GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רן מלמד: פה אני חייב להגיד לכם משהו, מי שאין לו קורת גג ראויה לא יכול ללכת לחפש עבודה ב - - - לכן זה צריך להיות הפוך.
<רן מלמד: קודם כל צריכה להיות קורת גג, אחר כך גם הנפש והיכולת הפיזית לחפש עבודה הרבה יותר קלה.
מירב בן ארי: טלי מהדיורית, בבקשה.
<טלי מאור: אני שמחה לשמוע שאנחנו ידועים פה, דיורית דיורית.
<טלי מאור: דיורית אחת אינה מספיקה, 16 מיטות, עשרה חודשי פעילות, יש כ-90 צעירות בלבד שפנו, זה אומר שרשימת ההמתנה האמיתית זה של 30 צעירות.
<טלי מאור: איפה הצעירות האלה יישנו היום בלילה?
<טלי מאור: אני פונה ליואב.
<טלי מאור: יש לנו גגון, עצוב לשים צעירה בגגון.
<טלי מאור: זה לא מתאים.
מירב בן ארי: ידוע, ציפי התייחסה לזה בתחילת דבריה.
מירב בן ארי: אנחנו הולכים להקים דיורית נוספת בתל אביב.
<טלי מאור: אני שמחה מאוד לשמוע.
<טלי מאור: דבר נוסף, אני פה בכובע נוסף של פורום ארגוני צעירות, אני חברה בצוות הדיור שם.
<טלי מאור: נכתב נוהל סיוע לצעירות חסרות עורף משפחתי שהוא נוהל שהוא מאוד מאוד חשוב, כי כשהם מסיימים את השנה או חצי שנה בשלטר הם צריכים קביים להתחיל את ה - - -
<ציפי נחשון גליק: גם על זה דובר.
מירב בן ארי: גם על זה דיברנו.
מירב בן ארי: טלי, זה נושא חשוב, אנחנו מיצינו אותו גם.
<טלי מאור: אין בעיה, הוא חשוב, כי עוד פעם, מדברים על רצף ורצף, הן נופלות בסוף הרצף כי - - -
<פיני קבלו: מה שחשוב, מאחר שאנחנו מדברים על הנושא של הנטל והנטל הוא על הרשויות המקומיות וה-25% ולפעמים זה נופל על עיר אחת, כאשר מרבית, אני מכיר את המקרים של תל אביב וחיפה, שמבססים את זה והם לוקחים על עצמם את כל ה-25% ו-50% לא שייכים לעיר.
<ציפי לפלר: גם בירושלים.
<פיני קבלו: לכן צריך לבנות את המערכת על בסיס של אשכולות שבהם תינתן חלוקה הוגנת ושגם הרשויות האחרות, שהילדים שלהם מגיעים לתל אביב או חיפה או כל מקום אחר יישאו בנטל.
<פיני קבלו: לכן צריך להקים מסגרות כאלה על בסיס של אשכול, שבו באמת הנטל יהיה שווה.
<פיני קבלו: אנחנו בעד רצף, כפי שדיבר יושב ראש הוועדה, מר אלאלוף.
<פיני קבלו: הכוונה היא לא רק לתת קורת גג, אלא באמת שכשילד נכנס הוא גם יקבל רצף טיפולים ושבסופו של דבר גם ייצא לשוק העבודה ושגם יוכל להקים משפחה ולא ירבוץ ויישאר שם לתקופות ארוכות יותר.
<בן בן סימון: אני בן בן-סימון, אני מהבניין במרכזית ואני לא יודע מה אני עושה פה.
<חן אדרי: אני ובן, אפשר לקרוא לנו - - -
מירב בן ארי: שאחד מכם ידבר.
<בן בן סימון: התחלנו את כל המהלך הזה ואני רואה פה שמדברים כל מיני גופים וארגונים והכול.
<בן בן סימון: אנחנו רק אתמול בלילה קיבלנו חדר - - - אני אדבר בשמי, אני קיבלתי את החדר במלון - - -
מירב בן ארי: ירושלמי, נכון?
<בן בן סימון: כן, ירושלמי.
<בן בן סימון: אני גר במבנה, היינו גרים במבנה הארוך - - -
<ציפי לפלר: התקבלת ביום רביעי.
<בן בן סימון: זה לא פתוח 24 שעות.
מירב בן ארי: מה לא פתוח, המלון הזה?
<בן בן סימון: גלגל לא פתוח 24 שעות, יש ימים ויש פה אנשים שמתקלחים יום יום - - -
<בן בן סימון: יש ימים שאני לא מתקלח, יום שלישי זה יום בנות, יום רביעי זה יום ככה.
מירב בן ארי: בן, אתה צודק.
מירב בן ארי: אמרה ציפי נחשון, אנחנו הולכים להקים שלטר 24 שעות לבנים - - -
<חן אדרי: אבל כמה זמן זה לוקח?
מירב בן ארי: אבל תשמעי, כבר שנים שאף אחד בכלל - - -
<חן אדרי: אני הייתי דיירת רחוב שמונה שנים, היום קמתי על הרגליים.
<חן אדרי: אני ובן אמא ואבא של הזולה במרכזית.
<חן אדרי: יש שם כמעט 40 ילד, ביניהם חיילים בודדים.
<חן אדרי: כשאתם מדברים על דרי רחוב, זה בנות שיורדות לזנות.
<חן אדרי: כל לילה כזה בנות נאנסות ובנים נאנסים.
<חן אדרי: זה הכול.
מירב בן ארי: את מה שנקרא צועקת ומתעצבנת על מי שלא צריך.
<חן אדרי: כי זה מעצבן לשמוע על כל הגופים האלה, יש פה דיירי רחוב שנמצאים במרכזית שמפנים אותם באלימות וכל זה.
<חן אדרי: אנחנו ברחוב, איפה אלה עם ה - - -
<ציפי לפלר: הם כולם קיבלו מענה - - -
מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך משהו.
מירב בן ארי: הוועדה הזאת, בפעם הראשונה בתולדות הכנסת, מיום קום המדינה, לא כונסה אף פעם ועדת משנה שמתעסקת בחסרי בית.
מירב בן ארי: הנה, רן הרבה יותר שנים ממני.
מירב בן ארי: זו פעם ראשונה שיש ועדה ושיש תקציב.
מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דבריי, וטוב, כי את נותנת לי ככה לסיים, זה לא יהיה תוך יומיים, אבל אנחנו שם.
מירב בן ארי: הוועדה הזאת עד סוף המושב - - -
מירב בן ארי: אנחנו שם בשבילכם ובשביל זה הוועדה הזאת נוצרה.
מירב בן ארי: אני חייבת לסיים, מי שיש לו פניות אישיות יכול לפנות אליי.
<בן בן סימון: אני רק רוצה להגיד שאם הייתי יודע את הזכויות שלי אני לא הייתי פה לפני - - -
מירב בן ארי: אתה רואה את מי שיושב לידך?
מירב בן ארי: אמרת לו שלום?
מירב בן ארי: אתה רואה אותו?
מירב בן ארי: יפה, אנחנו נעשה לכם את החיבורים.
<בן בן סימון: בסדר, רק רציתי להגיד שיש הרבה אנשים שלא יודעים את הזכויות שלהם.
מירב בן ארי: בסדר גמור, אתה לא תלך ואנחנו נדאג לך.
מירב בן ארי: לך ולגברת שהגיעה.
מירב בן ארי: אני ממש מתנצלת שאני חייבת לסיים, כי אני כבר גולשת לוועדה של אלי, שהיא גם חשובה, של חסות הנוער.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע, אני רוצה להודות לציפי, לחבר'ה מתל אביב, מירושלים, מחיפה, שאנחנו נשמח גם להיפגש.
מירב בן ארי: אני מצטערת שלא נתתי לך זכות דיבור, אנחנו ניפגש בפורום מצומצם יותר.
מירב בן ארי: לעמותות שהגיעו ועושות עבודה יום ולילה למען חסרי הבית האלה.
מירב בן ארי: איפה שמדינת ישראל לא נמצאת, או שלא נמצאת מספיק, נמצאות העמותות.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לחסרות הבית שהגיעו וגם לבן, שהגעתם לכאן.
מירב בן ארי: אני מבטיחה לכם שזו תחילת הדרך, תנו לנו צ'אנס.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם שאנחנו כאן בשבילכם.
מירב בן ארי: אני מתנצלת אם לא כולם הספיקו לדבר, אני מבטיחה לכם, זו רק השקעה, בפעם הבאה הבטיחה לי ענת שהיא תיתן לי יותר זמן.
מירב בן ארי: אנחנו נשב והוועדה הזאת תצא עם בשורה.
מירב בן ארי: תודה רבה לכולכם, אנחנו נתראה בקרוב, עוד שבועיים-שלושה שבועות, כשתתכנס הוועדה מחדש.
אלי אלאלוף: צהריים טובים.
אלי אלאלוף: אנחנו היום בט"ו בשבט תשע"ו.
אלי אלאלוף: 25 לינואר 2016.
אלי אלאלוף: השעה 13:52.
אלי אלאלוף: היינו אמורים לדון בתקנות של המוסד לביטוח לאומי (דמי קבורה)(הוראת שעה), התשע"ו-2015.
אלי אלאלוף: יש לנו גם תקנה שנייה של המוסד לביטוח לאומי (דמי קבורה)(תיקון תקנה 9)(הוראת שעה), התשע"ו-2015.
אלי אלאלוף: עורך הדין חנן פוטרמן, בבקשה.
<חנן פוטרמן: צהריים טובים.
<חנן פוטרמן: אני אקדים בהסבר קצר לגבי התקנות, מה שאנחנו מבקשים להביא לאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
<חנן פוטרמן: סעיף 266 לחוק הביטוח הלאומי קובע שהמוסד לביטוח לאומי משלם את דמי הקבורה לגוף שעוסק בקבורת המת, כאשר דמי הקבורה נועדו לכיסוי הוצאות יום הקבורה.
<חנן פוטרמן: להוצאות יום הקבורה - - - אני מתכוון להובלת הנפטר, תכריכים, טהרה, חפירת הקבר, כיסויו וכיוצא בזה.
<חנן פוטרמן: התעריפים קבועים בלוח א' בתקנות הביטוח הלאומי (דמי קבורה) התשל"ו-1976.
<חנן פוטרמן: ב-2004 הוגשה עתירה של 39 מושבים וקיבוצים – בג"ץ נחשולים – לגבי עיוות, לטענתם, שיש בתעריפים בין החברות שפועלות ביישובים, בטורים 4 ו-5, לבין חברות הקבורה שפועלות בטורים 3-1.
<חנן פוטרמן: במסגרת הבג"ץ ב-2007 הוגש גם דו"ח של יועץ כלכלי חיצוני, שבדק את הנושא הזה, וקבע שיש להגיע לתעריף אחיד.
<חנן פוטרמן: בזמנו, זה עמד על 3,500 שקלים.
<חנן פוטרמן: במסגרת ההמלצות שלו גם הייתה המלצה להעלות את תעריף דמי הקבורה לחברות שבטורים 4 ו-5.
<חנן פוטרמן: בעקבות הבג"ץ - - -
אלי אלאלוף: תסביר לי מה זה הטורים האלה.
<חנן פוטרמן: טורים 1, 2, 3 – אלה חברות קבורה שפועלות ביישובים הגדולים.
<חנן פוטרמן: טורים 4 ו-5 זה חברות במועצות המקומיות, למעט מועצות אזוריות וחברות אחרות.
<חנן פוטרמן: חברות שפועלות ביישובים הקטנים יותר.
<חנן פוטרמן: בקיבוצים ובמושבים.
<חנן פוטרמן: ההמלצה הייתה להעלות להם את התעריף.
<חנן פוטרמן: ובמסגרת ההחלטה שהתקבלה בבג"ץ התחייבנו במוסד לביטוח לאומי ובהחלטה עצמה של בג"ץ להעלות את התעריף לחברות הקטנות.
<חנן פוטרמן: בהוראת שעה ב-2009 ואחר כך ב-2010 ושוב ב-2012 העלינו את התעריפים לתעריף שהוחלט עליו בעקבות הבג"ץ ובעקבות הדו"ח של היועץ החיצוני.
<חנן פוטרמן: הוראת השעה האחרונה בעניין הזה, שהתקבלה בנובמבר 2012 – התוקף שלה פקע ב-1 ביולי 2013, וכעת אנחנו מבקשים, שוב, את אישורכם לתקנות הביטוח הלאומי להוראת שעה נוספת, שתעלה להם את תעריף דמי הקבורה רטרואקטיבית – מיום פקיעת הוראת השעה ושלוש שנים קדימה – עד 2017.
<חנן פוטרמן: סוף 2017.
<חנן פוטרמן: לגבי תעריף אחיד: הכוונה היא להגיע לתעריף אחיד.
<חנן פוטרמן: אבל בעקבות התנגדויות שהיו במשרדי הממשלה, לא הצלחנו להגיע לתעריף אחיד.
<חנן פוטרמן: ולכן מה שאנחנו כרגע מבקשים לאשר זה את העלאת התעריף לחברות הקטנות, באופן כזה שייטיב עמן ולא - - - בהן.
<חנן פוטרמן: כי למעשה מפקיעת הוראת השעה, הן מקבלות תעריף נמוך יותר.
אלי אלאלוף: אני יכול לשאול?
אלי אלאלוף: אני מתנצל שאני הולך לדבר על מקרה אישי.
אלי אלאלוף: אחי חי כל הזמן באשדוד.
אלי אלאלוף: בסוף ימיו, בגלל מצב בריאותי, הוא עבר לגור באזור רגבים.
אלי אלאלוף: כשביקשנו שייקבר באשדוד – כאילו הוא תושב זר, והוא משלם.
אלי אלאלוף: כפרה הכסף.
אלי אלאלוף: למה זה ככה?
אלי אלאלוף: למה אי אפשר לקבל?
אלי אלאלוף: מותר להיקבר איפה שרוצים?
ישראל אייכלר: רוב חייו הוא היה באשדוד?
יעקב מרגי: השאלה אם הוא שינה כתובת כשהוא עבר לרגבים?
אלי אלאלוף: כדי להיות סיעודי ולהיות מטופל סיעודי הוא חייב לשנות.
אלי אלאלוף: אז מחכים לו בפינה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל כל המשפחה בעצם באשדוד?
יעקב מרגי: זה לפני - - -, אבל זו האחריות של המוסד לביטוח לאומי שיענה.
יעקב מרגי: אבל צריך למצוא פתרון ללקונה כזו.
<חנן פוטרמן: במקום המגורים שלו הוא זכאי להיקבר מבלי שהמשפחה תישא בעלויות הקבורה.
<חנן פוטרמן: כלומר, מאחר והמשפחה ביקשה לקבור אותו במקום אחר, שלא במקום מגוריו, הגוף שקובר אותו רשאי לגבות תשלום.
אורלי לוי אבקסיס: היא רצתה לקבור אותו במקום מגוריו, אבל לא במקום של ההסדר הסיעודי.
אורלי לוי אבקסיס: לא במקום שבו הוא קיבל את הטיפול הסיעודי.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא מקום המגורים שלו.
<משה דגן: השאלה אם הוא שינה את הכתובת.
יעקב מרגי: שינה, שינה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא היה צריך לשנות.
אורלי לוי אבקסיס: מה.
<שמרית גיטלין שקד: הוא חייב.
ישראל אייכלר: יש מושג – קבורת אבותיו.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, זה היה הבית שלו.
אלי אלאלוף: אני חושב שכדאי שתחשבו על זה.
<משה דגן: אני רוצה להתייחס לנושא הזה.
<משה דגן: משה דגן, סמנכ"ל המשרד לשירותי דת.
<משה דגן: חברות הקדישא וגופי הקבורה מחויבים לקבור נפטרים מהיישובים שמנויים בהסכם שלהם מול המוסד לביטוח לאומי.
<משה דגן: גוף הקבורה רשאי לא לקבור מישהו שאינו מהיישובים שמנויים בהסכם הזה.
<משה דגן: תיאורטית, אם גוף הקבורה היה מוכן, לא הייתה לזה שום בעיה חוקית.
<משה דגן: זה תלוי ברצון של גוף הקבורה.
<משה דגן: אבל בעיקרון - - -
יעקב מרגי: הם לא רוצים.
אורלי לוי אבקסיס: אז מה, הוא סוברני להחליט מה שהוא רוצה?
יעקב מרגי: אי אפשר לומר את זה.
יעקב מרגי: אתה זורק את זה - - -
אורלי לוי אבקסיס: כי אז אחרים לא יכולים - - -
<משה דגן: הגוף אבל לא מחויב.
<משה דגן: אני אומר שוב: הגוף לא מחויב לקבור.
<משה דגן: צריך להבין: אם לצורך העניין, בהר אדר – יש להם שם בית עלמין קטן שהם קוברים שם קבורת שדה - - -
יעקב מרגי: מר משה דגן, זה לא הוגן מה שאתה עושה.
<משה דגן: שנייה.
<משה דגן: רק אני אשלים את הדברים.
<משה דגן: אני רק רוצה לתת דוגמה.
<משה דגן: קחו לצורך העניין את הר אדר, שיש להם שם כמה חלקות קבורת שדה.
<משה דגן: אם יגיעו גם תושבי ירושלים ויבקשו להיקבר שם, והם יהיו מחויבים לקבור שם – אז כל החלקה שלהם תיסגר.
ישראל אייכלר: פה מדובר על מישהו שחי באשדוד.
<משה דגן: אבל כדי שלא ייווצר מצב של חוסר ודאות, - -
ישראל אייכלר: אז צריך לעשות תקנה - - -
<משה דגן: - - אז בודקים את זה לפי תעודת הזהות.
<משה דגן: אם בתעודת הזהות מופיע ישוב המגורים שלו במקום אחר, אז גוף הקבורה - - -
ישראל אייכלר: אבל למה שלא תהיה תקנה?
אורלי לוי אבקסיס: אבל אפשר - - - כמה זמן אחורנית, כמה זמן - - - אני נתקלתי במקרה דומה, כשאבא של אבי נפטר, ואת אותו הדבר עשו לנו, וזה היה קצת מטורף.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאפילו ביררתי עם חבר הכנסת יעקב מרגי בטלפון, מה הרציונל.
אורלי לוי אבקסיס: ורשום שם, דרך אגב, בתעודת הזהות.
אלי אלאלוף: זה נראה לי מוזר - - -.
אלי אלאלוף: כי מבחינה כספית זה לא הבעיה שלנו.
אלי אלאלוף: היחס.
אלי אלאלוף: ופתאום אמרו: זה לא כתוב.
אלי אלאלוף: אז הלכו למשרד הפנים, תיקנו – אה, אתם גנבים, אתם.
אלי אלאלוף: וואו, וואו, איזה יחס.
<אברהם מנלה: אדוני, אני רוצה לומר משהו.
<אברהם מנלה: אברהם מנלה, מנכ"ל החברה קדישא תל אביב ויושב ראש פורום חברות הקדישא.
<אברהם מנלה: המדיניות שלנו ככלל, למשל בתל אביב: כל מי שמסיבה סיעודית העביר כתובת, אנחנו מקבלים אותו חינם ולא גובים ממנו כסף.
<אברהם מנלה: זאת המדיניות.
אלי אלאלוף: למה לא ליישם את זה בכל מקום?
<אברהם מנלה: וכמו שאמר מר משה דגן: זה בסופו של יום, עניין של מדיניות של גוף הקבורה.
ישראל אייכלר: אולי תתנו הוראה לכל חברות הקדישא.
<אברהם מנלה: זה הופך להיות הגיוני.
<אברהם מנלה: עכשיו, ברור שאם מישהו התאשפז באיזה בית אבות, כתוצאה מסיפור בריאותי – אנחנו קולטים אותו ואנחנו לא דורשים כסף.
<אברהם מנלה: זאת המדיניות שלנו ב-26 היישובים שאנחנו נותנים שירות.
<אברהם מנלה: ואני חושב שגם עמדת הפורום, בגדול - - -
יעקב מרגי: לא, אבל המקרה שלו שונה.
יעקב מרגי: המקרה שהוא הציג שונה.
<אברהם מנלה: - - - של אשדוד – אני - - -
יעקב מרגי: לא בגלל אשדוד או תל אביב או יפו.
יעקב מרגי: הוא אומר: אחיו המנוח נפטר במקום מגוריו העדכני.
יעקב מרגי: הנסיבות הביאו אותו, כדי לקבל טיפול סיעודי, לעבור לרגבים.
יעקב מרגי: עיקר חייו – אפילו הוא עדיין קשור.
יעקב מרגי: איך אמר?
יעקב מרגי: אני במזרח וליבי בסוף מערב.
יעקב מרגי: במקרה כזה להחריג, צריך המוסד לביטוח לאומי.
יעקב מרגי: ואי אפשר להשאיר את זה רצוני.
<אברהם מנלה: מקובל עלינו - - -
יעקב מרגי: כי יש מצוקות קרקע לחברות הקדישא.
יעקב מרגי: או שעושים אחידות שירות.
יעקב מרגי: צריך להחריג ולמצוא איך במקרים של מעבר בגלל מצב סיעודי או נזקק לעזרת בנו.
ישראל אייכלר: שרוב חייו.
ישראל אייכלר: יש הרבה חוקים - - -
יעקב מרגי: זו סוגיה שכל פעם מתעוררת ואני נדרש אליה, כמי שעשה - - -: יעקב, תעשה לי טובה, דבר עם אלה, דבר עם אלה.
יעקב מרגי: כל הילדים שלו שם, רק הוא עבר בגלל - - -
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, גם השר לשירותי דת לא יכול לעשות כלום.
יעקב מרגי: לא יכולתי לעזור.
<אברהם מנלה: קחו בחשבון אבל שיש מקרים הפוכים.
<אברהם מנלה: יש לנו תופעה היום של אנשים שהולכים ומעבירים כתובת אחרי פטירה בשביל להיקבר במקום מסוים.
<אברהם מנלה: הולכים למשרד הפנים עם ייפוי כוח, מעבירים כתובת של אדם שכבר נפטר, כדי לקבל קבורה בכל מיני מקומות מסוימים - - -
אורלי לוי אבקסיס: זה יפסיק גם את זה - - -
ישראל אייכלר: אז אם תכתבו מרכז חייו, אז יש לכם תשובה גם לזה.
אורלי לוי אבקסיס: זה יפתור את שני הדברים.
יעקב מרגי: אבל זה תשובות - - -
אלי אלאלוף: אני מבקש סליחה שאני - - -
ישראל אייכלר: הוא שאל שאלה – איך יודעים אם מרכז חייו.
ישראל אייכלר: יש הרבה חוקים במדינה שזה תלוי במרכז חייו.
ישראל אייכלר: גם לגבי עולים וקליטה, איפה שזה מרכז חייו.
ישראל אייכלר: ואותו הדבר - - -
<משה דגן: אז זה עדיין נשאר בשיפוט של גוף הקבורה דקה לפני שהם צריכים לטפל בגוף.
<משה דגן: אז הדינמיקה היא בעייתית בשעות - - -
ישראל אייכלר: העיקרון צריך להיות ברור.
יעקב מרגי: תמצאו החרגות לגבי.
יעקב מרגי: אי אפשר לתקן הכול, אבל החרגות למקרים כאלה חייבים שיהיו.
יעקב מרגי: חייבים.
<משה דגן: ניקח את זה בחשבון בחוק הקבורה החדש שאנחנו - - -
יעקב מרגי: שהוא לא יעבור, אל תדאג.
יעקב מרגי: כי לא ניתן לו לעבור.
יעקב מרגי: לא ניתן להם להעביר אותו כפי שהוא.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, רצית?
<רון רוגין: כן.
אלי אלאלוף: שם ותפקיד, בבקשה.
<רון רוגין: שמי עורך הדין רון רוגין.
<רון רוגין: אני מייצג כ-150 גופים שעוסקים בקבורה – היישובים במרחב הכפרי.
אלי אלאלוף: יש 150?
<רון רוגין: 150 גופים.
יעקב מרגי: הפסקתם לקבור בשטח חום?
<רון רוגין: אנחנו אלה שהגשנו את העתירה לבג"ץ בשעתו, ואנחנו מלווים את העיוות הזה, העיוות הקשה.
<רון רוגין: והוראת השעה הזאת – ואני מפנה את תשומת לב היועצת המשפטית – עומדת בניגוד לצו בית המשפט הגבוה לצדק.
<רון רוגין: אני אסביר.
<רון רוגין: אולי אני אסביר לפני זה, ב-30 שניות, אדוני, על מה מדובר.
<רון רוגין: הנחת העבודה היא שתקציב דמי הקבורה משרת, כפי שנאמר פה על ידי נציג המוסד לביטוח לאומי, את הוצאות הקבורה הישירות בלבד.
<רון רוגין: היות והנחת העבודה ההגיונית היא שכל הנפטרים זהים, כל הגופות זהות, של אנשים מעל גיל עשר לפי התקנות, אז הלוגיקה הייתה אומרת שהתקציב צריך להיות אחיד לכולם.
<רון רוגין: כשאנחנו עתרנו לבג"ץ, הוא הוציא צו על תנאי, בראשות כבוד נשיאת בית המשפט העליון אז, שניתן צו על תנאי המורה מדוע לא יתוקנו תקנות הביטוח הלאומי (דמי קבורה), כך שהוצאות הקבורה המוחזרות לחברות הקבורה על ידי המוסד לביטוח לאומי ייקבעו על פי תעריף זהה – אני מצטט – ולא על פי היישוב בו מצוי מקום הקבורה.
<רון רוגין: מה שקורה בישראל היום, שבעצם לקחו את היישובים וחילקו אותם לחמש קטגוריות.
<רון רוגין: המיוחסים ביותר – ועיני לא צרה במיוחסים ביותר – זה שלושת הערים הגדולות; אחרי זה, הפחות המיוחסים, זו עיר שיש בה מעל 50 אלף איש; אחרי זה, קטגוריה 3, זאת עיר שיש בה פחות מ-50 אלף איש; קטגוריה 4 ו-5 – זה כבר אנחנו.
<רון רוגין: ארבע זה המועצות המקומיות, וחמש זה המועצות האזוריות, שזה ישובים קהילתיים, קיבוצים ומושבים.
<רון רוגין: עכשיו, הדרישה שלנו היא מאוד-מאוד פשוטה: יש תקציב של המוסד לביטוח לאומי לדמי קבורה.
<רון רוגין: עבור דמי הקבורה.
<רון רוגין: אנחנו יודעים מה מספר הנפטרים היהודים או הלא יהודים כל שנה.
<רון רוגין: מה שאנחנו מבקשים זה דבר מאוד-מאוד פשוט: שהתקציב הזה יחולק באופן אחיד לכולם.
<רון רוגין: אם, למשל, יש לנו מת בנהלל או בכפר יהושע, ויש מת בקריית אתא או באשדוד או בחיפה – כולם יקבלו.
<רון רוגין: האנשים שמביאים את המת לקבורת ישראל יקבלו אותו תקציב.
<רון רוגין: וזה היה הצו על תנאי שהוציא בג"ץ, וזאת הייתה ההמלצה המקצועית של הצוות הכלכלי שבדק.
<רון רוגין: הרי המוסד לביטוח לאומי הוציא מכרז לבדיקה כלכלית, וזאת הייתה ההחלטה – המלצה חד משמעית מ-2007.
<רון רוגין: עכשיו, מה קורה?
<רון רוגין: בא אליי בשעתו המוסד לביטוח לאומי ואמר: תשמע, המחיר שהציעו, מחיר המינימום של הצוות הכלכלי, משפר את מצבך.
<רון רוגין: את המצב שלנו.
<רון רוגין: של הנחותים ביותר.
<רון רוגין: שאגב, כלכלית, אם כבר כלכלית, אז היה צריך להיות יתרונות לגודל.
<רון רוגין: הרי פה, ידידי, הרב אברהם מנלה, שהוא באמת איש דגול – הם קוברים 8,000 נפטרים בשנה.
<רון רוגין: אם אנחנו ישוב קהילתי מסוים או מועצה מקומית, למשל: קרני שומרון או טבעון.
<רון רוגין: כל מיני מועצות מקומיות כאלה, שזה קטגוריה 4.
<רון רוגין: אנחנו קוברים הרבה פחות.
<רון רוגין: אז זאת אומרת, העלות לנפטר היא יותר.
<רון רוגין: אבל אני לא טוען שלי מגיע יותר, חלילה, ממנו.
<רון רוגין: כל מה שאני אומר זה: מה שמר אברהם מנלה מקבל ומה שאשדוד מקבלים, תנו גם לנו.
<רון רוגין: אותו דבר.
יעקב מרגי: יש לי שאלה: יש עבודה שהוכיחה שאכן העלות - - -?
<רון רוגין: יש עבודה כלכלית של מרטנס הופמן.
<רון רוגין: חברת מרטנס הופמן - - -
יעקב מרגי: המוסד לביטוח לאומי עשה?
<רון רוגין: המוסד לביטוח לאומי.
<רון רוגין: זה לא אני.
<רון רוגין: זו לא עבודה שלי.
<חנן פוטרמן: זו הבדיקה - - -
<רון רוגין: זו עבודה שנעשתה לפי צו בג"ץ.
<רון רוגין: יצא מכרז.
<רון רוגין: יצאו בדיקות כלכליות.
<רון רוגין: בדקו לפרטי פרטים, עם סטופרים: כמה עולה?
<רון רוגין: בסוף הגיעו למסקנה, שזה בסך הכול עניין של common sense ושכל ישר, שבאמת כל הנפטרים הם אותו דבר.
<רון רוגין: כי הרי גם אם יש לך קרקע יותר קשה בבית העלמין – זה סיפור אחר.
<רון רוגין: זה תקציב תוספת חציבה.
יעקב מרגי: זה לא בתעריף הזה.
<רון רוגין: זה לא קשור.
<רון רוגין: אני מדבר על דמי הקבורה ממש.
<רון רוגין: עכשיו, אמרו לי: תשמע, בוא, תהיה מעשי.
<רון רוגין: אז אמרתי: בסדר.
<רון רוגין: אז פעם ראשונה עשו לנו הוראת שעה.
<רון רוגין: אמרו הוראת שעה כי המוסד לביטוח לאומי, הוא הצהיר פה שזה רק פרק זמן ביניים.
<רון רוגין: וב-22 בדצמבר 2008, אדוני, היה פה דיון – אנחנו גם היינו פה.
<רון רוגין: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – ואמר היושב ראש, אז חבר הכנסת יצחק גלנטי; הוא אמר ב-2008, לפני שבע שנים ומעלה: אין בדעתי להפוך את זה לסידור קבע של הוראת שעה.
<רון רוגין: אנחנו עכשיו נמצאים בשנה ה-11 של הוראת השעה.
<רון רוגין: למה?
<רון רוגין: כי פעם ראשונה אמרו: הוראת השעה תהיה מאפריל 2005 – שזה הפעם הראשונה שקיבלתי את הצו על תנאי – עד 2010.
<רון רוגין: אחרי זה, ב-2010 האריכו לי ל-2011.
<רון רוגין: אחרי זה, ב-2011 האריכו לי עוד פעם ל-2012 ול-2013.
<רון רוגין: ואז אמרו: זהו.
<רון רוגין: אנחנו עכשיו באמת נעשה תקציב זהה.
<רון רוגין: עכשיו, אני לא רוצה שיורידו למר אברהם מנלה.
<רון רוגין: חלילה.
<רון רוגין: אני רוצה דבר פשוט: מה שאדון אברהם מנלה מקבל.
<רון רוגין: אגב, יש עוד אבסורד: אם אני חברת קדישא קטנה בעיר גדולה – שזה כל חברות הקדישא בירושלים.
<רון רוגין: יש 10 חברות – הן צמודות לירושלים.
<רון רוגין: זאת אומרת, אם אני קובר עשרה אנשים והוא קובר עשרה אנשים – הן צמודות לירושלים.
<רון רוגין: יושב מר שמעון נבון.
<רון רוגין: מר שמעון נבון יאשר את הדבר הזה.
<רון רוגין: עכשיו, יתרה מכך: אם למשל אני בגבעתיים, ואני כפוף למר אברהם מנלה, אז אני אקבל יותר מאשר אשדוד.
<רון רוגין: כי אשדוד היא קטגוריה 2, וגבעתיים נחשבת כאילו שהיא תל אביב.
<רון רוגין: עכשיו, זה יוצר כמובן כל מיני עיוותים, שאני לא רוצה עכשיו להרחיב אותם.
<רון רוגין: ולכן אני חושב, אדוני, שאחרי כל כך הרבה שנים שאנחנו בהוראת שעה – מ-2005.
<רון רוגין: אנחנו עכשיו 2016 כבר.
<רון רוגין: עכשיו, אומרים לי: עד סוף 2017 תחכה.
<רון רוגין: עכשיו, כל מה שאנחנו מבקשים: יש עיקרון יסוד שנקרא עיקרון השוויון.
<רון רוגין: לא זו בלבד, אלא שממשלת ישראל ב-13 במאי 2013 קיבלה החלטה שנקראת 195, ובהחלטת הממשלה נאמר שיהיה תעריף אחיד.
<רון רוגין: עכשיו, אומרים לנו, הדרג המקצועי של המוסד לביטוח לאומי, ואפשר לשאול פה את עורך הדין חנן פוטרמן; הדרג המקצועי – אפשר לשאול אותו: מה דעתם?
<רון רוגין: האם הם חושבים שצריך לפעול בניגוד לצו בג"ץ ובניגוד לחוות הדעת הכלכלית שהם הזמינו.
<רון רוגין: לא אני הזמנתי.
<רון רוגין: הם הזמינו את חוות הדעת הכלכלית.
<רון רוגין: כל פעם עכשיו אומרים לי: שב בשקט.
<רון רוגין: מה אכפת לך?
<רון רוגין: אני יושב בשקט כבר עשר שנים, ואני חושב שהגיע הזמן לשים לזה סוף, אדוני.
<רון רוגין: לכן, מה שאני מבקש - - -
אלי אלאלוף: אני יכול לשאול שאלה פשוטה?
<רון רוגין: בבקשה.
אלי אלאלוף: אתם מפסידים?
<רון רוגין: בוודאי שאנחנו מפסידים.
אלי אלאלוף: מאיפה אתה מפסיד?
<רון רוגין: לא רק זה שאנחנו מפסידים, אלא שאנחנו, למשל - - -
אלי אלאלוף: יש לך מאזן גרעוני?
<רון רוגין: בוודאי.
<רון רוגין: בקיבוצים מה אנחנו עושים?
אלי אלאלוף: ומי משלם את - - -?
יעקב מרגי: במכירה.
יעקב מרגי: 40 אלף שקל ו-50 אלף שקל - - -
<רון רוגין: אני אגיד לך בדיוק, כבודו: מה שקורה, אנחנו מטילים.
<רון רוגין: למשל: ביישובים עשירים יותר, שיש מפעל, אני מושך חלק מהרווח לממן, ובקיבוצים שנסגר לי המפעל, כולל, אגב, בנגב המערבי יש לי מקרים כאלה, אני מטיל עשרה שקלים בחודש לכל בית אב כדי לממן את הגירעון.
<רון רוגין: בהחלט.
<רון רוגין: אני יכול להראות לאדוני שיש החלטות אספות כלליות בקיבוצים שאני מטיל עליהם עשרה שקלים, כי אין לי כסף לשלם את זה.
<רון רוגין: בוודאי שאני מפסיד.
יעקב מרגי: יש לי תשובה בשבילך יותר מוצלחת ממה שנתת לו: האמת היא תיאמר שבתי העלמין, לא בכל הקיבוצים; יש קיבוצים שהפכו את זה לסטרטאפ.
יעקב מרגי: אלה שקוברים במכירה ונותנים שירותים, יכולים להגיע שם ל-40 אלף שקל ול-50 אלף שקל.
יעקב מרגי: מזה הם מממנים הכול.
יעקב מרגי: זה לא הכלל.
יעקב מרגי: אני אומר ביושר.
יעקב מרגי: אני עונה במקומו ואני אומר לך: בחלק גדול מהיישובים הקטנים, בתי העלמין לא לכבודנו, איך שהם נראים.
יעקב מרגי: הם לא יכולים להרשות לעצמם לפתח שבילים ברמות.
יעקב מרגי: הרי הרבה פעמים אני נדרשתי לסייע בידם כשלא יכולנו, ולקחנו וגייסנו אחרים שיסייעו בידם.
יעקב מרגי: האמת היא כזו.
יעקב מרגי: לא על הכלל.
יעקב מרגי: הוא אומר הכלל.
יעקב מרגי: ישנם קיבוצים שהפכו את זה לסטרטאפ.
יעקב מרגי: אבל זה לא כולם.
יעקב מרגי: זה כמה בודדים.
יעקב מרגי: אבל הרוב המכריע.
יעקב מרגי: אתה הולך לקיבוץ, בזמנו במרחביה.
יעקב מרגי: שהיה שם ונדליזם בקיבוץ מרחביה.
יעקב מרגי: ונדליזם של הכפר הסמוך.
יעקב מרגי: היה קושי גם לראות את בית העלמין ככה, ישן וזה.
יעקב מרגי: זה לא כמו בתי העלמין ביישובים הגדולים.
יעקב מרגי: אני מאמין שאם הייתה להם הכנסה, יכלו להשקיע.
יעקב מרגי: זו תשובה יותר מוצלחת.
יעקב מרגי: גם אם הוא לא מפסיד, הוא לא מספק את השירות המיטבי שהוא היה יכול - - -
<משה דגן: לכן בהחלטת הממשלה, הנושא של - - -
אלי אלאלוף: בוא נשאל בבקשה את המוסד לביטוח לאומי למה לא הלכתם לפי דו"ח בג"ץ?
<שמעון נבון: אני אסביר.
<שמעון נבון: שמעון נבון, המוסד לביטוח לאומי.
<שמעון נבון: בג"ץ נחשולים דיבר על שני דברים, וזה השוואת התעריפים של דמי הקבורה לתעריף אחיד.
<שמעון נבון: ובנוסף לזה, לבדוק את המצב הריאלי של - - - דמי הקבורה שהיו בעבר.
<שמעון נבון: תוצאות הבדיקה היו חד משמעיות: להעלות את התעריפים לחברות הקטנות ולהוריד את התעריפים לחברות הגדולות.
<שמעון נבון: זה המסקנות של אותו דו"ח של מרטנס הופמן.
<שמעון נבון: במשך כל השנים אנחנו מנסים להעביר, ויש החלטה של המוסד לביטוח לאומי – כן ללכת לתעריף האחיד.
<שמעון נבון: בעקבות זה, לפני חצי שנה, בפעם האחרונה שפנינו לשר הרווחה והשירותים החברתיים ולשר לשירותי דת לתקן את התקנות ולקבוע תעריף אחיד לכולן.
<שמעון נבון: התעריף יעמוד על 4,267 שקל, כמו שאנחנו קבענו.
<שמעון נבון: שתבינו, אנחנו כמוסד לביטוח לאומי משלמים רק את הוצאות יום הקבורה.
<שמעון נבון: לא הנושא של פיתוח.
<שמעון נבון: לא שבילים, כבישים, מעברים וכדומה.
<שמעון נבון: מצבם של בתי העלמין בצורה כזו או אחרת.
<שמעון נבון: ושם הם מקבלים את הסיוע דרך גופים אחרים.
<שמעון נבון: אנחנו משלמים רק את הוצאות יום הקבורה.
<שמעון נבון: לגבי עורך הדין רון רוגין: התעריף שאנחנו כרגע קובעים לתקופה של שלוש שנים, זה לא בכדי שאנחנו רוצים לעשות איזה תעריף קבוע, אלא אנחנו רוצים להקים באמת, ללחוץ על הממשלה להקים ועדה שתבחן את כל הנושא של עלויות הפיתוח.
<שמעון נבון: כל מה שקשור בנושא הקבורה.
<שמעון נבון: שתבינו, זה לא רק הנושא הזה - - -
אלי אלאלוף: אבל הממשלה קיבלה החלטה.
אלי אלאלוף: למה צריך עוד?
<שמעון נבון: אבל ההחלטה היא עדיין לא - - -
<משה דגן: - - - הרבה הסתייגויות.
<שמעון נבון: כל השרים יש להם הסתייגויות מהדו"ח או מזה שאנחנו צריכים להוריד לחברות הקדישא הגדולות את תעריפי דמי הקבורה.
<שמעון נבון: אנחנו יודעים, בעלות הריאלית של דמי הקבורה, זה הסכומים שנבדקו ובזה מבחן התוצאה של הסכום שנקבע.
<שמעון נבון: ולכן המנהלה כן אימצה את מסקנות הדו"ח, כן אימצה את התעריף האחיד לכלל חברות הקדישא, אבל אילוצים, כאלה או אחרים.
<שמעון נבון: אנחנו מנסים דרך כל שר בשנים האחרונות להוביל לתעריף אחיד, ולפני חצי שנה גם פנינו, שוב פעם, לשר הרווחה והשירותים החברתיים דהיום, ללכת לתעריף האחיד - - -
יעקב מרגי: שאלה, מר שמעון נבון:
יעקב מרגי: אם אני מעלה את כולם היום לתעריף הגבוה – כמה זה העלות התקציבית?
<שמעון נבון: זה לא בעיה כספית.
יעקב מרגי: מה העלות התקציבית?
<שמעון נבון: הבעיה אם אני משלם ריאלית או לא ריאלית.
<שמעון נבון: זה הוויכוח.
יעקב מרגי: אתה אומר שנעשתה עבודה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מסכימים שהמחיר של 4,267 שקלים זה מחיר ריאלי?
<שמעון נבון: זה המחיר הריאלי.
<שמעון נבון: כן.
<רון רוגין: לא.
<רון רוגין: זה מה שנקבע על ידי הכלכלן שלכם.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הם אומרים שזה הריאלי.