GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי שיינין: כי החלק השני בעצם פותח פתח.
<אורי שיינין: עכשיו, יושבת פה נציגת משרד הבריאות ואומרת בפה מלאה שהרשימה הראשונית שאותה הם מגבשים; ואני לא מביע עמדה אם זה נכון או לא נכון, כי אני לא יודע.
<אורי שיינין: לא בדקנו.
<אורי שיינין: לא טיפלנו בזה.
<אורי שיינין: זו הפעם הראשונה שאני נחשף אליה.
<אורי שיינין: מדובר על סדר גודל של פי 100 מההצעה הנוכחית.
<ניבה אזוז: לא, זה כולל מבוגרים.
<ניבה אזוז: זאת אומרת, זה סך כל האנשים באוכלוסייה שיש להם מחלות - - -
<אורי שיינין: אז פי 50.
<אורי שיינין: בסדר.
<אורי שיינין: זה גם עושה סדרי גודל.
<יעל סלנט: וזה גם עלה בדיון בכנסת הקודמת – הבקשה להוסיף את המחלות.
<אורי שיינין: זה סדרי גודל אחרים לחלוטין, וזה עוד רשימה ראשונית.
<אורי שיינין: יושבים פה נציגים של משפחות שחיים את זה ביום יום, ואני בטוח שגם להם תהיה עמדה, ונצטרך להבין שלכל דבר כזה, בסוף, יש משמעות תקציבית.
<אורי שיינין: וכשאנחנו מדברים על עולמות של מחלות ושל דיני בריאות, מי כמוך יודע שכמעט כל חוק ביטוח בריאות ממלכתי הוא לא בהתייעצות עם שר האוצר והוא לא בתיאום עם שר האוצר, הוא בהסכמת שר האוצר.
<אורי שיינין: זאת אומרת, יש הבנה שמצד אחד אנחנו רוצים לתת את השירות כמה שיותר טוב.
<אורי שיינין: מצד שני, יש גם את האיזון השני, שמה לעשות?
<אורי שיינין: כדי לתת שירות, אם זה ברמת שירות רפואי ואם זה ברמת זכויות מוקנות להיעדרות מהעבודה ותשלום שכר – יש מישהו שמשלם על זה, ולכן צריך את האיזון.
אורי מקלב: זה לא - - - זה דיני עבודה.
אורי מקלב: זה לא תרופה - - -
<אורי שיינין: לכן, אנחנו הצענו שתי הצעות: אחת הייתה שהחלק השני יהיה בהסכמת שר האוצר.
<אורי שיינין: או, לחילופין, שהחלק השני, שבעצם מסמיך את השר להגדיר מחלות נוספות, יישאר בסמכות של הכנסת.
<אורי שיינין: קרי, שלוש קריאות.
<אורי שיינין: כמו שעכשיו מתקנים את הדיאליזה, אם ירצו לתקן עוד מחלות – יכניסו.
<אורי שיינין: זה שתי החלופות שהצענו.
אורי מקלב: חוק חדש.
<אורי שיינין: עכשיו, במהלך דין ודברים עם משרד הלכלכה והתעשייה שבא ואומר: תראו, בדיני עבודה, יש מקומות שיש התייעצות עם משרד האוצר, אבל אין מקומות שיש הסכמה עם שר האוצר.
<אורי שיינין: אמרנו: בסדר.
<אורי שיינין: אנחנו לא מנסים ליצור פה תקדים לעולמות אחרים, ונסתפק בהתייעצות.
<אורי שיינין: עכשיו, אומר פה חבר הכנסת אורי מקלב: תראה, בכנסת הקודמת הסתפקת בהתייעצות פורמלית שלא מעוגנת בחקיקה.
<אורי שיינין: רק שמאז עברו מים בנהר.
<אורי שיינין: ובנושא אחר שעמד על הפרק והגיע לוועדה וכבר אושר, שזה היה אבחנת מחלה: האם צריך שהרופא ירשום או לא ירשום.
<אורי שיינין: התקיימו שלוש שנים דיונים בין משרד הכלכלה והתעשייה למשרד האוצר.
<אורי שיינין: הגורמים המקצועיים במשרד הכלכלה והתעשייה היו סבורים שצריך להביא פתרון מאזן.
<אורי שיינין: בסופו של דבר, מה שקרה, מכיוון שלא היה שום צורך בהתייעצות פורמלית, שר הכלכלה והתעשייה החליט מה שהחליט והגיש משהו שהיה לא מוסכם באופן מוחלט על משרד האוצר.
<אורי שיינין: והוא הגיש את זה, כי זו הייתה סמכות בלעדית שלו.
<אורי שיינין: וזה גרם לנו לעשות חושבים לגבי העמדה הזאת.
<אורי שיינין: אנחנו כן עומדים על זה שיהיה כתוב, את ההתייעצות.
<אורי שיינין: אנחנו נוותר על ההסכמה וגם נוותר לחילופין - - -
אלי אלאלוף: מר אורי שיינין, תודה.
אלי אלאלוף: אז אני התחייבתי לעורכת הדין סיגל סודאי.
<סיגל סודאי: עורכת הדין סיגל סודאי, מנהלת אגף יחסי עבודה באיגוד לשכות המסחר.
<סיגל סודאי: נציגת מעסיקים.
<סיגל סודאי: אז ככה, כמו שחברי ציין, חופשת המחלה היא קודם כל ניתנת לעובד עצמו, בשל אי הכושר שלו לעבוד וכדי שהפרנסה שלו לא תיפגע.
<סיגל סודאי: אנחנו, מאותה סיבה גם כן, מכירים ומבינים לחלוטין כשיש בני משפחה חולים, על אחת כמה וכמה ילד עם מחלה קשה.
<סיגל סודאי: וגם לא התנגדנו להצעת החוק הזאת, גם בכנסת הקודמת.
<סיגל סודאי: בגלל זה, מאותה סיבה גם כן, ככה היססתי אם להגיע.
<סיגל סודאי: אמרתי: אוקיי, זו אותה הצעה.
<סיגל סודאי: אני לא צריכה לבוא לכאן, ואני רואה שטוב שהגעתי.
<סיגל סודאי: העניין הוא שאני חושבת שהסעיף לגבי התייעצות, חובת התייעצות – אני חושבת שזה מאוד חשוב.
<סיגל סודאי: כי יש עוד היבטים, והם לא רק רפואיים, לעניין הזה.
<סיגל סודאי: מעסיק, בעיקר מעסיקים קטנים, כמו שהיושב ראש יודע, כשהוא צריך לממן, לא יעזור שום דבר – 110 ימי היעדרות לעובד בשנה; ואם יש לו רק שני עובדים, וב-110 ימים האלה יכול להיות שהוא יצטרך גם להביא עובד אחר, זאת אומרת שהוא משלם שכר לשלושה עובדים ולא לשני עובדים – כן צריך להביא את הדברים האלה בחשבון.
<סיגל סודאי: עכשיו, שוב, הדברים האלה בעיקר מכבידים על עסקים קטנים ובינוניים - - -
אורי מקלב: ואם הוא היה חולה בעצמו?
אורי מקלב: אם הוא היה חולה בעצמו אז הייתם מסכימים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים על המקרים האלה שיש פה ילד חולה.
אורי מקלב: יש פה ילד חולה קשה.
<סיגל סודאי: אז לכן אנחנו כן בעד.
<סיגל סודאי: אנחנו לא התנגדנו.
<סיגל סודאי: אבל גם העניין של ההרחבה, של סוגי המחלות, כן צריך לבוא בהתייעצות עם משרד הכלכלה.
<סיגל סודאי: אי אפשר להתעלם מזה.
<סיגל סודאי: וגם כן, הפתרון שלנו, כמובן – אנחנו תמיד אומרים את זה: בני משפחה אחרים - - -
אורי מקלב: בהתייעצות עם משרד הכלכלה והתעשייה - - -.
אורי מקלב: יש לך.
אורי מקלב: קיבלת.
<נאדר אלקאסם: היא מתכוונת למשרד האוצר.
<סיגל סודאי: לגבי העניין של מה העמדה שלנו, לגבי מחלה של בני משפחה, אנחנו אומרים: זה המוסד לביטוח לאומי.
<סיגל סודאי: למה המעסיק צריך לשאת בזה?
<סיגל סודאי: זה 110 ימים.
<סיגל סודאי: לא מחלת העובד.
<סיגל סודאי: זה מחלת בן משפחה.
<סיגל סודאי: צריכים להביא את זה בחשבון.
<סיגל סודאי: אז אנחנו אין לנו שום.
<סיגל סודאי: אנחנו לוקחים בחשבון שהעובד הזה גם כן נעדר מהעבודה, הוא לא נותן את העבודה שבגינה הוא מקבל את השכר, ואז הוא יצטרך לשלם עוד שכר נוסף לעובד אחר שיחליף אותו.
<סיגל סודאי: אנחנו אומרים: במקרה הזה, למה שהמדינה לא תשתתף באחריות הזאת?
אלי אלאלוף: דווקא אני מקבל.
אלי אלאלוף: את רואה?
<סיגל סודאי: בשמחה.
אלי אלאלוף: כן, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחר כך הגברת חיה יוסף.
עבדאללה אבו מערוף: היות שאני תמיד דוגל בעמדה יותר סוציאליסטית ולא עם לשכות המסחר והעבודה, אבל דווקא היא הקדימה אותי בטענות שלה.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא הייתי בכלל בחקיקה של החוק הזה, ואפשר להגיד שתי מילים וזה הכול: החוק עבר שלוש קריאות, ולא יודע, לא יצא לפועל, מה הייתה הסיבה הטכנית, לא טכנית.
עבדאללה אבו מערוף: וכאן מתייחסים רק לדיאליזה וזה הכול.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר, מה שהציעו, ונגמור את העניין ונתייחס לדיאליזה.
עבדאללה אבו מערוף: אבל היות ויש צעד אחורה – לא נגיד חכם לאחר מעשה – והחוק לא חוקק עד עכשיו; והנה, עכשיו באמת נתקלים בבעיה; לא רק טכנית.
עבדאללה אבו מערוף: ואני לא אתייחס להגדרת מחלות קשות.
עבדאללה אבו מערוף: אני מציעה בהקשר הזה, כאן הציע משרד הבריאות, שמציע - - - משרד הבריאות, שתהיה ועדה מקצועית, גם מרופאים, לדעת מה זה מחלות קשות.
עבדאללה אבו מערוף: זה מפריע בשבילי כרופא.
עבדאללה אבו מערוף: לא חושב שמחלת HIV מחלה קשה שיכולה להיות.
עבדאללה אבו מערוף: אם את מסכימה איתי.
עבדאללה אבו מערוף: לא צריכה ימי מחלה.
עבדאללה אבו מערוף: חיים עם זה, ובלי סימפטומים, בלי סימנים, ובצורה, מה שנקרא, המחלה הרדומה.
עבדאללה אבו מערוף: שחפת, היא גם בעירבון מוגבל פה ושם.
<ניבה אזוז: שחפת - - - DOT - - -.
<ניבה אזוז: במשך תשעה חודשים ללכת כל יום.
עבדאללה אבו מערוף: לא, זה משהו אחר.
עבדאללה אבו מערוף: בזמן הטיפול צריך גם להגדיר.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני נתתי דוגמה.
עבדאללה אבו מערוף: נתתי דוגמה מאיידס.
עבדאללה אבו מערוף: לא יודע מה עוד.
עבדאללה אבו מערוף: כמובן שתלסמיה מייג'ור זה צריך הורים - - - וליווי וילדים נכים.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני מציע, אם כבר, ללא קשר לחוק; אם החוק יאושר רק לדיאליזה – בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: אבל ההגדרה של מחלות קשות – צריך ועדה מקצועית בחסות משרד הבריאות.
עבדאללה אבו מערוף: זה לא משרד הכלכלה והתעשייה ולא משרד האוצר שאחראי על העניין המקצועי, מה זו מחלה קשה.
עבדאללה אבו מערוף: וועדה מקצועית, שר הבריאות יחליט עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שגם ומי יהיה שם, תכלול הוועדה הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: צריך להתייעץ.
עבדאללה אבו מערוף: ואני חושב שכאן היושב ראש, חבר הכנסת אלי אלאלוף, לא בגלל שהוא עומד כאן, אבל יש לו גם מידע והוא יודע מי יהיה בוועדה המקצועית הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: וחייבים להגדיר מה זה מחלות קשות, שהן גורמות לאי כושר עבודה לחולה עצמו וגם בטח למלווים שלו, ההורים שלו.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, השאלה הזאת – אני מציע שנשאיר את החוק בדיאליזה, אבל לשפר אותו.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא נכנסתי לחוק.
עבדאללה אבו מערוף: בעניין התקצוב: אני חושב שאכן המדינה צריכה להיות אחראית.
עבדאללה אבו מערוף: אפילו, לא יודע, עסקים גדולים, כאן לעשות איפה ואיפה.
עבדאללה אבו מערוף: למשל: חברת החשמל או התעשייה האווירית.
עבדאללה אבו מערוף: זה כבר אנחנו לא יכולים בחוק.
עבדאללה אבו מערוף: לא יודע - - -
אלי אלאלוף: כבר על חשבון המדינה - - -
עבדאללה אבו מערוף: אז שיהיה תקצוב של חלק ניכר על המדינה, וחלק, משהו שם, אחוזים על המעביד.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע איך אפשר לעשות את זה.
עבדאללה אבו מערוף: אבל בעיקר, התקצוב של המחלה הזאת, למחלות קשות, כן?
עבדאללה אבו מערוף: שיהיה מהמוסד לביטוח לאומי.
עבדאללה אבו מערוף: וזה מה שצריך.
עבדאללה אבו מערוף: זה, לדעתי, חלק ניכר שיהיה מהמוסד לביטוח לאומי.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, החוק נותן מענה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד: אם אתם רוצים שאני אבטא כבר מיד את דעותיי, אני לא הייתי רוצה להמשיך עכשיו בדיון הזה.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה דורש הרבה מאוד בדיקות נוספות, - -
אלי אלאלוף: - - ולחזור - - - טוב.
אלי אלאלוף: החוק הזה הוא פוגע יותר מאשר פותר.
אלי אלאלוף: לדעתי.
אלי אלאלוף: ואני, ברשותכם.
אלי אלאלוף: אבל יש לנו עוד שש דקות.
אלי אלאלוף: בואו ננצל אותן להתעשר ולהתלבט.
עבדאללה אבו מערוף: בשביל זה אמרתי: אתה חכם לאחר מעשה.
אלי אלאלוף: אם תסכימו חבריי, חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: כי בסוף, ההחלטה היא פה.
אלי אלאלוף: אני מזכיר לכולם.
אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה להפסיק את הדיון בשלב קרוב.
אלי אלאלוף: לחזור להתייעצות בינינו, לקבוע את העקרונות ואז - - -
אורי מקלב: על מה יש עם זה מחלוקת?
<נאדר אלקאסם: אנחנו מוכנים לעזור.
אורי מקלב: תראה את השמחה הגדולה מאוד אצלם שאתה רוצה לדחות את החוק.
אלי אלאלוף: לא, אני לא דוחה.
אלי אלאלוף: תשמע, עד אתמול או עד היום ועד מחר, גם המצב הנוכחי הוא קיים.
אלי אלאלוף: אני לא חושב שאנחנו מדינת הפקר.
אלי אלאלוף: אף אחד לא יעז לפגוע כרגע בילד או בהורה שמלווה את הילד.
אלי אלאלוף: אני משאיר את - - -.
אלי אלאלוף: אבל החוק הזה, בבסיסו, חסרות לו הגדרות שהן נכונות יותר.
אלי אלאלוף: זה תמיד בין טוב מאוד לבין טוב בכלל.
אלי אלאלוף: אז כרגע אני אומר לך: ההגדרה הראשונה שלי, שאני נתקל בה, זה לא ההתייעצות – עם או בלי משרד האוצר.
אלי אלאלוף: זה טכני.
אלי אלאלוף: מי מגדיר מה זו מחלה קשה?
אלי אלאלוף: רק משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אז זה לא החוק.
אלי אלאלוף: לא, זה לא החוק.
<יעל סלנט: - - - משרד הכלכלה והתעשייה - - -
אלי אלאלוף: היום זה משרד הכלכלה והתעשייה בהתייעצות.
אורי מקלב: בהתייעצות.
אלי אלאלוף: אז אם אנחנו רוצים שמשרד הבריאות יגדיר, ואני חושב שזו האינסטנציה המקצועית הנכונה ביותר.
אלי אלאלוף: אם הוועדה, בתוספת של הוועדה שמומלצת על ידי עבדאללה אבו מערוף, חבר הכנסת שלנו, שהוא רוצה שוועדה מקצועית תגדיר את זה.
אלי אלאלוף: כי זה באמת, שם יש שיקולים.
אלי אלאלוף: ויכול להיות שליד רופאים צריך גם כלכלה.
אלי אלאלוף: אנחנו צריכים לראות מה התפקיד, לשמור על התפקיד של משרד הכלכלה והתעשייה כאחראי על כל נושא העסקת העובדים ובכלל.
אלי אלאלוף: למרות שבזמן האחרון אנחנו לא שבעים נחת מהתפקוד של משרד הכלכלה והתעשייה.
אלי אלאלוף: ואין לי ברירה אלא להזכיר את זה, כי אנחנו סובלים במקומות אחרים.
אלי אלאלוף: אנחנו גם רוצים לדעת, ואי אפשר להתעלם מהדרישה של משרד האוצר.
אלי אלאלוף: אי אפשר להתעלם.
אלי אלאלוף: אני, כמה שלפעמים זה מרגיז, אבל יש לו עמדה - - - לא יודעים - - - לכן, יש פה בעיה של הגדרה: מי מגדיר מחלה?
אלי אלאלוף: שתיים, מי קובע מה זו המחלה?
אלי אלאלוף: שלוש, התפקיד של משרד האוצר בהתייעצות.
אלי אלאלוף: התפקיד של משרד הכלכלה והתעשייה.
אלי אלאלוף: הנושא של המעסיקים.
אלי אלאלוף: כל זה לא ברור.
אלי אלאלוף: לא מסודר.
אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה, ברשותכם, ואני מוכן עוד שלוש דקות, יש לנו זמן, להמשיך להתלבט.
אלי אלאלוף: אבל היום לא הייתי מקבל, ברשותכם, את ההחלטה.
אורי מקלב: ברשותך, אדוני היושב ראש, מכיוון שבכל אופן אני מציע את החוק, אז תרשה לי: קודם כל, צריך להבין שאנחנו מדברים פה לא על הגדרת מחלה בשל טיפולים רפואיים או כל נושא אחר, על חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
אורי מקלב: מדברים כאן על - - - מחלה בשביל חוקי העבודה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על ניצול של ימי מחלה שיש להורה, שלא דווקא הוא יוכל להשתמש למחלה שלו.
אורי מקלב: שיוכל לתת את זה עבור הילד שלו.
אורי מקלב: זה כל החוק בא לדבר.
אורי מקלב: אנחנו לא עושים איזה מהפכות בעניין הזה.
אורי מקלב: רק להרחיב - - -
אורי מקלב: אנחנו לא מגדירים עכשיו מחלה - - -
עבדאללה אבו מערוף: כאן המימון.
עבדאללה אבו מערוף: המימון הוא - - -
אורי מקלב: המימון הוא לא של משרד האוצר.
אורי מקלב: המימון כאן, מדובר כאן - - -
אלי אלאלוף: - - - במשרד האוצר.
אלי אלאלוף: למה שלא יהיה?
אלי אלאלוף: אני אומר לך: היום ילד שחולה, למה האבא שלו צריך לאבד את הביטחון לחופש מחלה של עצמו?
אורי מקלב: הוא לא חייב.
אלי אלאלוף: זה כן חייב.
<קריאה: הוא מחויב.
אורי מקלב: זה זכותו לנצל את זה גם עבור הבן שלו.
אורי מקלב: אנחנו מרחיבים את - - - שלו.
אלי אלאלוף: ואנחנו רוצים שהילד יקבל את תשומת הלב הטובה ביותר, במצב שהוא די חלש.
אלי אלאלוף: אי אפשר לעשות את זה, לנצל את הזכויות של האבא ושל האימא.
אלי אלאלוף: לא שחס וחלילה הם לא עושים את זה, אבל לשמור קצת על הביטחון שיש לעובדים על בריאותם.
אלי אלאלוף: זה הביטחון האישי שלו.
אלי אלאלוף: אתם מוציאים את זה מהאבא.
אלי אלאלוף: חס וחלילה, אני מאחל רק בריאות לכל אחד מאיתנו, אבל צריך לא להיות במצב של חוסר אחריות כלפי אותם עובדים שיש להם, לא עלינו, איזו מחלה בתוך הבית.
אלי אלאלוף: לפעמים זה גם כן.
אורי מקלב: זה עדיין בשיקול שלו.
אורי מקלב: המצב.
אורי מקלב: אז מה המצב, אדוני היושב ראש?
אורי מקלב: מה קורה במצב היום?
אורי מקלב: אם אנחנו לא ניתן את האפשרות הזו, זה אומר שהמשכורת שלו תהיה בחסר, - -
אלי אלאלוף: אז זה אומר שצריך לעבוד - - -
אורי מקלב: - - הוא יאבד את הילדים והמשכורת שלו תקטן.
אורי מקלב: זה המצב.
אלי אלאלוף: אני אומר: אני לא מפחד להילחם ולטובת, ואני אומר לטובת אזרחי המדינה.
אלי אלאלוף: שחלק מהמצבים המסוימים יהיו במימון המוסד לביטוח לאומי או כל קופה שהמדינה תחליט לממן.
אלי אלאלוף: בוא נראה את הנתונים.
אלי אלאלוף: אנחנו פה מחליטים על החלטה עקרונית, לא מבוססת על נתונים.
אלי אלאלוף: אם זה מיליון שקל – תאמינו לי, תעבירו את זה למוסד לביטוח לאומי.
אלי אלאלוף: אם זה אצל בעל מפעל של שלושה עובדים, אתה לוקח לו עובד – מה, גמרת אותו.
אלי אלאלוף: ואתה עוד רוצה להטיל עליו קנס נוסף: לא רק שהבן, לא עלינו, חולה, אלא שאם הוא יחלה – שיקפוץ לנו.
אלי אלאלוף: אז אני חושב שיש פה, ברשותך - - -
אורי מקלב: אז אני מקבל.
אלי אלאלוף: אני לוקח את האחריות שאני לא מוכן, לא מספיק התכוננתי לדיון הזה.
אלי אלאלוף: אבל לאור מה שאני שומע פה ולאור התשובות שאני מקבל, אני מבקש לקיים דיון נוסף לפני שנחליט.
אורי מקלב: מכיוון שהזמן לחוץ ואנחנו אישרנו בישיבה, הצעה לקבל את מה שאתה אומר, אבל ככה: לגבי התוספת, אנחנו נלך, נתייעץ ויכול להיות שנחוקק חוק חדש לפי המתכונת שאנחנו נגבש ביחד.
אורי מקלב: אבל מה שאין על זה ויכוח, שזה על דיאליזה, אנחנו נשאיר את זה עכשיו לשנייה ושלישית.
אלי אלאלוף: מה זה דיאליזה לשנייה ושלישית?
אלי אלאלוף: להוסיף רמה אחרת?
אורי מקלב: לא, את הצעת החוק.
אורי מקלב: אנחנו לא על הממארת.
אורי מקלב: דיאליזה, שזה מקור החוק ואין על זה ספק ואין על זה מחלוקת ועל זה אין בכלל ויכוח.
אורי מקלב: כל הדברים האחרים, התוספת של מחלות קשות, שעל זה אתה מלין ואתה אומר שאתה רוצה להגדיר על מה זה, מה הזכות – אנחנו נעשה על זה הצעת חוק חדשה.
אלי אלאלוף: אני מוכן להישאר במיעוט.
אלי אלאלוף: אתם רוצים להצביע - - -
אורי מקלב: לא, בעניין הזה.
אורי מקלב: אני מקבל את מה שאתה אומר.
אורי מקלב: אני מוציא.
אלי אלאלוף: אני אומר: גם בדיאליזה, אני חושב שזו התמודדות כוללנית.
אלי אלאלוף: אני מבטיח לך לעשות את זה במהירות האפשרית.
אלי אלאלוף: - - - את הבדיקות.
אלי אלאלוף: נחייב את כולכם לתת לנו את הנתונים כדי שנוכל להכין חוק, ונעשה אותו מראש אופטימלי.
אלי אלאלוף: אתה כמוני יודע, טוב ממני אתה יודע: נושא עולה עכשיו למליאה.
אלי אלאלוף: אין סיכוי שיעלו לנו את החוק - - -
אורי מקלב: אז אני מוריד את המחלות הקשות בחוק.
אורי מקלב: רק את הנושא של - - -
אלי אלאלוף: אני, ברשותך, אני רוצה - - -
<אתי שבתאי: רק על הדיאליזה.
אורי מקלב: רק על הדיאליזה.
אלי אלאלוף: לא, לא, אני לא רוצה.
אלי אלאלוף: אני - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני הערתי.
עבדאללה אבו מערוף: לא העניין שאני מסכים עם היושב ראש.
עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית ונכונה, אני גם מתנגד שהחוק הזה ילך רק עם דיאליזה.
עבדאללה אבו מערוף: כי אנחנו דיברנו על היבטים אחרים.
עבדאללה אבו מערוף: עניין המימון.
עבדאללה אבו מערוף: בסדר, זה עניין מימון.
עבדאללה אבו מערוף: עניין אנושי.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את זה במהירות, סופר.
אלי אלאלוף: זו התחייבות כוללת - - -
עבדאללה אבו מערוף: לא נעשה את זה ככה בחופזה.
עבדאללה אבו מערוף: חזר?
עבדאללה אבו מערוף: חזר.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כאן.
עבדאללה אבו מערוף: אז אני אמרתי: לא חוקק החוק?
עבדאללה אבו מערוף: אז חזר.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נתייחס למה שיש עכשיו.
עבדאללה אבו מערוף: ולכן אני מסכים עם יושב ראש הוועדה.
אלי אלאלוף: אני, באמת, אני מתחייב כלפיכם שאנחנו תוך חודש נרצה באמת לקבל מכולכם את הנתונים, דרך הייעוץ המשפטי שלנו: גם של משרד הבריאות; גם בכתב, את העמדות של שני המשרדים הרלוונטיים.
אלי אלאלוף: אני רוצה, ברשותך, לקיים התייעצות בינינו, לפני שנבוא לישיבה הקרובה.
אלי אלאלוף: ואם אפשר, תוך חודש אנחנו חוזרים לישיבה וסגרים הכול, מכול, כל.
אלי אלאלוף: זה נראה לי יותר.
אלי אלאלוף: המציאות של להכניס נושאים למליאה אצלנו, יש לו סיכוי להיכנס מהר יותר מאשר לדון בסעיף חשוב.
אלי אלאלוף: לכל אחד שסובל מדיאליזה, אלוהים ישמור.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים כמה זה סבל למשפחה, אבל זה נראה לי שעדיף לחכות את החודש הזה ולחזור לדיון.
אלי אלאלוף: וכל מי שיש לו הערות מקצועיות, ואני מתנצל, ממך במיוחד, אני מתנצל על כך - - -
<אורלי מיכה: אני חושבת שלא הוגן.
<אורלי מיכה: לא נתתם לחולים להשמיע את קולם כאן.
<אורלי מיכה: אף אחד פשוט לא מבין את - - -
<אורלי מיכה: שמי אורלי מיכה, ואני - - -
עבדאללה אבו מערוף: אף אחד לא מבין?
עבדאללה אבו מערוף: סליחה, אף אחד לא מבין מה שיש כאן?
עבדאללה אבו מערוף: אז תגידי: הרוב לא מבין.
עבדאללה אבו מערוף: זה קצת נשמע לא כל כך - - -
<אורלי מיכה: סליחה.
<אורלי מיכה: כי כל הנתונים - - - נשלחו לוועדה.
<אורלי מיכה: כל מה שביקשו מאיתנו שלחנו.
אלי אלאלוף: כן, הגברת אורלי מיכה, בבקשה.
<אורלי מיכה: שמי אורלי מיכה ואני מהעמותה לקידום שמירת זכויות חולי הכליות.
<אורלי מיכה: אני - - - חבר הכנסת יעקב מרגי על שהוא מסייע לנו.
<אורלי מיכה: בסך הכול מדובר ב-57 ילדים מטופלי דיאליזה בישראל, מגיל אפס עד גיל 18.
<אורלי מיכה: אף אחד לא מעלה על דעתו שילד בגיל חצי שנה ילך לדיאליזה לבד.
<אורלי מיכה: שלושה עד ארבעה ימים בשבוע זה בערך משרה חודשית של הורה, שהוא מבלה, במירכאות, עם הילד בדיאליזה.
<אורלי מיכה: חתך ההורים של ילדים מטופלי דיאליזה הוא סוציו-אקונומי נמוך ומטה, ואני לא חושבת שאף אחד מהם עובד מדינה.
<אורלי מיכה: אף אחד מהם.
<אורלי מיכה: יושבת לידי עובדת סוציאלית של יחידת הדיאליזה שניידר, שגם אני אשמח אם תאמר משהו.
<אורלי מיכה: לעומת אונקולוגיה, שיש כמה מאות, לצערי הרב, ושם כולם קיבלו, כולם קיבלו, ההורים שם, את ה-96 או 110 ימי מחלה, לעומת 57 ילדים.
<אורלי מיכה: לשמחתי הרבה, מדינת ישראל דואגת להשתיל את הילדים האלה, ומהר מאוד.
<אורלי מיכה: אז כל שנה זה נע, יורד.
<אורלי מיכה: יוצאים שלושה, נכנסים עוד אחד-שניים.
<אורלי מיכה: אז אנחנו לא מדברים פה על עשרות הורים ועל מיליוני שקלים בשנה.
<אורלי מיכה: ריבונו של עולם, זה 57 ילדים, כשהורה אחד, כמעט אצל כולם, נפלטו ממעגל העבודה.
<אורלי מיכה: אז מה מצפים שהם יעשו, הילדים האלה?
<אורלי מיכה: לא יגיעו לדיאליזה?
<אורלי מיכה: וכולם מחתך סוציו-אקונומי נמוך ומטה.
<אורלי מיכה: זה חשוב לזכור את זה.
<אורלי מיכה: אז אנחנו רוצים לפגוע בהורים האלה עוד במקום לעזור להם כאן?
<אורלי מיכה: עכשיו, לגבי ימי המחלה, שההורים מקבלים את האישור: כל סוף חודש, מזכירת המכון, חד משמעית, גם בילדים וגם בבוגרים, נותנת אישור להורה או למטופל עצמו, כמה ימי דיאליזה הוא עשה בחודש הזה.
<אורלי מיכה: בדרך כלל, זה שלושה ימים בשבוע כפול הימים בחודש.
<אורלי מיכה: עם זה הוא הולך לרופא המשפחה אם הוא צריך וכולי.
<אורלי מיכה: האישור ניתן על ידי מזכירת המכון כל חודש עם חותמת של הרופא.
<אורלי מיכה: כך שאין צורך בעוד אישורים ובעוד חתימות, כאלה ואחרות.
<אורלי מיכה: הרופא הנפרולוגי חותם על זה אוטומטית.
<אורלי מיכה: ואם הוא היה מאושפז, רשום: הוא היה מאושפז בתאריכים כאלה ואחרים.
<אורלי מיכה: כך שרופא המשפחה בכלל לא צריך להיות מעורב בעניין הזה בכלל.
אלי אלאלוף: תודה, הגברת אורלי מיכה.
אלי אלאלוף: באמת, הדברים שלך מאוד מרגשים, ושלא תחשבי, חס וחלילה, שההחלטה שלנו לא לקחה בחשבון מה שאת אומרת.
אלי אלאלוף: בוודאי בכאב לא נתחרה.
אלי אלאלוף: את עושה את זה כל כך, מציגה את זה כל כך יפה שאנחנו חייבים להתחשב.
אלי אלאלוף: ברשותך, לא רק חולי דיאליזה צריכים חופש וליווי של ההורים.
אלי אלאלוף: ויש מספר מחלות, ואני, לשמחתי, - - -
<אורלי מיכה: אבל זאת מוגדרת כאחת המחלות - - -
אלי אלאלוף: אז אני מציעה, ברשותך, אם אנחנו לא נהיה מסוגלים – זו התחייבות שלי – תוך 45 יום להביא את התיקון הכולל, אנחנו נעביר את התיקון הדרוש לדיאליזה.
אלי אלאלוף: אז ברשותכם, אני מבקש לסגור.
אלי אלאלוף: אני מודה על הטיפול, ואנחנו נעבוד על זה.
אלי אלאלוף: יואב, רצית לפתוח?
יואב קיש: אני קודם כל מודה לך אלי ולצוות שבאמת התכנסנו.
יואב קיש: הייתה תקופה מאוד ארוכה של כל נושא התקציב וחוק ההסדרים ולכן לא יכולנו לצערי לגעת בחוק הזה.
יואב קיש: הוא הגיע מהמושב הקודם.
יואב קיש: מה שלי חשוב בפתח דבריי לומר שאני מבקש שאנחנו נתכנס ככל שאפשר מהר במושב הזה כדי להעביר בקריאה ראשונה ושאיפה בקריאה שנייה ושלישית, אם נצליח.
יואב קיש: הנושא הזה הוא בהסכמה על כל סיעות הבית, כמעט, ויש תמיכה רחבה מאוד.
יואב קיש: הוא עבר ללא מתנגדים במליאה בקריאה הטרומית.
יואב קיש: אנחנו כאן מכנסים את המשרדים השונים שצריכים להיות רלוונטיים להצעת החוק הזאת ואנחנו עובדים בתיאום עם הממשלה.
יואב קיש: אני פשוט מבקש מכל הגורמים להגיב מהר ולהיות בעניינים.
יואב קיש: אני יכול להגיד דבר אחד שמצער אותי והוא נושא משרד הכלכלה.
יואב קיש: נמצאים כאן ממשרד הכלכלה?
יואב קיש: דרך הוועדה יצאו מיילים ויצאה ההצעה כפי שאנחנו רוצים להעלות אותה.
יואב קיש: לפני כמה ימים קיבלתי איזושהי התייחסות שבעצם לא הייתם בלופ הזה וקצת חבל לי.
<הילה רענן: התקיימו שתי ישיבות כאשר האחרונה הייתה ביולי ובאוגוסט.
אלי אלאלוף: ברשותך, תציגי את עצמך.
<הילה רענן: הלשכה המשפטית, משרד הכלכלה.
<הילה רענן: היו שתי ישיבות ולדעתי האחרונה התקיימה ביולי ובאוגוסט.
<הילה רענן: היו כל מיני ישיבות אבל הן היו מאוד כלליות ולא נסגר שום דבר.
<הילה רענן: לפני כשבוע קיבלנו את הנוסח פעם ראשונה ויש לנו הרבה מאוד הערות עליו.
יואב קיש: בואי אני אגיד לך שזה התהליך.
<נעה בן שבת: בסוף נובמבר ביקשנו לקבל פרטים בקשר להצעת החוק.
יואב קיש: אני לא רוצה לומר מה היה כי מה שהיה, אולי רק נוכל ללמוד ממנו איך אנחנו נעשה את זה יותר טוב כי זה היעד שאני רואה לנכון והוא במושב הזה לסיים את החקיקה.
יואב קיש: זה יעד שאפתני כי אני מכיר את עבודת הכנסת ועבודת המשרדים.
יואב קיש: זה מצד אחד.
יואב קיש: מצד שני, זה יעד ריאלי כי לא מדובר באיזה חוק של ים סוף אלא זה חוק שהוא יחסית ברור, המסר שלו ברור, צריך לטפל בו ויש עבודה לעשות בו.
יואב קיש: התקיימו שתי פגישות שהיו חשובות ויצאנו למעין פגרה כי הכנסת הייתה עסוקה בתקציב ובחוק ההסדרים, אבל חזרנו ואני מבקש גם מהוועדה וגם מכל הגורמים המעורבים, אנחנו כאן בדיוק כדי לדבר ולנסות להגיע להסכמות, להשאיר את הנקודות שאולי בהן יש עדיין סימני שאלה או איזה שהן מחלוקות שצריך ללבן וללבן אותן מהר ככל האפשר ולא להתעכב.
יואב קיש: זה המסר העיקרי שרציתי להעביר בישיבה הזאת.
יואב קיש: אני רוצה שנצא מכאן, בסיום הפגישה – אני לא יודע כמה זמן מוקצב לדיון היום – עם החלטות.
אלי אלאלוף: שעה.
יואב קיש: לפחות להגיע לסיטואציה בה אנחנו הספקנו לעבור על כל החוק ומה שמסומן כנושא שצריך דיון בישיבות נפרדות, יטופל בהקדם.
יואב קיש: לא הייתי רוצה שעכשיו על כל סעיף וסעיף, נתחיל לנהל את הדיונים.
יואב קיש: אני חושב שבעניין הזה נוכל להיות יעילים ותכליתיים.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.
איציק שמולי: אני מוותר.
איציק שמולי: אני אדבר אחר כך.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד כמה מלים.
אלי אלאלוף: קודם כל, בדוח מבקר המדינה בשנת 2013 מציין המבקר שלצערי החלטות שהתקבלו לפני כן לא יושמו.
אלי אלאלוף: הרצון להגיע אפילו לחמישה אחוזים בשילוב במערכת הציבורית של אנשים עם מוגבלויות, לא התקרבנו אליו.
אלי אלאלוף: בשנת 2010 לא הגענו ליותר מ-2 פסיק משהו אחוז.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין, ואני מבקש הבנה של כל המערכות כי אני הולך להגיד משפט שקשה לי לעדן אותו, כולל מערכות הביטחון, אל תחפשו תירוצים להימנע משילוב אנשים עם מוגבלויות.
אלי אלאלוף: אל תחפשו.
אלי אלאלוף: אל תנסו להפחיד אותנו ולומר שזה פוגע בשירות הביטחון ובשירותי הביטחון למיניהם.
אלי אלאלוף: כל המשרדים היו חייבים ביוזמתם לשלב בצורה שיטתית, אנושית ועם אהבה את כל האוכלוסייה של המדינה, כולל האוכלוסייה עם מוגבלויות שהיא חלק אינטגרלי של החברה שלנו.
אלי אלאלוף: אני מבקש שלא יתקיים דיון כאן על בעיות ביטחון.
אלי אלאלוף: אני גם פונה, עוד בטרם הדיון, לנציבות שירות המדינה לעשות הרבה יותר כדי שיהיה יותר שילוב ולעמוד על כך כי זה תפקידה.
אלי אלאלוף: זה אחד התפקידים.
אלי אלאלוף: להתעסק עם תקן וחצי, אפס פסיק משהו, זה לא מעניין.
אלי אלאלוף: לשלב אדם עם מוגבלות בשירות המדינה, זה אחד המעשים הכי אבירים בעיני והכי אצילים לטובת אותו מוגבל, לטובת משפחתו וסביבתו.
אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לתקן את המצב שקיים כאשר אנשים עם מוגבלויות מרגישים שהם סוג ב' בחברה שלנו ורק בתרגילים ובתחכום מטורף מצליחים להשתלב.
אלי אלאלוף: אין לי ברירה אלא לומר לכם אחרי שהכנתי את עצמי לדיון הזה שאני מרגיש כמה אנחנו כולנו ביחד אשמים במצב הנוכחי.
אלי אלאלוף: לכן אני מבקש בדיון הזה ללכת ברוח חיובית שלא כולה מוכתבת בתקנים, ובהגדרות מדויקות כי מאחורי כל ההגדרות אנחנו יודעים שיש אנטי הגדרות, אם מותר לי להגיד מילה כזאת.
אלי אלאלוף: הגישה החברתית תתוקן לא רק לפי חוק אלא היא תתוקן לפי ההתנהגות האנושית של כל אחד מאתנו, ואני מעז להגיד כל אחד, יהודים, לאזרחים של המדינה הזאת.
אלי אלאלוף: ברשותכם, בואו נתמודד עם זה למרות שזה חוק אבל נתמודד אתו גם בגישה אנושית, חברתית, יהודית, אזרחית שמחייבת כל אחד מאתנו לתקן את המצב העגום הזה שקיים למרות החוק, ואני חושב שלפעמים מסתתרים מאחורי החוק כדי לא לתקן את החברה שלנו.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני מתנצל על שלקחתי את התפקיד של האיש המטיף מוסר, אבל עשיתי את זה רק כאזרח פשוט של המדינה שלנו.
<נאדר אל קסאם: נציבות שירות המדינה.
<נאדר אל קסאם: אני מתנצל, אני צריך לדבר מהר ולחזור למשרד כי אתם יודעים שמחר יש לנו איום שביתה ואני חייב להיות במשרד.
אלי אלאלוף: אני ממליץ לך לא לקיים שביתה.
<נאדר אל קסאם: זה לא אני.
<נאדר אל קסאם: זה הצד השני.
<נאדר אל קסאם: אני מתנצל.