GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דבורה לילך בן ישעיהו: הוא יכול לבחור את הקצבה הגבוהה בין השתיים, הוא יכול לבחור היוון ואז לקבל מענק.
<דבורה לילך בן ישעיהו: דרך אגב, למקבלי קצבת נכות מעבודה יש הרבה פחות הטבות מאשר מקבלי קצבת נכות כללית או מקבלי קצבת זקנה לנכה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: מקבלי קצבת זקנה לנכה – הכוונה היא השלמה לנכות.
<דבורה לילך בן ישעיהו: סעיף 251 לחוק לא מאפשר לביטוח הלאומי איזשהו שיקול דעת.
<דבורה לילך בן ישעיהו: ברגע שמקבל קצבת נכות כללית, קצבת הנכות שלו גבוהה מקצבת הזקנה שלה הוא זכאי – אוטומטית הוא מקבל השלמה לנכות.
<דבורה לילך בן ישעיהו: הוא יקבל את הקצבה הגבוהה מבין השתיים, בלי אפשרות בחירה.
נחמן שי: אבל הוא לא יקבל את שתיהן.
נחמן שי: הוא יקבל את הגבוהה מבין השתיים.
אילן גילאון: אין כפל קצבה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: קצבת נכות כללית, לפי החוק, היא רק עד גיל פרישה, אז כדי לא לפגוע יש את ההשלמה לנכות, שנעשית אוטומטית.
<דבורה לילך בן ישעיהו: ההשלמה לנכות יכולה להתבטל עם השנים.
<דבורה לילך בן ישעיהו: למשל, אם נולד ילד - - -
אילן גילאון: אם פתאום צמחה לבן אדם רגל.
אילן גילאון: לא היתה לו רגל, ופתאום צמחה לו בגיל 80.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אם קצבת הזקנה עולה על קצבת הנכות – הוא יפסיק לקבל את ההשלמה לנכות ויקבל רק את קצבת הזקנה, שזה גם משהו שיכול לפגוע בהטבות.
<דבורה לילך בן ישעיהו: לגבי קצבת הזקנה - יוצאים מכתבים יזומים שקוראים לאנשים להגיש תביעה לקצבת זקנה בגיל הפרישה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: טופס התביעה כולל השלמת הכנסה, בסופו של הטופס יש תביעה להשלמת הכנסה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני מסכימה שלא כולם יודעים, וכולנו יודעים שמפחדים מטפסים, זה קשה וזה למלא, ואני מניחה שיש אנשים שנמנעים ובגלל זה גם לא נבדקים.
<שרה זילברשטיין-היפש: יש בו חלק קטן שלא מובן.
<שרה זילברשטיין-היפש: ראיתי מולי את הטופס.
טלי פלוסקוב: בסדר בסדר, נטפל גם בטפסים.
טלי פלוסקוב: נראה איך אנחנו עושים את זה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני מבינה שיש אנשים שקשה להם.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני לא אומרת שזה מושלם, אבל אנחנו מנסים כמה שיותר ליזום מיצוי זכויות.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני לא אומרת שאנחנו תמיד מצליחים, אבל לפחות זו הכוונה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: דיברת על הנחה במים – אז אני מדייקת: זה לא 75% נכות רפואית אלא 70% נכות, וזה באמת רק למקבלי קצבת נכות כללית.
<דבורה לילך בן ישעיהו: נכה מהעבודה לא זכאי להנחה במים, העליתי את זה גם בפני ועדת הכספים ועדיין לא התקבלה איזושהי החלטה אחרת.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני רוצה להסביר את ההבדל בין קצבת זקנה עם השלמת הכנסה לבין קצבת זקנה לנכה, ואני לא אומרת שזה ראוי ונכון.
<דבורה לילך בן ישעיהו: הבטחת הכנסה היא קצבה משפחתית, נבחנות כל ההכנסות של שני בני הזוג.
<דבורה לילך בן ישעיהו: לכן, כשמישהו מקבל קצבת זקנה עם השלמת הכנסה, גם בן הזוג שלו זכאי להטבות כי גם הוא מקבל למעשה השלמת הכנסה; כשזו קצבת הזקנה לנכה, רק הנכה זכאי לה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני לא אומרת שזה בסדר, זה מעוות, אבל - - -
טלי פלוסקוב: אני יכולה לשאול אותך שאלה?
טלי פלוסקוב: נכה שהיה מקבל קצבת נכות, החליט לוותר על תוספת נכות ולקבל השלמת הכנסה.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, הוא מוותר על הזכויות שלו כנכה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אי אפשר.
<דבורה לילך בן ישעיהו: יש פסיקה שאי-אפשר לוותר על זכויות.
טלי פלוסקוב: אבל לפי מה שאת אומרת זה להיפך, הוא מרוויח.
טלי פלוסקוב: הוא לא מוותר על זכויות, הוא מקבל זכויות.
<דבורה לילך בן ישעיהו: נכון, זה אבסורד.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אני מסכימה.
טלי פלוסקוב: הוא במצב מועדף כשהוא לא נכה מאשר במצב שהוא נכה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: חוק הבטחת הכנסה מתייחס גם להכנסה רעיונית, זאת אומרת משהו שיכולת לקבל ואתה לא מקבל.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אנחנו לא תמיד מיישמים את זה, אבל זה הרעיון.
<דבורה לילך בן ישעיהו: אדם לא יכול לוותר על הכנסה שמגיעה לו על-פי חוק הביטוח הלאומי כדי לקבל משהו לפי חוק הבטחת הכנסה.
טלי פלוסקוב: אז זאת התשובה לשאלה - לא יכול לוותר על הנכות.
<מרית לביא: אסור לו לוותר על זכות שמוקנית מכוח החוק.
<דבורה לילך בן ישעיהו: יש דברים שהוא יכול להימנע מלתבוע אותם, אבל זה לא המקרה.
<דבורה לילך בן ישעיהו: זאת אומרת, כשהוא כבר מקבל קצבת נכות ועובר לזקנה זה משהו יותר אוטומטי.
טלי פלוסקוב: ובן אדם שעכשיו מגיע לגיל פרישה, אתם אומרים שאתם בוחרים מה ההכנסה היותר גבוהה שתהיה לו, ואין לו זכות לקבל החלטה לעצמו?
<דבורה לילך בן ישעיהו: לקבל משהו יותר נמוך?
טלי פלוסקוב: אני מדברת כרגע על זכויות.
<דבורה לילך בן ישעיהו: לא.
<מרית לביא: זו הפסיקה, שאסור לוותר על גמלה שמגיעה לפי חוק.
טלי פלוסקוב: בבקשה, עיריית תל-אביב.
טלי פלוסקוב: קצת יותר ברור, אבל אני מאמינה שעדיין יהיו לנו שאלות.
<גל שחם: מה שמדברים פה, על הבעיה של הנכים שסובלים מהיעדר הזכאות להשלמת הכנסה, הוא קצה הקרחון שבא להציף בעיה רחבה יותר שמשותפת לא רק לקשישים נכים, שהמצוקה שלהם אמיתית ומתבטאת בחיי היומיום, שהם צריכים לבחור בין תרופות לבין חימום בחורף, אלא זה גם אנשים שנמצאים במצוקה והם עברו את המדרגה ב-50 שקלים ואז כל ההטבות המשמעותיות – בתרופות, בארנונה - מתבטלת.
<גל שחם: זו רשימה ארוכה של הטבות, שווה ערך כספי שהוא מאוד משמעותי, אז 50 השקלים האלה שהם מקבלים עולים להם ביוקר.
<גל שחם: אני חושב שזה עיוות שנמשך הרבה זמן וחייבים לשנות את השיטה.
<גל שחם: חייבים לעשות מדרג יותר רחב, חייבים לראות את השונות, כי אנשים שמגיעים לפתחנו הם עד כדי מצוקת רעב.
<גל שחם: יש להם הכנסות, אבל אנחנו יודעים שכל המחירים עולים והקצבאות לא משיגות את הצמיחה הזאת.
<גל שחם: אנחנו חייבים לאפשר לקשישים – נכים ולא נכים – לחיות בכבוד.
טלי פלוסקוב: הסתדרות הגמלאים, בבקשה.
<רוני אהרון כהן: אני רוצה לגעת בנושא אחד שעולה בכל דיון בכל נושא, והוא מיצוי הזכויות.
<רוני אהרון כהן: במיצוי זכויות יש לנו בעיה חמורה מאוד.
<רוני אהרון כהן: אתן דוגמה אחת מיני רבות.
<רוני אהרון כהן: פנתה אלי גברת שאני לא מכיר, דיברתי אתה בטלפון.
<רוני אהרון כהן: הוא שלחה לי בפקס את ההתכתבויות שלה עם הביטוח הלאומי.
<רוני אהרון כהן: היא סיפרה לי את הסיפור הבא: פניתי טלפונית למשרד לביטוח לאומי, והפקידה מעבר לקו המליצה בפניי לפנות לאחת מהחברות, כמו "זכותי", ותקבלי שירות מהיר יותר.
טלי פלוסקוב: אוי ואבוי.
<רוני אהרון כהן: שאלתי אותה: אני הולך לכתוב מכתב למנכ"ל, אני יכול לצטט אותך?
<רוני אהרון כהן: אמרה לי: בהחלט.
<רוני אהרון כהן: לפני שלושה שבועות כתבתי מכתב למנכ"ל עם כל התכתובת שהגברת הזאת שלחה.
<רוני אהרון כהן: אתמול קיבלתי תשובה מאחד מבאי כוחו: קיבלנו את מכתבך ואנחנו מטפלים בזה, התשובה תינתן באופן ישיר לגברת.
<רוני אהרון כהן: אחת המסקנות שלי, במסגרת ההפרטות שיש במדינת ישראל, שאם זאת התשובה שנתנו לגברת, אז אולי גם את הביטוח הלאומי מתכוונים להפריט.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לעדכן אתכם שביום שלישי בשבוע הבא יהיה פה דיון של הביטוח הלאומי ויהיה פה מנכ"ל הביטוח הלאומי.
טלי פלוסקוב: אנחנו, כמובן, נציף את הדברים האלה ואספר את מה שסיפרת עכשיו.
<מרית לביא: המוקד מופרט.
רחל עזריה: דרך אגב, יש עכשיו פרסומת בטלוויזיה, שאם הולכים לביטוח לאומי כדאי לפנות ללבנת פורן.
טלי פלוסקוב: רבותי, דיברנו הרבה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת גם לחברי הכנסת להביע עמדה.
טלי פלוסקוב: יש לנו זמן עד 12:00.
טלי פלוסקוב: עד שאני לא מגיעה לנוסחה שאני רוצה לקדם, אני לא יוצאת מכאן.
אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, הסכמתי כשביקשת ממני להיות חלק מהפעלים שלך בוועדה הזאת.
אילן גילאון: יש לי תחושה שאת רוצה ללכת לפתרון הבעיה, אבל כדי לפתור את הבעיה אנחנו צריכים להבין אותה קודם כול.
אילן גילאון: לא מדובר במקרה, המדיניות של הכפלה בשניים ולחלק ברגליים או להיפך, בסופו של דבר זה כדי לייצר מצב שכמה שפחות אנשים יצליחו לממש את הזכויות שלהם.
אילן גילאון: אנחנו לא מחדשים שום דבר.
אילן גילאון: אני טוען ש-90% מהאוכלוסייה בישראל, כולל עבדך הנאמן, לא מבינה מה מדברים אליה, וה-10% האחרים הם עורכי דין, מתווכים ולבנת פורן.
אילן גילאון: את הפירמידה הזאת חייבים להפוך, הרי בסך הכול יש לנו את הטכנולוגיה, ומדבר אתך בן אדם שלא מבין כלום בטכנולוגיה.
אילן גילאון: לו היינו מורידים את מבחן העילות, היינו עושים חשבון פשוט ומאגמים.
אילן גילאון: אני קורא לזה "חוק הערסל", אני עובד עליו שנים.
אילן גילאון: פניתי גם למדען הראשי של הביטוח הלאומי, לאגם את כל הזכויות.
אילן גילאון: ברגע שמאגמים את כל הזכויות גומרים את הסיפור הזה.
אילן גילאון: לא רוצה הנחות מעיריית באר שבע ולא ממועצת פועלי רמת-גן.
אילן גילאון: אני רוצה שתאגם לי את מה שאתה חושב במדינה שלך, על פי חוק החלוקה שלך, כדי שאוכל להתקיים בכבוד, וכשאעבור את הרף - תמסה אותי.
אילן גילאון: כלומר, ביד אחת תיתן לי את הזכויות שלי.
אילן גילאון: נניח שאני גם קשיש וגם מוגבל; מה לעשות, בן אדם שמגיע לגיל 67 והוא נכה, הוא נכה זקן.
אילן גילאון: צריך להבין את הדברים האלה, לכל הרוחות.
אילן גילאון: הבעיה שלו לא עולה בטור חשבוני, היא עולה בטור הנדסי, ואת זה צריך להבין.
אילן גילאון: בואו נאגם את כל הזכויות במקום אחד, כולל הכול: כולל ההנחה לתרופות, כולל הנחות למים.
אילן גילאון: כמו שהוראת קבע.
אילן גילאון: ברגע שהכללים נקבעו וקובעים את ספר הלקויות, שמדי פעם משתנה, העילה לא משנה.
אילן גילאון: זה לא משנה אם בן אדם הוא נכה של מקם עבודה או של כביש.
אילן גילאון: זה לא משנה.
אילן גילאון: מי שצריך לממן את זה הוא מקום העבודה שלו, מבחינת הפיצויים שלו, אבל אנחנו צריכים למדוד אותו פר היכולות שלו, על פי המבחן האורתופדי שלו או בצורה אחרת.
אילן גילאון: זה מה שאני "חוק הערסל".
אילן גילאון: אבל אין פה מקריות שמסבכים זכויות אוניברסליות עם זכויות מקומיות, עם התליה.
אילן גילאון: למשל, בנושא של נכים שיוצאים לעבודה; אני בעד להוריד את מבחן לרון, לתת לכל נכה את הקצבה על פי מה שקבעו לו ושילך לעבוד כמה שהוא רוצה לעבוד, ואני רוצה למסות את כל הדברים בצד השני.
אילן גילאון: יש משפט בצרפתית שאומר: les bons comptes font les bons amis - חשבונות טובים עושים חברים טובים.
אילן גילאון: ואני אומר לכם שחשבונות טובים עושים גם אזרחים טובים, כי אנחנו נמצאים במשבר אמון מוחלט בגלל השיטה הזאת, שאף אחד לא מאמין במדינה כי המדינה לא מאמינה באף אחד - כל אדם שבא ולא הוכיח את חפותו הוא בגדר נאשם.
אילן גילאון: לכן, קודם כול צריך להבין את הבעיה, גברתי, והבעיה היא שיטת החלוקה ולא כמה אתה קורא לעצמך חברתי או חברותי.
אילן גילאון: זה בכלל לא מעניין אותי.
אילן גילאון: אני יודע שעוני זו תוצאה לא נכונה של עושר.
אילן גילאון: מדינה ופוליטיקה קובעת איך מחלקים את העושר לעוני, ובתוך זה ודאי וודאי קצבת הזקנה שאנחנו מדברים עליה.
אילן גילאון: אני מצפה שדרך זה נעשה את הסדר.
אילן גילאון: מה היא נגישות?
אילן גילאון: היכולת של כל אחד מאתנו להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.
אילן גילאון: זה כל מה שאנחנו מבקשים כאן, ולכן ביטול העילות זה דבר מאוד מאוד חשוב.
אילן גילאון: זאת אומרת, לקבוע את הסטטוס.
אילן גילאון: ברגע שקובעים את הסטטוס – תנו לי מה שמגיע לי; עברתי את ההכנסות – תמסה אותי, תמסה את הכול.
אילן גילאון: כל אזרח יהיה נישום, אין שום בעיה, ואל תסבכו.
אילן גילאון: כשחברה מחליטה שחד-הוריות יקבלו תמיכת חד-הוריות, מה היא חושבת?
אילן גילאון: היא חושבת שלהורה אחד יותר קשה לפרנס ילדים מאשר לשניים, ואז נותנים את התמיכה, את המקפצה.
אילן גילאון: כך גם לנכה או לאחר.
אילן גילאון: עד לפני כמה זמן, גברתי, אם היתה לך מכונית ממודל 95' ומעלה לא היית מקבלת את הדבר הזה.
אילן גילאון: מה השטות הזאת?
אילן גילאון: תן לי מה מגיע לי; אם אני עובר את סף המס – תמסה אותי ושלום על ישראל.
אילן גילאון: דברים שגם נקבעים לצמיתות וגם אינם משתנים ולא צריכים איזה תקופה לעשות את זה – אז למה לענות את האנשים?
אילן גילאון: אגיד לך למה, מה אני חושב.
אילן גילאון: הביטוח הלאומי לא אשם פה בכלום, הוא לא גורם עצמאי.
אילן גילאון: הוא זרוע מבצע של האוצר, ויש כאן בעיה.
אילן גילאון: ברגע שהוא יהיה עצמאי – אני סומך עליהם.
אילן גילאון: זה אנשים נהדרים, מצוינים, טובים והכול.
אילן גילאון: הרעיון המרכזי הוא איך מחלקים פחות כסף ליותר אנשים.
אילן גילאון: אל תסבכו אותי ואל תבלבלו אותי.
אילן גילאון: אני מודה, אני לא מבין.
אילן גילאון: אני בן אדם עוד מעט בן 60, אני לא מבין את הדבר הזה וזה לא בגלל שאני כזה טמבל מושלם.
אילן גילאון: זה בגלל שכל הזמן מוסיפים אלמנטים כדי שאף אחד לא יוכל להבין.
אילן גילאון: אז אם אני לא מבין, אז מי?
אילן גילאון: האיש המבוגר בן ה-85 יבין?
אילן גילאון: לכן, אם לא נרד מהרעיון – לה פונטיין קורא לזה "השועל והחסידה", שכל אחד נותן לשני אוכל במקום שלא יכול לאכול אותו.
אילן גילאון: זאת ההתכוונות, וכאן צריך לעשות את הטיפול.
רחל עזריה: אפשר להעיר הערה?
רחל עזריה: זה לא אתיופים, זה עולים מאתיופיה.
רחל עזריה: המושג "אתיופים" מרגיז אותי כל פעם מחדש.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.
טלי פלוסקוב: העליתי את הסוגיה הזאת לדיון במטרה לצאת עם משהו.
טלי פלוסקוב: את המשהו הזה נבנה יחד ונראה איך נשנה את המצב הקיים.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: אני מאחל לך הצלחה בוועדת המשנה שלך-שלנו.
נחמן שי: כל דרך שיכולה לקדם את נושא הטיפול באוכלוסייה מבוגרת במדינת ישראל מקובלת עלי.
נחמן שי: הדברים פוגשים אותנו גם בתזונה של האזרחים הוותיקים – כל במה.
נחמן שי: אני לא יודע מה עוד אפשר לעשות, אבל אני בטוח שאפשר.
נחמן שי: הכשל בעניין כפול.
נחמן שי: קודם כול, הקצוות נמוכים באופן בולט.
נחמן שי: אנחנו יודעים את זה ואנחנו מחפשים כל הזמן דרכים להעלות, ואנחנו יודעים שתוספת של 10 שקלים במכפלות הופכת למיליארדים.
נחמן שי: כל פעם אותה דילמה עולה על סדר היום.
נחמן שי: יש חלקים באוכלוסייה שלא זקוקים לכסף הזה, יש חלקים שזקוקים מאוד לכסף הזה, וגם כאן לעשות את זה דיפרנציאלי זו בעיה בפני עצמה.
נחמן שי: עוד לא מצאתי פתרון לזה – איך אנחנו יכולים לחלק את הכסף בצורה יותר נכונה.
נחמן שי: יחד עם זאת, נדמה לי שמוכרחים למצוא דרכים לחזק את הקבוצה הזאת.
נחמן שי: זו בדיוק אותה קבוצה: אנחנו פוגשים אותה פעם בניצולי שואה, פעם ב"סתם קשישים", פעם בכפל גמלאות.
נחמן שי: כל פעם אנחנו מוצאים אותם בבמה אחרת.
נחמן שי: אנחנו יודעים שהם נמצאים במצוקה, כי הם לא צברו פנסיה מספקת, הגיעו לארץ בשנים מבוגרות יחסית ולא הצליחו להטיל פה עוגן כמו הדור הצעיר, של טלי או של הילדים שלך, ששם זה לא קיים יותר.
נחמן שי: הם משלמים מחיר כבד.
נחמן שי: הם שילמו מחיר כבד יותר מזה: הם באו לארץ בלי להכיר את השפה, בלי להכיר את התרבות, הם שכבו על הגדר בשביל שהילדים שלהם והנכדים שלהם יחיו פה חיים אחרים.
נחמן שי: ועכשיו, גם בזקנתם, הם המשלמים את המחיר.
נחמן שי: כאן מדינת ישראל היתה צריכה להקל עליהם.
נחמן שי: אני אומר לכם שאני עוד לא רואה איך, כי אני יודע שזה סכומי כסף אדירים.
נחמן שי: דבר אחד חייב להיות ברור – לפחות מה שמגיע צריך להתקבל, ועל זה שרה דיברה.
נחמן שי: היא הגיעה ל-10,000 עולים מאתיופיה וגילתה שהם לא יודעים.
נחמן שי: זה לא צריך לקרות, זה באמת לא צריך לקרות.
נחמן שי: וכאן אנחנו מתלבטים כולנו - איך להביא לכך שהזכויות לא יהיה בתוך ניירות אלא יהיו חלק מהוויית החיים שלהם ויהיו ידועות להם.
נחמן שי: יש הרבה זכויות לאזרחים ותיקים שהאזרחים הוותיקים לא יודעים עליהן והם מפסידים אותן.
נחמן שי: זה בלתי הפיך, הם לא יקבלו את זה בחזרה.
נחמן שי: צריך לחשוב על זה שרה, זה לא דבר שבלתי ניתן לעשות, זה כן ניתן לעשות - איך להגיע לאזרחים הוותיקים וליידע אותם מה הזכויות המגיעות להם מרגע שהם יוצאים לגמלאות, מה הם צריכים לקבל מהרשות המקומית - - -
<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו שולחים חוברת לכל אחד.
נחמן שי: א', 10% מהחוברות לא מגיעות לעולם, כי ככה זה בדואר; 20% לא נמצאים בכתובת, ואחרים לא יודעים לקרוא.
נחמן שי: בואי נחשוב על אנשים שלא יודעים לקרוא.
אילן גילאון: הוא לא צריך לדעת כלום.
אילן גילאון: זה התפקיד שלך, של המערכת.
נחמן שי: החוברת לא מספיקה, גם אתרי אינטרנט.
נחמן שי: זה דברים שניתנים לעשייה.
<שרה זילברשטיין-היפש: זה חובה של כל משרד, אדוני.
<שרה זילברשטיין-היפש: זה כל משרד ומשרד - - -
אילן גילאון: למה כל משרד?
אילן גילאון: למה אי-אפשר לעשות תיאום בין כל המשרדים?
אילן גילאון: למה אתם מדברים על כל משרד?
אילן גילאון: צריך לרדוף אותו בזכויות שלו.
אילן גילאון: הוא לא צריך לדעת, צריך לתת לו את זה בכוח.
<שרה זילברשטיין-היפש: אני מסכימה אתך.
<שרה זילברשטיין-היפש: יש לנו מוקד, אבל אדוני, אם כל משרד לא יעשה - - -
נחמן שי: שרה, שרה - - -
אילן גילאון: אני יודע מי אשם.
נחמן שי: שרה, תקשיבי לי.
נחמן שי: הזכויות האלה חוצות משרדים.
נחמן שי: הן לא במשרד אחד.
נחמן שי: צריכה להיות לכם ראייה כוללת, אני מדבר גם על השרה לשוויון חברתי.
נחמן שי: הם רוצים שוויון חברתי, כידוע לך, זה ממש מעסיק אותם.
נחמן שי: כל היום הם קמים ושואלים איך יהיה שוויון חברתי.
נחמן שי: הזכויות שלהם הן ברשויות המקומיות, הן בתחבורה – זה מפוזר.
נחמן שי: אתם יכולים להציע להם את מה שאתם יודעים.
נחמן שי: הם לא יכולים לדלג מאתר לאתר ולשאול מה מגיע לי, כאזרח ותיק.
נחמן שי: צריכים להיות אתרים, צריכות להיות נקודות מפגש בשפות שונות שיודעות לענות לצרכים שלהם בטלפון, באינטרנט, בכתב - כל דרך שאפשר להגיע.
נחמן שי: לעשות את זה יזום, ללכת למרכזים ולהסביר.
<שרה זילברשטיין-היפש: זה מה שאנחנו עושים, אדוני.
נחמן שי: אם עלית על 10,000 שלא יודעים, אז מה זה אומר?
<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו נותנים שירותים ברוסית, יש לנו חמישה מוקדנים.
<שרה זילברשטיין-היפש: אם אנחנו מדברים על גודל השערורייה - ההחלטה שזה יהיה מאוגם על-ידי one stop shop זה מה שאתה מדבר, על הערסל.
<שרה זילברשטיין-היפש: אבל בינתיים, כל פקיד במוסד לביטוח לאומי, כשזקן מגיע אליו – אני לא מדברת על מכתבים, לפחות מי שכבר מגיע - שייתן לו את הזכויות שלו.
<שרה זילברשטיין-היפש: עוד לא הגעתי לחוק.
<שרה זילברשטיין-היפש: הרי עשינו עבודה מול הביטוח הלאומי וחברת החשמל, שיקבלו את ההנחה העלובה הזאת.
<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו עושים כל מיני פעולות יזומות.
<שרה זילברשטיין-היפש: הגענו ל-500,000 אזרחים ותיקים, אבל עד שכבר גמרנו כבר יש משהו חדש שאנחנו צריכים לעדכן, כולל ניצולי שואה.
<שרה זילברשטיין-היפש: אנחנו לא יכולים לעשות את זה לבד.
<שרה זילברשטיין-היפש: לכל משרד צריכה להיות ההבנה של היידוע, במיוחד לאזרחים ותיקים.
<שרה זילברשטיין-היפש: הרי חייל שיוצא מהצבא לא יודע א'-ב' של זכויות כי אף אחד לא מנגיש לו, אז הזקנים קל וחומר.
<גל שחם: אני רוצה להדגיש את הנושא של הנגשת המידע לאוכלוסייה המבוגרת.
<גל שחם: ובכלל, כל אזרח במדינת ישראל, חשוב שיידע מה הזכויות שמגיעות לו.
<גל שחם: דיברנו על הביטוח הלאומי, אני חושב שהביטוח הלאומי עשה כברת דרך.
<גל שחם: אבל, למשל, אתה לא יכול לקבל גמלה אם לא הגשת תביעה להשלמת הכנסה.
<גל שחם: אתה צריך לדעת שמגיע לך, אתה צריך גם לדעת איך ממלאים.
<גל שחם: יש לאנשים הרבה פוביה להתעסק עם הניירת הזאת – מה זה עושה, מה זה אומר.
<גל שחם: זה נכון שהביטוח הלאומי באמת התקדם בהגשת השירות שלו ויש את הייעוץ לקשיש במוסד לביטוח לאומי.
<גל שחם: אבל עדיין, יש קו ארצי – לך תתמצא.
<גל שחם: ישיש בן 80 שצריך לעבור ולהגיע כדי לקבל מידע או כדי לדעת מה הזכויות שלו.
<גל שחם: במקום שיפורסמו השמות של הפקידים עם מספרי הטלפון, כדי שאוכל להתקשר ולהגיע ישר לפקיד עם שם ולא להסתבך עם המענה הקולי, שמרימים ידיים ולא יכולים למצות את הזכויות בגלל הקטע הטכני.
<גל שחם: בנוסף, הוקמו מרכזים למיצוי זכויות שיושבים גם ברשויות.
<גל שחם: זה שירות מבורך.
נחמן שי: אצלכם יש?
<גל שחם: יש לנו.
טלי פלוסקוב: יש טלפון שמגיע לבן אדם?
<גל שחם: יש טלפון ויש גם הפניות שהעובדים הסוציאליים מפנים.
<גל שחם: זה שירות שנמצא ברווחה.
<גל שחם: הם עוזרים למלא, זה איגום של כל המידע.
<גל שחם: היום, עם המידע העשיר בכל התחומים, זו כבר מומחיות.
<גל שחם: אתה חייב להיות מומחה.
אילן גילאון: הנגישות למידע היא בעיית הנגישות מספר אחת במדינה.
אילן גילאון: פעם חשבו שזה רק רמפות.
<גל שחם: אתה צודק, ואני אומר שזה כבר תחום מומחיות.
<גל שחם: יש כל כך הרבה מידע וכבר לא יודעים איך לגשת ולמי לגשת.
<גל שחם: לכן מוקדם כאלה, ששומעים מה הבעיה ויודעים לכוון ויודעים לעזור למלא טפסים ולאן לפנות – אלה הדברים שצריך לעזור בהם, ובשפות השונות שיאפשרו לגשת לכלל האנשים.
<גל שחם: זה הדבר שחשוב שיהיה.
טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה זה מזכיר לי?
טלי פלוסקוב: 16 שנה עבדתי בבנק, לא חשוב באיזה בנק.
טלי פלוסקוב: עבדתי במקום שבו הייתי צריכה לתת שירות לאנשים, וכשהלקוח היה מגיע – ובכוונה אני אומרת את המילה "לקוח", כי בנק זה עסק שרוצה להרוויח, ואני מקווה מאוד שהביטוח הלאומי הוא לא עסק שרוצה להרוויח - הבנק ידע לספק לכל לקוח, בגלל שהוא מרוויח מכל פעולה, את כל הזכויות של הלקוחות בבנק.
טלי פלוסקוב: אומרים ללקוח: יש לך אפשרות לקבל גלישה ישירה מהאינטרנט, יש אפשרות לקבל "לאומי קול", יש אפשרות לקבל הלוואה, יש אפשרות לקבל כרטיס אשראי וכן הלאה.
טלי פלוסקוב: ומה אנחנו לא עושים בביטוח הלאומי?
טלי פלוסקוב: בדיוק אותה פעולה.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להבין שאנחנו כאן כדי לשרת את האנשים האלה ולהנגיש להם את המידע.
טלי פלוסקוב: אם ברגע שיש מפגש כזה, בעיניי המפגש הזה צריך לנצל את המקסימום ולספר לבן אדם מה הזכויות שלו.
טלי פלוסקוב: לדוגמה, אותו בן אדם שמקבל קצבת נכות, אם הוא היה יודע שהוא צריך להגיש מסמך, ולא רק לצרף את הטופס, כמו שאמרתם קודם.
טלי פלוסקוב: תאמינו לי, הם לא הבינו.
טלי פלוסקוב: גם אלי, אם זה היה מגיע, לא הייתי מבינה.
אילן גילאון: יש דרך יותר פשוטה: לא ליידע אנשים על זכויותיהם, פשוט להעניק להם את מה שמגיע להם.
נחמן שי: כרגיל, לא סיימתי את דבריי.
נחמן שי: קודם כול, מהותית צריך לסייע להם יותר.
נחמן שי: אם הם ידעו יותר זה עוזר, אבל צריך לחשוב איך אפשר לנסות לסייע לאוכלוסייה המסוימת הזאת, כי אנחנו פוגשים אותם בכל צומת.
נחמן שי: אמרתי לכם קודם: בכל צומת אנחנו פוגשים אותם.
נחמן שי: אלה גם הקשישים העניים שנמצאים ב-21% של הקשישים העניים במדינת ישראל, שזו הבושה הכי גדולה שלנו.
נחמן שי: למה אנחנו הכי נמוכים ב-OECD?
נחמן שי: בגלל האוכלוסייה הזאת.
נחמן שי: זה הכול חוזר לאותו מקום, אנחנו יודעים את זה.
נחמן שי: אז קודם כול, לנסות לעזור להם, ובוא נחשוב יחד איך אפשר לעשות את זה.
נחמן שי: הדבר השני הוא ההנגשה.
נחמן שי: זה אפשרי, שרה.
נחמן שי: זה אפשרי – ב-20 דרכים, ב-30 דרכים, כי אף דרך אחת לא תכסה את כולם.
נחמן שי: העובדים הסוציאליים צריכים לדעת, מרכזי הקליטה, הרשויות.
נחמן שי: זה צריך להגיע בהרבה דרכים – ברדיו, בטלוויזיה, בשידורים ברוסית או באמהרית.
נחמן שי: השאלה היא אם עושים את זה, השאלה היא אם מישהו טורח להעלות פעמיים-שלוש בערב, לתקופה מסוימת, שקופית – זה לא צריך לעלות יותר מדי כסף – ולכתוב: לאזרחים ותיקים – הזכויות שלכם בטלפון זה וזה.
נחמן שי: זה יהיה כתוב באנגלית, בערבית, בצרפתית, ברוסית - בכל השפות של עולים חדשים.
אילן גילאון: אתה מאה אחוז צודק, אבל ב"הוט" כשאני מתקשר אני מסתבך, אז הייתי מעדיף שבאתי פעם אחת, שיבדקו אותי ולקבל מה שמגיע לי.
אילן גילאון: ואם אני עובד – כמה שאעבוד, שאשלם מסים על הכול ביחד, גם על הקצבה וגם על הכול.
אילן גילאון: מה יותר הגון מזה?
אילן גילאון: אבל צריך להתכוונן לכיוון הזה.
אילן גילאון: זו בעיה של חלוקה ולא בעיה הסברתית, את זה צריך להבין.
אילן גילאון: כי השיטה הזו - להסביר ככל שיותר ולסבך ככל שיותר.
אילן גילאון: כמו המוקד הטלפוני – בא לברך ויצא לקלל, כי אף אחד לא מסתדר עם הדבר הזה.
אילן גילאון: אלה מנגנונים לשמור על הכסף של המדינה לחלוקה אחרת.
אילן גילאון: זאת הבעיה, תבינו.
טלי פלוסקוב: תודה, נחמן.
רחל עזריה: גם שעות קבלת הקהל - שלוש פעמים בשבוע קבלת קהל בביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: עו"ד רות פרמינגר, בבקשה.
<רות פרמינגר: במכלול של מיצוי הזכאויות, אני מבינה שזה באמת דבר מאוד מאוד מורכב.
<רות פרמינגר: יחד עם זאת, אני רוצה להגיד שיש כמה זכאויות שהן בבחינת טייס אוטומטי, ואני אומרת את זה מניסיון שלנו בארגון.
<רות פרמינגר: ביקשנו לקבל את הזכאות האוטומטית מאחוז מסוים של נכות שאינה שנויה במחלוקת.
<רות פרמינגר: כשמישהו רוצה לבקש משהו ששנוי במחלוקת, אז יש הליך.
<רות פרמינגר: אבל אחוזים שנקבעו, שאינם שנויים במחלוקת, ביקשנו שאוטומטית יקבלו ההטבות.
<רות פרמינגר: למשל, תאגידי המים יקבלו את שמות הנכים.
<רות פרמינגר: אז פתאום נתקלנו בבעיה.
<רות פרמינגר: אמרו: יש בעיה של הגנת הפרטיות.
<רות פרמינגר: אבל אני אומרת: כשבן אדם חייב כסף אין בעיה של חוק הגנת הפרטיות, אבל כשמגיע לו כסף פתאום יש איזו חומה כזאת?
<רות פרמינגר: אני לא מכירה את כל הזכאויות, אבל זכאות שאיננה שנויה במחלוקת - חובה על הגופים והתאגידים, שהם אלה שנותנים אותה - להעניק אותה אוטומטית.
<רות פרמינגר: הצעתי בזמנו שהכנסת, כגוף שמפקח על הרשות המבצעת, תקבל דיווח על מיצוי הזכאויות הללו.
<רות פרמינגר: אלה לפחות חלק של זכאויות שאינן בעייתיות למיצוי.
<רות פרמינגר: לכן אני חושבת שזה גם אחד התפקידים שלכם.
<רות פרמינגר: דבר נוסף, אמנם הביטוח הלאומי עשה כברת דרך מדהימה וגדולה, אבל יש הרבה מקרים – ואני אומרת מכלי ראשון, שאני רואה אותם - שכל מי שבא, גם קשישים וגם נכים, למצות את הזכויות, הרבה פעמים מסתכלת הפקידה על הבן אדם וקצת מרימה גבה, למה הוא בא למצות את הזכויות שלו.
<רות פרמינגר: ראיתי את זה בעיניי.
<רות פרמינגר: אני רוצה להגיד לכם שכדאי שהביטוח הלאומי יעשה סדנאות לעובדים שלו וירענן את הנושא הזה כדי שכל הפקידים יבינו.
<רות פרמינגר: זה לא שהפקידים עושים טובה למישהו, זו זכאות שכל החטא של הבן אדם שהוא לא יודע איך לנצל אותה.
<רות פרמינגר: לכן אני חושבת שסדנאות לעובדי הביטוח הלאומי זה דבר חשוב, רצוי ומבורך.
<רות פרמינגר: אני חושבת שאנשים כאלה, כשתהיה להם יכולת להגיע לאוזן קשבת של מישהו ששומע מה מגיע להם, אני חושבת שזו עוד כברת דרך למצות את הזכויות שלהם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, רות.
טלי פלוסקוב: בבקשה, "כן לזקן", אחר כך ביטוח לאומי וננסה לסכם.
<מרית לביא: שתי הערות.
<מרית לביא: קודם כול, יש לי פה תחושה של כאילו מלחמה בין נכות לזקנה.
<מרית לביא: אני חושבת שבשתי הקצבאות צריך להגיע לאיזשהו סכום שיהיה מכבד, ושכל מי שיש לו הכנסות מעבר – הן ימוסו.
<מרית לביא: זה בדיוק הרעיון של חבר הכנסת גילאון.
<מרית לביא: ההצעה שלנו, של "כן לזקן", היא אותה הצעה לגבי קצבאות זקנה – פשוט להעלות את הקצבאות ולמסות את מי שלא זקוק לגובה הזה של הקצבה.
<מרית לביא: דבר שני, רציתי להעיר על המוקד של הביטוח הלאומי.
<מרית לביא: אני יודעת שזה עמד בפני דיון משפטי כי זה מופרט, וההפרטה הזאת בהחלט לא מועילה.
<מרית לביא: אבל מי שקבע פה את הטון זה האוצר, הוא עושה את המכרזים, הוא קובע מי יישב שם ומה השירות שיינתן.
<מרית לביא: לא נותנים להגיע לפקידים.
<מרית לביא: אני מתנדבת גם בייעוץ לקשיש; אפילו לי, בייעוץ לקשיש, יש בעיה להגיע לפקידים.
<מרית לביא: אני צריכה לכתוב להם באיזו מערכת פנימית והם לא תמיד חוזרים.
<מרית לביא: כשבאנו לפרופ' מור יוסף והתלוננו, הוא אמר: שכחתם איך היה הביטוח הלאומי קודם, שפנו לפקידים ואז לא טיפלו בתביעות.
<מרית לביא: זאת אומרת, אין פתרון קסם.
טלי פלוסקוב: המטרה שלהם היא לפנות את הפקידים לבצע את העבודה.
טלי פלוסקוב: לפני שאתן לנציגת הביטוח הלאומי, בבקשה אברהם שרנפולסקי.
טלי פלוסקוב: ואז תגיבי על סמך כל מה ששמעת, איזה עצה יש לך לתת לנו כדי לשפר את המצב.
<אברהם שרנפולסקי: אני רוצה להזכיר שהתחלנו את הדיון בנושא של ההבדל בין הקשישים הרגילים לבין הקשישים הנכים.
טלי פלוסקוב: פה כבר יש פתרון.
<אברהם שרנפולסקי: אז צריך להיות פתרון.
<אברהם שרנפולסקי: אני מציע לדרוש מהביטוח הלאומי להגיש לוועדה פתרונות על מנת לפתור את הבעיה.
<אברהם שרנפולסקי: דבר שני, קיבלנו המון פניות מנכים, שלא מצליחים לבחור איזו קצבה לקבל.
<אברהם שרנפולסקי: הם פונים לביטוח לאומי, לפעמים הם מצליחים ולפעמים - - -
טלי פלוסקוב: יש מצב שיש מקרים בודדים שמחזירים אותם לקצבה של קשישים עם השלמת הכנסה?
טלי פלוסקוב: מה שהם אומרים, שיש אנשים שפנו לביטוח הלאומי והם ויתרו על הזכויות שלהם.
טלי פלוסקוב: יש מצב כזה?
טלי פלוסקוב: הם אומרים שחלק לא וחלק כן.
<מרית לביא: אולי אמרו להם לא להגיש מלכתחילה.