר בלונדהיים: קודם כל, קבענו מחצית מהסכום הבסיסי.
<זמר בלונדהיים: לכן להגיד שרצינו להפחית ולא נעשה כאן כלום, זה לא נכון.
<זמר בלונדהיים: הפחתנו בחמישים אחוזים וזה לא מעט.
<זמר בלונדהיים: אנחנו מדברים על הסכום לפני תקנות הפחתה.
<זמר בלונדהיים: כמעט ואין עיצומים שלא חלים עליהם, חלק מתקנות ההפחתה.
<רוית ארבל: מה מקסימום ההפחתה בתקנות ההפחתה?
<זמר בלונדהיים: הדבר השני הוא שלא בהכרח כל מקרה שבו מתגלה גוף זר, הוא בהכרח מעיד על גוף זר אחד בפני עצמו.
<זמר בלונדהיים: לפעמים מדובר על משהו שבוודאי קרה בכמה מוצרים והטענה שאם נמצאה חתיכת פלסטיק קטנה, זה בהכרח במוצר אחד – היא לא מוחלטת אלא להפך, כנראה נפלה איזושהי חתיכת פלסטיק שהתפרקה לה בתוך כמה וכמה מוצרים.
<זמר בלונדהיים: לכן יש איזושהי הנחה של מינימום.
<זמר בלונדהיים: ירדנו לחמישים אחוזים מהסכום הבסיסי שגם אותו הפחתנו כשבאנו לוועד, לבקשת היושב ראש.
<רוית ארבל: כל אבן, עשרים אלף שקלים.
<זמר בלונדהיים: לא כל אבן.
<זמר בלונדהיים: הפעם הראשונה.
יעקב מרגי: אז זה חד פעמי?
יעקב מרגי: למה כל אבן?
יעקב מרגי: יש כאן יידוי אבנים?
יעקב מרגי: תקשיבי, היצרן, ביום שהוא יחטוף את העשרים אלף שקלים, במקום לשבת על הכורסא במשרד, הוא יסתובב בין העובדים וידאג שהעובדת תשים מטפחת, תשים כפפות, שינקו את משטח העבודה כדי שאני לא אתקל באבן המרוסקת בלחמנייה.
<זאב פיקובסקי: התאחדות התעשיינים.
<זאב פיקובסקי: צריך לשים לב שמדובר כאן לא בחריגות גורפות אלא בתקלות מזדמנות.
<זאב פיקובסקי: הסברתי כבר כמה פעמים שאין מצב של אפס ליקויים.
<זאב פיקובסקי: זה גם לא קיים בשום תעשייה אחרת ואת זה צריך לקחת בחשבון.
<זאב פיקובסקי: הקנסות האלה שהזכירה רוית של איזושהי אבן, זה לא שמישהו בא עם חצץ ומפזר אותו בתוך הגבינה או מפזר אותו בעיסת בשר.
אלי אלאלוף: יש עובדים שכועסים והיו עושים את זה.
<זאב פיקובסקי: זה פלילי.
<זאב פיקובסקי: צריך להיות מדרג מאוד מאוד נבון בדברים האלה.
אלי אלאלוף: זה המדרג.
<זאב פיקובסקי: קנס של עשרים אלף שקלים על דבר אחד, הוא דרקוני והוא בלתי הגיוני.
אלי אלאלוף: את זה ממש בדקנו, הורדנו חצי ואחר כך יש עוד אפשרות של עד.
אלי אלאלוף: בואו לא נעשה כל פעם את אותו דיון.
<זאב פיקובסקי: זה פשוט לא סביר.
אלי אלאלוף: החוק הזה חייב להתקדם.
<זאב פיקובסקי: בסופו של דבר זה יושת על הוצאות אותו מפעל.
<זאב פיקובסקי: זה ייכנס בהוצאות וחבל.
<רז הילמן: אני אתייחס לדרישות סימון.
<רז הילמן: אני חושב ששם המצב הרבה יותר חמור.
<רז הילמן: כאן מדובר על מאה שקלים על כל מוצר שבו מתגלה הפרה.
<רז הילמן: זאת אומרת שמספיק שפס הייצור מייצר אלף מוצרים באותה הזדמנות, אז הליקוי הוא הרבה מעל פי שתיים.
<קריאה: יש תקרה.
<רז הילמן: ברור, אבל כיוון שקודם היינו ברף של העיצום הבסיסי, כרגע אנחנו כמעט בברית מחדל, בפי שתיים.
<זמר בלונדהיים: לא הייתם בסכום הבסיסי כי ראה מה קרה בתחום של הגנת הצרכן.
<זמר בלונדהיים: אנחנו שינינו אותה באופן תקדימי שאפשר להטיל על כל מוצר ולכן היית ב-300 אלף שקלים.
<זמר בלונדהיים: שים לב שבנוסח המקורי של התזכיר היה פי ארבעה, היה אפשר להכפיל את העיצום פי ארבע על מספר רב של מוצרים.
<רז הילמן: מה שלא עשו כאן, זה מה שאמרנו בדיון ועל זה הייתה טענה עקרונית.
<רז הילמן: יש הרבה הפרות סימון שהן הפרות שאין בינן לבין בריאות הציבור דבר וחצי דבר ולפעמים גם אין בינן לבין הטעיית הצרכן דבר וחצי דבר, ולזה לא נתנו מענה.
<רז הילמן: נתנו כאן מענה למצב שבו יש חשש לפגיעה בבריאות הציבור ושם הם מכפילים.
<רז הילמן: אבל בואו נעשה גם חצי שזאת דרישת סימון אזוטרית שפספסו ושם לא צריך לתת קנסות מאוד מאוד גבוהים.
איציק שמולי: מי יקבע מה זה אזוטרי?
אלי אלאלוף: אני חושב שהתחשבנו והחבר'ה תיקונו והביאו לכם הצעה מתוקנת פחותה ממה שהיה בהתחלה.
<אהוד פלג: אני מחכה להסבר היכן מוגדר שזה לכל פריט ולא לסוג מוצרים.
<ענת מימון: כתוב מוצר ולא סוג מוצר.
<ענת מימון: יש לנו בנוסח סוג מוצר כאשר הכוונה לקוטג' לעומת גבינה.
<אהוד פלג: אלה הסכומים גם אם היו אלפי פריטים?
<זמר בלונדהיים: בדיוק הפוך.
<זמר בלונדהיים: בחוק הזה השתמשנו במונח סוג מזון וסוג מוצר עת רצינו לדבר על גבינות.
<זמר בלונדהיים: כאן, במוצר הכוונה – ואנחנו גם מסבירים ומבהירים את זה – שאם היו אלף אריזות קוטג', זה אלף.
<אהוד פלג: הנקודה הזאת לא ברורה עד הסוף.
<אהוד פלג: אין לי מחלוקת אתכם אבל אני מבקש להבהיר אותה כי אפשר לפרש אותה גם אחרת.
<אהוד פלג: צריך להבהיר למען הסר ספק.
אלי אלאלוף: קחו בחשבון את ההערה.
איציק שמולי: יש לי שאלה בהקשר לחברות שאמורות לאסוף את התיעוד, גם של תלונות הצרכנים.
איציק שמולי: האם מעבר לתיעוד הן מחויבות לדווח לכם בזמן אמת על תלונות מהסוג הזה?
<אלי גורדון: נכון להיום, לפי ההצעה, הן לא מחויבות לדווח לנו על כל תלונה ותלונה און ליין.
<אלי גורדון: מה שכן, הן מחויבות לכך שמקבץ תלונות מביא את החברה למסקנה שיש לנקוט בצעדים שהם לצורך מניעה של שיווק מוצר שעלול להזיק לבריאות הציבור.
<אלי גורדון: במקרה כזה הן חייבות לתעד את כל הפעילות של ריקול עם מנהל שירות המזון או מי שהסמיכו לפי סעיף 191 ו-192.
איציק שמולי: אבל ריקול זה מקרה קיצוני.
איציק שמולי: אני שואל על היום יום.
איציק שמולי: נתנו כאן את הדוגמה של האבן בלחם.
<אלי גורדון: אבן בלחם, זה מקרה אחד ויכולה להיות תלונה אחת בודדת.
<אלי גורדון: יחד עם זאת, אם היה שבריר של פלסטיק במספר יחידות כתוצאה משבר שנוצר בתהליך ייצור בציוד עצמו, אנחנו עדים לכך שגם במקרים כאלה החברה מגיעה למסקנה שהיא יכולה לעשות ריקול כי זה משהו שיכול להיות בעייתי בחלק מהמקרים.
איציק שמולי: הכללים בעניין הזה ברורים?
איציק שמולי: זה נתון לשיקול דעתה הבלעדי של חברה?
איציק שמולי: מתי חברה צריכה לפנות?
איציק שמולי: כאשר מדובר בארבעה פריטי, כאשר מדובר בשמונה פריטים, כאשר מדובר בעשרים פריטים?
איציק שמולי: הרי ברור שרוב התלונות מגיעות ישר לחברה ולא אליכם.
איציק שמולי: אם למישהו קרה משהו במוצר, הוא ישר מתקשר לחברה.
<אלי גורדון: זאת הסיבה שהגדרנו חובה של יצרן כך שברגע שיש לו צבר של תלונות הוא צריך לדווח לנו.
<אלי גורדון: לגבי שאלה נקודתית, תלונה על מוצר אחד, כל חברה במסגרת מערכת אבטחת איכות ובטיחות שלה, בהתאם למהות המוצר, בהתאם לסיכון שנשקף ממנו, יודעת להגדיר מבחינת מספר התלונות.
ג'מאל זחאלקה: מה זה צבר של תלונות?
ג'מאל זחאלקה: מה זה צבר?
ג'מאל זחאלקה: אלה עשר תלונות?
<אלי גורדון: זה תלוי בסוג המוצר, בתהליך ייצור, אופייני או לא אופייני.
<אלי גורדון: לצורך הדוגמה, אם יש זכוכית במוצר, זה לא אמור להיות.
<אלי גורדון: זה תלוי בתהליך הייצור.
<אלי גורדון: זכוכית במוצר זה לא דבר שמדלגים עליו גם אם זאת רק תלונה אחת.
<אלי גורדון: משמעות הדבר היא שהיכן שהוא בתהליך הייצור הייתה איזושהי תקלה שנגרמה כתוצאה מאיזשהו קלקול בציוד, אם זאת מנורה שהתפוצצה.
אלי אלאלוף: כל הנהלים האלה - - -
ג'מאל זחאלקה: איפה הנהלים האלה?
<אלי גורדון: כל זה ברמה של מערכות אבטחת איכות ובטיחות.
אלי אלאלוף: אבל כל זה כתוב?
<אלי גורדון: כאשר אנחנו מגיעים לפיקוח בחברות, מה שאנחנו עושים, דבר ראשון, בין היתר – וכאן לא צריך לגלות את כל שיטות הפיקוח – בודקים גם נוהל טיפול בתלונות ואת הרישומים של התלונות והטיפול או הצעדים שננקטו בהתאם לכך.
ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת שהם צריכים לדווח לכם.
ג'מאל זחאלקה: כאן אתה מסביר לי שאתה הולך לפקח עליהם.
<אלי גורדון: כנראה שלא הבהרתי את עצמי מספיק טוב.
ג'מאל זחאלקה: אמרת שאם יש צבר תלונות, הם צריכים לדווח לכם.
<אלי גורדון: ברגע שחברה מגיעה למסקנה שהאירוע הוא לא נקודתי, לא תלונה אחת, אלא יש קובץ או מקבץ של תלונות שמעידות על כך שמוצר ספציפי כן יש בו חשש לפגיעה בבריאות הציבור, החברה, לפי סעיף 190, 191 ו-192 חייבת לדווח למנהל שירות המזון על כך שיש לה אירוע או חשש לאירוע ומכאן חייבת גם לתאם ולדווח על פעולות שהיא נוקטת כדי למנוע המשך חשיפה.
<אלי גורדון: ללא תלות בעניין הזה, בשגרה, הרי שירות המזון מפקח על מפעלי מזון בשגרה, המפקחים שלנו מגיעים לכל מפעל ומפעל לפחות פעמיים בשנה, תלוי בסוג המפעל.
<אלי גורדון: אמרתי שכאשר אנחנו כגוף פיקוח מגיעים לחברה, בין היתר נבדק גם נוהל טיפול בתלונות, נוהל תלונות וגם פעולות מתקנות.
<ענת מימון: אני מבקשת להשלים לגבי תשובה שאמרתי קודם ולחדד.
<ענת מימון: נשאלנו לגבי יחידת מוצר, המוצר הבודד, על ידי מר פלג.
<ענת מימון: אנחנו נבדוק את זה עוד יותר לעומק, אבל לגבי סעף 288א אנחנו לא בטוחים שצריך להוסיף את המילה יחידה.
<ענת מימון: אני רק אעיר משהו ששכחנו להעיר.
<ענת מימון: בסעיף 286 בו נקבע הסכום הבסיסי, ברישא כתבנו שהסכום הבסיסי הוא בין אם ההפרה היא במוצר אחד ובין אם ביותר.
<ענת מימון: מכאן משתמע שאם הסכום הבסיסי, זה ללא תלות במספר המוצרים, וכאשר אנחנו אומרים בהמשך שזה לגבי כל מוצר, הכוונה היא באמת לפי מספר המוצרים.
<אהוד פלג: עם כל הכבוד, אני חושב הכוונה היא שגם אם ההפרה הייתה במוצר אחד, יהיה הסכום הזה.
<אהוד פלג: אבל אין כאן ולא כתוב כאן במפורש שזה יוכפל במספר הפריטים.
<ענת מימון: בסעיף 288א בעמוד 21 זה כתוב.
<ענת מימון: מאה שקלים לכל מוצר בו מתגלה ההפרה.
<ענת מימון: לעניות דעתי זה מספיק.
<זמר בלונדהיים: צריך גם להפעיל את ההיגיון.
<זמר בלונדהיים: הרי לא יעלה על הדעת שאנחנו מדברים כאן על מאה שקלים.
<זמר בלונדהיים: הורדנו את הסכום.
<זמר בלונדהיים: היה כאן דיון גדול והשתמשו גם בזה.
<זמר בלונדהיים: הורדנו את הסכום למאה שקלים בשביל 10,000 קוטג'ים?
<זמר בלונדהיים: מן הסתם לא.
<זמר בלונדהיים: לכן ההיגיון הבריא כאן, אני חושב, הוא בסדר.
<נעה בן שבת: לא רק הגיון בריא אלא זה גם כתוב.
<נעה בן שבת: כתבת בין אם זה במוצר אחד ובין אם זה בהרבה מוצרים.
אלי אלאלוף: אני מבקש להפסיק את הדיון בסעיף הזה.
אלי אלאלוף: אין לנו זמן לפלפולים ובינתיים אני מנהל את הישיבה.
<גליה שגיא: אני רוצה לסבר את האוזן ולהבין את המשמעות.
<גליה שגיא: שמונים אלף שקלים על חברה - - -
אלי אלאלוף: אמרתי שאני לא חוזר לדיון הזה.
אלי אלאלוף: תקבלו הסבר מחוץ לישיבה.
<גליה שגיא: זה לא הסבר מהממשלה.
אלי אלאלוף: אני לא הולך לשנות.
אלי אלאלוף: אתם יודעים שהגמשנו.
אלי אלאלוף: מעכשיו אין לי יותר סבלנות וגם אין לי זמן.
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים שהחוק הזה יעבור גם לטובתכם, תעזרו לי בזמן.
<נופר טל: בוקר טוב.
<נופר טל: כל-בו חצי חינם.
<נופר טל: בעניין של סעיף 288(א), אני רוצה לדבר על העניין של הסימון.
אלי אלאלוף: אנחנו חוזרים אחורה?
<נופר טל: לא חוזרים אחורה.
אלי אלאלוף: אני מבקש, סיימנו את הנושא של הסימון.
<נופר טל: רק שאלה אחת.
<נופר טל: על מי יוטל העיצום?
<נופר טל: על היבואן?
<נופר טל: על היצרן?
<נופר טל: על המשווק?
<נופר טל: על כולם?
אלי אלאלוף: תשובה פשוטה.
<זמר בלונדהיים: אמרנו שנוסיף סעיף שייקבע נוהל לעניין אותם מקרים.
<זמר בלונדהיים: כעקרון הנטייה תהיה באותם מקרים להטיל את זה על היצרן או על היבואן ורק במקרים מיוחדים על המשווק.
<נופר טל: זה יהיה בחוק?
<זמר בלונדהיים: זה יהיה בנוהל אבל תהיה חובה בחוק לקבוע נוהל לעניין זה ספציפית, מה שאין עד היום.
<נופר טל: זה רשום בפרוטוקול.
אלי אלאלוף: הכול רשום, אפילו החיוך שלך.
איציק שמולי: הערה אחרונה אדוני היושב ראש ובזה נסגור.
איציק שמולי: מה שמשת
איציק שמולי: מע מדבריך זה שהולך להיווצר מודל בינארי של פיקוח, כן ריקול או לא ריקול, בהתייחס לחובת הדיווח שלהם ולא זאת הכוונה שלי.
איציק שמולי: אני חושב שאם זה נתון לשיקול דעת מוחלט של החברות, אולי צריך להיות נוהל כתוב במקום כלשהו.
איציק שמולי: השתמע ממה שאמרת שאם זאת בעיה חמורה שדורשת ריקול, יהיה דיווח, ואם לא, לא.
איציק שמולי: אני חושב שזה לא מספיק.
<אלי גורדון: אני מקווה שהבנתי את ההערה.
<אלי גורדון: נהלי ריקול קיימים גם היום.
<אלי גורדון: העולם כאן לא משתנה מבחינת ניהול ריקול וטיפול בתלונות הציבור ברמה של יצרן.
<אלי גורדון: גם היום זה קיים וחברות מדווחות ויוצאות בהודעות לריקול כאשר זה נדרש ויש צורך בכך.
<אלי גורדון: כל הדיווחים מפורסמים כבר היום באתר האינטרנט של משרד הבריאות.
<אלי גורדון: דיברנו כאן ועדכנתי על סדרי גודל של שלושה ריקולים בחודש.
איציק שמולי: לא הבנת אותי.
איציק שמולי: אנחנו נמשיך את הדיון אחר כך אבל מה שהתכוונתי לומר זה שחובת הדיווח לא צריכה להיות רק במקרה של ריקול אלא גם במקרים פחותים יותר.
איציק שמולי: אני לא מדבר על מוצר אחד אבל צריך להיות משהו בתווך.
אלי אלאלוף: בנושא הנהלים האלה, לדעתי צריך להיות משהו בכתב.
איציק שמולי: אם זה לא יהיה כתוב, מה שיהיה בפועל לדעתי זה מודל בינארי.
איציק שמולי: אם יש ריקול, צריך לדווח ואם אין ריקול, לא מדווחים.
אלי אלאלוף: אני מקווה שזאת לא הכוונה.
<נעה בן שבת: יהיה סעיף שיגיד שיהיה נוהל כזה שיקבע.
<זמר בלונדהיים: העברנו אותו בנוסחים קודמים.
<זמר בלונדהיים: נעביר.
אלי אלאלוף: צריך להיות נוהל כי לא נחפש כל הזמן את אלי כדי שיסביר לנו.
<זמר בלונדהיים: אני רק אומר לחבר הכנסת שמולי שהתפיסה שבאה לידי ביטוי כאן בחוק, של בעצם חובה להודיע רק מרף מסוים ומעלה, היא תפיסה שגם קיימת בעולם וגם רוחבית אצלנו בחקיקה.
<זמר בלונדהיים: לכן הרבה פעמים יש סעיף שמירת תלונות צרכן.
איציק שמולי: אין לי התנגדות לזה.
איציק שמולי: אני רק לא חושב שהרף הבסיסי צריך להיות רף הריקול.
<נעה בן שבת: אנחנו ממשיכים בסעיף 289, עמוד 21.
<ענת מימון: 289.
<ענת מימון: עיצום כספי בנסיבות מחמירות היה לממונה יסוד סביר להניח כי בעל רישיון ייצור, בעל תעודת יבואן רשום או משווק הפר הוראה מההוראות לפי פרק זה, המפורטת בסעיפים 287 ו-288, בנסיבות מחמירות, רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי בשיעור של פי שניים מהסכום הבסיסי ולא בהתאם לסכום שניתן היה להטיל בשאלות ההפרה.
<ענת מימון: בסעיף זה, "נסיבות מחמירות" – הפרה הנוגעת למידת הסיכון לבריאות הציבור או בטיחותו כתוצאה מההפרה המדוברת.
<ענת מימון: על אף האמור בסעיפים 287(17) ו-288(48), החזיק משווק שאינו יצרן או יבואן של המזון שחל עליו תקן רשמי באישור מאת היצרן או היבואן, לפי העניין, בדבר התאמת המצרך לדרישות התקן הרשמי או אם סומן המצרך בתו תקן, לא יטיל הממונה על העוסק עיצום כספי לפי הוראות אותם סעיפים קטנים.
<נעה בן שבת: הסוגריים המרובעים, לא בהתאם לסכום שניתן היה להטיל, זאת הערה וזה לא אמור להיכנס לנוסח.
<נעה בן שבת: אנחנו אומרים שזה מהסכום הבסיסי.
<נעה בן שבת: השאלה אם לא צריך להיות בהתאם לסכום שניתן היה להטיל בשל אותה הפרה.
<נעה בן שבת: יש לנו הפרות בסכומים משתנים.
<אביטל בגין: מהסכום שניתן היה להטיל עליו.
<נעה בן שבת: בשל אותה הפרה.
<ענת מימון: זה חל גם על 288(א) ו-(ב) שהוספנו?
<ענת מימון: צריך להגיד את זה.
<אביטל בגין: כתוב מהסכום שניתן היה.
<זמר בלונדהיים: כרגע זה לא חל עליהם.
<ענת מימון: לכן אני שואלת אם אנחנו רוצים להחיל את זה.
<זמר בלונדהיים: האמת היא שלא צריך כי עשינו בתוכם את הנסיבות המחמירות.
<נופר טל: אז מהסכום שניתן היה להטיל?
<זמר בלונדהיים: בעל רישיון ייצור הופך ליצרן.
<נופר טל: הערה לסעיף 289.
<נופר טל: יש לי שאלה.
<נופר טל: כאן מדובר על נסיבות המחמירות, הפרה הנוגעת למידת הסיכון לבריאות הציבור ובטיחותו.
<נופר טל: שוב, אם אפשר לייחס את הסעיף הזה לסעיף אחריות המשווק.
<נופר טל: אם לא סומן עליו אלרגן, אני לא יודעת שצריך להיות מסומן אלרגן על אותו מוצר ולא שמנו את זה בתוספת העשירית.
<זמר בלונדהיים: זה הכול נדבך על גב נדבך על גב נדבך.
<זמר בלונדהיים: כמו שהסברנו, יש את ההפרה, סייגנו את ההפרה.
<זמר בלונדהיים: אם לא עברת את סעיף אחריות המשווק, את בכלל לא הגעת לסעיפים האלה.
<זמר בלונדהיים: אי אפשר בכלל להטיל עליך עיצום ולכן אי אפשר גם להגיע לנסיבות המחמירות.
אלי אלאלוף: ולכן אין סיבה לשנות.
<נופר טל: מקבלת.
<אביטל בגין: אני קצת חוששת מההגדרה של הנסיבות המחמירות כאן ואני לא מבינה אותה.
<אביטל בגין: מה רוצים להגיד?
<אביטל בגין: מה השינוי שנעשה כאן?
<נעה בן שבת: במקור דובר על הפרה שנוגעת למספר רב של מוצרים וזה כמובן שונה בהתאם לשינוי עליו דיבנו.
<זמר בלונדהיים: קיבל הסדר אחר.
<נעה בן שבת: שההפרה כוללת גם מספר רב של מוצרים למעט ההפרות בהן דובר בנפרד.
<נעה בן שבת: לכן מה שנותר לנו זאת הפרה שבעצם יוצרת סיכון לבריאות הציבור או בטיחותו כתוצאה מההפרה.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, הפרה שכרוכה באיזשהו סיכון מיוחד לבריאות הציבור.
<אביטל בגין: במקום נוגעת, זה לא שיש לה קשר, צריך לשנות את הניסוח כך שיצרה סיכון.
<זמר בלונדהיים: עלולה.
<נעה בן שבת: עלולה.
<נעה בן שבת: יש בה פוטנציאל ליצור סיכון לבריאות הציבור.
<נעה בן שבת: אנחנו רוצים לשאול לגבי סעיף קטן (ב).
<נעה בן שבת: יש כאן את הנושא של ההתאמה.
<זמר בלונדהיים: אני אסביר למה הסעיף הזה כאן.
<זמר בלונדהיים: סעיפים 287(17) ו-288(48), אלה בעצם שני הסעיפים שנוגעים להפרות לפי חוק התקנים.
<זמר בלונדהיים: בחוק התקנים, בסעיף 16א(ג) יש הסדר זהה לזה והוא אומר שלא יוטל עיצום כספי לפי חוק התקנים אם אתה מחזיק אישור מאת וכולי.
<זמר בלונדהיים: מכיוון שאנחנו מדברים על הפרות לפי חוק התקנים, פשוט יצרנו תמונת מראה של זה ולכן הכנסנו את זה.
<ענת מימון: למה אלה נסיבות מחמירות?
<זמר בלונדהיים: זה לא צריך להיות חלק מסעיף (ב) אלא זה צריך להיות במקום אחר.
<נעה בן שבת: זה צריך להיות סעיף בפני עצמו.
<זמר בלונדהיים: או שנוסיף את זה במקום אחר.