GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יעל סלנט: אנחנו באמת מדברים על מענק אחיד מכיתה א'-י"ב, חל על כל האוכלוסיות שמנויות היום בסעיף 74 בחוק.
<יעל סלנט: דבר נוסף שעשינו כאן, כאמור, שינינו את התאריך הקובע לעניין הגיל כך שהוא יהיה ה-31 בדצמבר, זה בעצם מתאים לסעיף 11 לחוק לימוד חובה שקובע שיראו ילד כאילו הוא הגיע לגיל מסוים בהתחלה של כל שנת לימודים הוא הגיע לאותו גיל עד יום 31 בדצמבר, זה בעצם התאמה כדי שלא ייווצר פער מבחינת הגילאים.
<יעל סלנט: עוד אציין, לפי הנתונים שקיבלנו מהמחקר של הביטוח הלאומי, העלות של ההצעה היא 28 מיליון שקלים, בעצם יש כאן תמיכת ממשלה.
מירב בן ארי: תמיכה אישית גם של שר האוצר בעניין הזה.
מירב בן ארי: חשוב לציין, כי המעורבות שלו מתחילת הדרך בנושא הזה.
<יעל סלנט: תיקון סעיף 74 1.
<יעל סלנט: בחוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה-1995, בסעיף 74(ב) – (1) בפסקה (1), במקום "בשיעורים המפורטים בפסקה 2" יבוא "בשיעור כמפורט בפסקה (2)".
<יעל סלנט: (2) במקום פסקה (2) יבוא: "(2) מענק הלימודים יהיה בשיעור של 11.
<יעל סלנט: 6% מהסכום הבסיסי בעד ילד שלפני ה-31 בדצמבר של אותה שנת לימודים, מלאו לו 6 שנים ולא מלאו לו 18 שנים".
<יעל סלנט: ה-11.6% זה כאלף שקלים.
<יעל סלנט: אמרנו קודם, במידת הצורך נוסיף כאן הוראת תחילה, אבל לפי דעתי, כרגע, יום הפרסום הוא מספיק טוב למרות שאנחנו רק לפני קריאה ראשונה, נראה לקראת קריאה שנייה ושלישית.
מירב בן ארי: תודה לצוות שלי שעזר.
מירב בן ארי: חני, אני אומרת לך תודה.
מאיר כהן: אפשר לברך את מירב?
מאיר כהן: ערן וכל החברה מהביטוח הלאומי, שלום לכם.
מאיר כהן: עזבתי הכול ובאתי להצביע אתכם, ולהצביע עם מירב, כי באמת אני חושב שיש לה אנרגיות חיוביות יוצאות מן הכלל - בזה שאת טובה, יש לנו הרבה ויכוחים פוליטיים, אבל זה באמת שעה שכולנו מתאחדים סביב הרעיון הזה של אותם אוכלוסיות לתת להם כמה שאנחנו יכולים.
מאיר כהן: ומי כמו שנינו יודעים.
מאיר כהן: אני מברך אותך על הצעת החוק, ואת "ידיד" – יישר כוח.
מאיר כהן: לגבי הסקטור הערבי והכסף שנשאר.
מאיר כהן: הביטוח הלאומי, מישהי פלטה שם שנשאר 3 מיליארד, ומיד תיקנו אותה ואמרו לה רק מיליארד וחצי.
עבדאללה אבו מערוף: אני מנצל את ההזדמנות להודות ליושב ראש העבודה הרווחה והבריאות על הפעילות שלו.
עבדאללה אבו מערוף: על העבודה המסורה – אין מלים, מקצועית, אנושית, הכול.
עבדאללה אבו מערוף: מה שהפנה את תשומת ליבנו, אכן, יישום הזכויות שישנן, זה דבר מאוד חשוב וככה צריך להיות.
עבדאללה אבו מערוף: אני באתי לכאן לא רק להצביע על החוק, גם להצטרף לחוק.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע למה לא חתמנו על החוק, אם לא, אז אני גם מצטרף.
עבדאללה אבו מערוף: אכן מברך, ואכן בעד שככה יהיה, ובהקדם האפשרי החקיקה שלו תסתיים.
אלי אלאלוף: יש בעיה אחת בוועדה הזאת – כל הזמן מצביעים פה אחד... מי בעד?
אלי אלאלוף: ההצעה אושרה.
אלי אלאלוף: טוב, צהריים טובים.
אלי אלאלוף: ה-5 לינואר 2016.
אלי אלאלוף: כ"ד בטבת תשע"ו.
אלי אלאלוף: השעה 11:37.
אלי אלאלוף: אני מתנצל על ההתחלה המאוחרת יחסית, אבל לא הייתה אבטלה בוועדה.
אלי אלאלוף: היה דיון על הקשר בין עוני לחולי, והמשכנו בנושא של שפעת מקסיקו – שאילתה דחופה של חברי הכנסת בנושא הזה.
אלי אלאלוף: ובשני הדיונים אני חושב שהיה דיון ממצה, לפי דברי המשתתפים.
אלי אלאלוף: עכשיו אנחנו אמורים לדון בנושא של הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) כשהמחלה היא ממארת וקשה.
אלי אלאלוף: אז אני אקצר את הפתיח שלי ואני מיד אבקש מעורכת הדין יעל סלנט, היועצת המשפטית שלנו, להסביר את החוק.
<יעל סלנט: בעצם, חוק דמי מחלה קובע היום הסדר בנוגע למחלה ממארת, בסעיף 1א.
<יעל סלנט: הוא קובע שעובד שיש לו ילד שמלאו לו 18 שנה והוא עבד לפחות שנה אחת אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה – יכול לזקוף עד 90 ימים בשנה של היעדרות בשל המחלה הממארת על חשבון תקופת המחלה הצבורה שלו או על חשבון ימי החופשה שמגיעים לו.
<יעל סלנט: ואם בן זוגו עובד ולא נעדר מעבודתו מכוח הזכאות הזאת או שהעובד הוא הורה עצמאי או שהילד נמצא באחזקתו הבלעדית, אז אותו עובד יכול לזקוף עד 110 ימים בשנה של היעדרות בשל המחלה הממארת.
<יעל סלנט: הצעת החוק שלפנינו מחילה את הזכאות הזאת של הימים בנוגע למחלה קשה.
<יעל סלנט: אנחנו משנים את המונח מחלה ממארת והופכים אותו למחלה קשה.
<יעל סלנט: כשמחלה קשה מוגדרת כמחלה ממארת או מחלה שנדרש לגביה טיפול קבוע בדיאליזה או מחלה אחרת שקבע שר הכלכלה והתעשייה בצו בהתייעצות עם שר הבריאות ובאישור הוועדה שלנו.
<יעל סלנט: זאת ההצעה שעכשיו עומדת פה לדיון.
ישראל אייכלר: אפשר להתחיל להקריא ולאשר.
אלי אלאלוף: - - - בין היוזמים של הצעת החוק, חבר הכנסת אורי מקלב, עם עוד מספר רב של חברים: חברי הכנסת ישראל אייכלר, משה גפני, קארין אלהרר ואיציק שמולי.
אלי אלאלוף: אני בכלל רוצה, כופר בעיקר.
אלי אלאלוף: ממתי שר הכלכלה והתעשייה יודע מה זו מחלה קשה?
אלי אלאלוף: זה נראה לי אבסורד.
<קריאה: זאת שאלה מצוינת.
אלי אלאלוף: וגם מישהו מגדיר מה זה מחלות – זה אמור להיות משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: ברשותך, חבר הכנסת אורי מקלב.
אלי אלאלוף: אני חושב שזאת הגדרה – ההתחלה שלה היא לא נכונה.
אלי אלאלוף: גם אם החוק הוא קיים וצריך לתקן, אני לא הייתי רוצה שיגדירו לי את המחלות - - -
ישראל אייכלר: נושא ששר הבריאות יקבע?
אלי אלאלוף: אני שמח שאני תרמתי.
אורי מקלב: נגעת ממש בנקודה, בליבת הוויכוח שיש לנו בעניין הזה, ואני חושב שאתה קלעת נכון, - -
ישראל אייכלר: אנחנו מסכימים.
אורי מקלב: - - ואנחנו מסכימים בעניין הזה.
אורי מקלב: במיוחד שאנחנו יכולים - - - להתייעצות, אבל לא בהסכמה של שר האוצר.
אורי מקלב: מה ה-say שלו לתוך העניין הזה.
אורי מקלב: בסופו של דבר, מדובר כאן על דבר בריאותי.
אורי מקלב: ובחוק הקודם, לגבי מחלה ממארת – אני לא חושב שקיים שם.
אורי מקלב: ולמה צריך לשנות את זה במקרה הזה?
אורי מקלב: אחרת, במקרים.
אורי מקלב: יש חוק, שהוא בעצם דיבר על מחלת הסרטן, ששם זה כבר חוק קיים.
אורי מקלב: ושם לא - - -
אלי אלאלוף: ושם גם ההתייעצות היא יוזמת שר הכלכלה והתעשייה בהתייעצות עם משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אני לא חושב שזה נכון.
אלי אלאלוף: הגדרת מחלה זה תפקיד פרופר.
אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה להיות האיש שמכריז על מחלות, אבל זו אחריות של משרד הבריאות ולא של שום משרד אחר.
<יעל סלנט: במחלה ממארת בעצם אין עניין של צו, כי קבעו שמחלה ממארת.
<יעל סלנט: לא היה עניין של להוסיף מחלות.
<יעל סלנט: כאן אנחנו בעצם קובעים הוספת - - -
אלי אלאלוף: אני שואל את היועצת המשפטית שלנו: יש בעיה משפטית לשנות מי מכריז על מחלה?
<יעל סלנט: זאת החלטה של הוועדה.
<יעל סלנט: זאת הצעת החוק שמונחת ואפשר לשנות אותה.
<יעל סלנט: רק אם - - -
אלי אלאלוף: אז אם ברשותכם, אתם, חבריי חברי הכנסת, מסכימים לזה, אז קודם כל הגדרה של מחלה קשה או מה שיוצא מזה, זה אחריות משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: זו ההמלצה שלנו בתיקון החוק הזה.
אלי אלאלוף: דבר ראשון.
אלי אלאלוף: דבר שני: אם מי הוא מתייעץ – שר הבריאות – בהחלטות שלו.
אלי אלאלוף: או למי הוא מביא לידיעה.
<קרן זילברמן: גורמים שעוסקים ברפואה אמורים להיות הגורמים הנכונים - - -
אלי אלאלוף: גברת, שם ותפקיד.
<קרן זילברמן: עורכת הדין קרן זילברמן, לשכת עורכי הדין.
<קרן זילברמן: יושבת ראש משותפת של ועדת ילדים ונוער.
אלי אלאלוף: של לשכת עורכי הדין.
<קרן זילברמן: לשכת עורכי הדין.
<קרן זילברמן: אני מייצגת את לשכת עורכי הדין כאן.
<קרן זילברמן: אני סבורה שהנושא של הגדרת מחלה קשה זה באמת איזשהו עניין בסיסי שצריך להידרש לו.
<קרן זילברמן: גם צריך להרחיב את המינוח: מחלה קשה, באופן הזה שמחלה קשה תכלול גם כל מיני סוגים של מחלות שמצריכות אשפוזים ממושכים, טיפולים קבועים, ולאו דווקא הנושא של מחלה ממארת או מה שקשור בדיאליזה.
<קרן זילברמן: זה דבר אחד.
<קרן זילברמן: ובהחלט אני גם ערה לצורך הזה ששר הבריאות יהיה אמון על הנושא הזה של הגדרת מחלת קשה, ובכלל כל הדברים האחרים שתיכף ניכנס אליהם.
<קרן זילברמן: שר הכלכלה והתעשייה – אני מבינה את הרצון לערב אותו בנושא הזה, משום שיש כאן איזשהו היבט כלכלי, אבל הוא לא הגורם הנכון שיכול להכריע בהקשר הזה או לחוות איזושהי דעה.
<קרן זילברמן: ואני אשמח - - -
ישראל אייכלר: זה יכול להיות בהתייעצות עם שר הכלכלה ובאישור ועדת- - -
<קריאה: שר הכלכלה והתעשייה אחראי על שוק העבודה.
ישראל אייכלר: לכן, בהתייעצות עם שר הכלכלה והתעשייה.
אורי מקלב: שר הכלכלה והתעשייה קובע.
אלי אלאלוף: סיימת, עורכת הדין קרן זילברמן?
<קרן זילברמן: לא.
<קרן זילברמן: אני רוצה רק להשלים את הטיעון ולהתייחס באמת להיבט הכלכלי של הנושא.
<קרן זילברמן: אז אני אומרת שהאיזון, הצורך באיזון ברור.
<קרן זילברמן: ברור שיש כאן היבט כלכלי ויש כאן איזושהי השלכה כלכלית לימי חופש של הורה שילדו חולה.
<קרן זילברמן: יחד עם זה, אני חושבת שאם הכוונה היא ליצור איזשהו מצב שהוא נוח ונכון; בהסתייגות מאוד-מאוד גדולה אני אומרת נוח ונכון, כי כולנו מבינים שמדובר בגזירה.
<קרן זילברמן: כאשר הורה נדרש לטפל בילדו החולה – זו גזירה משמיים.
<קרן זילברמן: זה מהמקום הזה.
<קרן זילברמן: אני כבר מסיימת.
<קרן זילברמן: אני רק רוצה להשלים את הרעיון.
<קרן זילברמן: אני אומרת: אנחנו נדרשים להצעת החוק הזו, שהיא טובה ונהדרת.
<קרן זילברמן: אז הרעיון הוא באמת לנסות לתת איזשהו מענה נכון, ולא משהו שיכשיל את הטיפול באותם ילדים חולים.
אלי אלאלוף: אז - - -.
אלי אלאלוף: אף אחד לא התכוון.
אלי אלאלוף: יש פה נציגת משרד הכלכלה והתעשייה?
<ניבה אזוז: משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אז משרד הבריאות – אני מעדיף שהוא יפתח.
<ניבה אזוז: אוקיי.
<ניבה אזוז: אז קוראים לי דוקטור ניבה אזוז, מהאגף לרפואה קהילתית במינהל רפואה במשרד הבריאות.
<ניבה אזוז: אנחנו בעצם הצענו שני תיקונים מבחינת ההרחבה.
<ניבה אזוז: מבחינת המחלות שהצענו להגדיר כמחלות קשות, הצענו להסתמך על תקנות ביטוח בריאות ממלכתי (ניכוי עלות מחלות קשות).
<ניבה אזוז: שם יש הגדרה של חמש מחלות, - -
<קריאה: דיאליזה אחת מהן.
<ניבה אזוז: - - שזה אי ספיקת כליות כרונית מטופלת בדיאליזה, גושה, תלסמיה מייג'ור או אינטרמדיה, המופיליה ואיידס.
<ניבה אזוז: אז ההצעה שלנו הייתה להרחיב למחלות האלה.
<ניבה אזוז: בהמשך, משרד הבריאות הרחיב והוסיף עוד שתי מחלות, במסגרת חוזר והתחשבנות עם קופות החולים, על מחלות שנחשבות קשות ועולות יותר לקופות החולים.
<ניבה אזוז: אחת מהן היא סיסטיק פיברוזיס והשנייה זה שחפת.
<ניבה אזוז: אז ההצעה שלנו מורכבת משני חלקים: נושא אחד זה הרחבת המחלות.
<ניבה אזוז: כי היות שהורה שיש לו ילד חולה וצריך ללוות אותו לטיפולים באופן קבוע; למשל: סיסטיק פיברוזיס, שהיא מחלה שדורשת אשפוזים חוזרים, עירוי לווריד של אנטיביוטיקה או מחלות כמו - - -
אורי מקלב: זה ה-CF?
<קריאה: CF.
<ניבה אזוז: CF.
<ניבה אזוז: כן.
<ניבה אזוז: סיסטיק פיברוזיס.
<ניבה אזוז: ומחלות כמו תלסמיה מייג'ור, שדורשות פעם בשבועיים להגיע לקבל עירוי דם.
<ניבה אזוז: ובין לבין, הם צריכים לקבל תרופות שיספחו את עודף הברזל, ויש להם כל מיני סיבוכים.
<ניבה אזוז: ודיאליזה.
<ניבה אזוז: אין ספק.
<ניבה אזוז: שהם הולכים שלוש פעמים בשבוע לעשות דיאליזה.
<ניבה אזוז: פה אין ברירה, אלא לאפשר את זה.
<ניבה אזוז: אז חלק אחד זה הרחבת מחלות, וזה להסתמך על המחלות הקשות שכבר הגדרנו במשרד הבריאות שהן מחלות קשות.
<קרן זילברמן: אבל זאת לא צריכה להיות רשימה סגורה, לדעתי.
<ניבה אזוז: אני מסכימה איתך שהיה אפשר אולי לנסות ליצור - - -
<קרן זילברמן: להרחיב את היריעה באופן - - -
אלי אלאלוף: לא, לא, גברת.
אלי אלאלוף: את לא הנשאלת.
אלי אלאלוף: את לא מרכז העניינים.
<ניבה אזוז: אני מסכימה אבל עם ההצעה שלה, שיש אפשרות לשקול להרחיב בצורה פרטנית.
<ניבה אזוז: זאת אומרת, אולי לייצר איזשהו מנגנון שיאפשר בדיקה רפואית פרטנית של מקרים חריגים.
<ניבה אזוז: כמו מישהו עם מחלת לב שכל הזמן מתאשפז.
<ניבה אזוז: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים לדעת מראש - - -
אלי אלאלוף: יש לכם מסמך מסודר שאומר מה זה מחלות קשות לפי הגדרה?
<ניבה אזוז: יש לנו מסמך מסודר שכולל - - -
אלי אלאלוף: יש?
אלי אלאלוף: אפשר לקבל את המסמך הזה?
<ניבה אזוז: אנחנו העברנו אותו מראש.
אלי אלאלוף: העברתם לנו אותו?
<יעל סלנט: הם העבירו אותו ביום ראשון.
<יעל סלנט: יש את תקנות ביטוח בריאות ממלכתי (ניכוי עלות מחלות קשות).
<יעל סלנט: שבאמת פה מפורטות חמש המחלות שהיא הזכירה.
<יעל סלנט: שבנוסף, יש את חוזר המהל הכללי, שכאן מפורטות השחפת - - -
<ניבה אזוז: תוספת שחפת וסיסטיק פיברוזיס.
אלי אלאלוף: ואנחנו יודעים להעריך - - -
עבדאללה אבו מערוף: ומה החמש?
עבדאללה אבו מערוף: עוד פעם.
עבדאללה אבו מערוף: תלסמיה, דיאליזה.
עבדאללה אבו מערוף: מה עוד?
עבדאללה אבו מערוף: איידס.
עבדאללה אבו מערוף: ו-?
אורי מקלב: גושה.
עבדאללה אבו מערוף: גושה.
<קריאה: גושה וטרשת זה אחת - - -
אלי אלאלוף: ואנחנו יודעים להעריך כמה מהמחלות האלה, כמה דורשות תקופת החלמה?
<קריאה: גושה וטרשת נפוצה?
<קריאה: גושה וטרשת נפוצה.
עבדאללה אבו מערוף: היא גם אמרה טרשת נפוצה?
<ניבה אזוז: לא.
<ניבה אזוז: לא אמרתי טרשת נפוצה.
<ניבה אזוז: בגושה יש עירוי פעם בשבועיים.
<ניבה אזוז: זה המינימום.
<ניבה אזוז: זאת אומרת, צריכים להגיע, לקבל את העירוי פעם בשבועיים.
<ניבה אזוז: מעבר לזה, אבל יש את הסיבוכים ומעקב כרוני ואשפוזים.
אלי אלאלוף: אבל יש לכם.
אלי אלאלוף: כדי לעשות הערכה כלכלית של הכספים האלה - - -
<ניבה אזוז: אני מניחה שאפשר להשיג את הנתונים.
<ניבה אזוז: אנחנו כן יודעים - - -
אלי אלאלוף: אני אשמח שנקבל.
אלי אלאלוף: אני מתנצל שלא הספקתי לקרוא את המסמך שלכם, אבל אם אתם יכולים להשלים אותו עם הערכה כלכלית, בוודאי אנשי משרד האוצר ישמחו לעזור לכם בעניין הזה.
<ניבה אזוז: יש לנו הערכה של כמות האנשים שיש להם מחלות קשות.
<ניבה אזוז: שמוגדרות, לצורך העניין.
<ניבה אזוז: זה ל-10,500 אנשים בארץ.
<ניבה אזוז: עוד דבר אחד: הנושא השני שרצינו להעלות זה הנושא של האישור עצמו.
<ניבה אזוז: מי נותן את האישור.
<ניבה אזוז: כיום ההורים האלה נדרשים ללכת, לקבוע תור לרופא או לשלוח לבקשה, וכל פעם הם צריכים אישור מחדש.
<ניבה אזוז: אנחנו רוצים להציע מנגנון - - -
אלי אלאלוף: לקבל אישור ממי?
<קריאה: אישור מחלה.
<יעל סלנט: אישור מחלה.
אלי אלאלוף: אישור מחלה מהרופא הפרטי.
אלי אלאלוף: האישי.
<ניבה אזוז: זה בקופה.
<ניבה אזוז: מכיוון שהם צריכים את זה שלוש פעמים בשבוע לפעמים, זה משהו שהוא מאוד מכביד: גם על ההורים עצמם וגם על מערכת הבריאות, מבחינת כמות הביקורים והזמן שצריך להשקיע בזה.
אלי אלאלוף: אבל כמה פעמים הם הולכים לקבל אישור?
<ניבה אזוז: כל פעם שהם צריכים אישור.
<ניבה אזוז: אם הם מפסידים - - -
אלי אלאלוף: אבל אם זו דיאליזה, יודעים שזה - - -
<ניבה אזוז: אז לא נותנים.
<ניבה אזוז: אז אין כרגע מנגנון - - -
עבדאללה אבו מערוף: אז בגלל זה עכשיו מחפשים מנגנון?
עבדאללה אבו מערוף: מנגנון - - -?
<ניבה אזוז: אז אנחנו מציעים מנגנון שיהיה אישור נוכחות במכון הדיאליזה עצמו.
<ניבה אזוז: יש להם אפשרות להוציא - - -
אורי מקלב: אז תסבירי.
אורי מקלב: תסבירי שאלה שבאים לקבל טיפול דיאליזה לא מגעים דווקא לקופת חולים.
אורי מקלב: יש היום מכונים שנותנים שירותים לקופת החולים.
אורי מקלב: היום מקבלי הדיאליזה לא באים לקופת חולים.
אורי מקלב: יש מכונים שיש הסכמים איתם ועם קופת חולים.
אורי מקלב: הם לא מאפשרים - - -
אלי אלאלוף: ומי נותן את האישור - - -?
אורי מקלב: אנחנו מבקשים שהמכון יוכל לתת את האישור.
אורי מקלב: מכיוון שאם - - -
<קריאה: המכון נותן את האישורים.
<ניבה אזוז: שהוא רואה את בן האדם שמגיע.
אורי מקלב: הוא נותן את האישורים, אבל הם לא קבילים לגבי חופשת המחלה.
אורי מקלב: הם לא קבילים לגבי חופשת המחלה.
<קריאה: לא צריך את הדברים האלה.
אלי אלאלוף: אני לא צריך לרדת למכון.
אלי אלאלוף: למה קופת החולים לא יכולה לתת אישור שהילד הזה זקוק לטיפול - - -
<ניבה אזוז: סדרה של טיפולים.
אלי אלאלוף: סדרה של טיפולים, - -
<ניבה אזוז: זאת האפשרות השנייה.
אלי אלאלוף: - - עד x ימים, x שנים, x חודשים, ומקווה להאריך ימים.
<ניבה אזוז: העניין הוא הנוכחות.
<ניבה אזוז: אנחנו, הרופאים, לא יכולים לבדוק האם הילד היה בטיפולים או לא היה בטיפולים.
<ניבה אזוז: היחיד שיודע אם - - -
אורי מקלב: אם האבא.
אורי מקלב: אם ההורים.
<ניבה אזוז: אם ההורה היה נוכח בטיפול - - -
אורי מקלב: אם ההורה היה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים שזה יהיה פרטני.
אורי מקלב: שרק אם ההורה היה – אין בעיה.
<ניבה אזוז: זה רק המכון עצמו.
<ניבה אזוז: איפה שהטיפול מתבצע.
אלי אלאלוף: כל זה יש לנו, את הפרטים?
אלי אלאלוף: - - - בחוק וזה?
<יעל סלנט: יכול להיות, אבל כדאי לשמוע מנציגי המעסיקים וגם ממשרד הכלכלה והתעשייה.
<יעל סלנט: צריך לזכור שתקנות דמי מחלה מדברות על אישור רפואי ולא על אישור רופא.
<יעל סלנט: ואולי כדאי לשמוע את משרד הכלכלה, מבחינת איך הוא מפרש את הנושא הזה של אישור רפואי.
<יעל סלנט: האם הוא כולל בתוכו אך ורק אישורי רופא או שהפרשנות סובלת הסבר רחב הרבה יותר מזה.
<יעל סלנט: וגם כדאי לשמוע את נציגי המעסיקים, לראות איך זה קורה בשטח.
<קריאה: אבל מה זה קשור למשרד הכלכלה והתעשייה?
<יעל סלנט: כי התקנות הן תקנות שונות.
אלי אלאלוף: רגע, רגע.
אלי אלאלוף: בינתיים יש המלצה.
אלי אלאלוף: אבל בינתיים היושב-ראש מנווט את הישיבה.
אלי אלאלוף: כרגע אני רוצה להבין: כשילד זקוק לטיפולים רציפים בתקופה של.
אלי אלאלוף: ממי הוא מקבל את האישור הזה?
אלי אלאלוף: מהרופא האישי שלו.
<יעל סלנט: עוד פעם, תקנות דמי מחלה מדברות על אישור רפואי.
<יעל סלנט: התקנות האלה הן תקנות של משרד הכלכלה והתעשייה, ואולי כדאי להבין ממנו איך הדבר הזה מתפרש.
<יעל סלנט: אולי גם כדאי לשמוע מה - - -
אורי מקלב: אישור רפואי לילד שצריך להיעדר מבית הספר, חוץ מאישור רפואי שקופת החולים היום נותנת לילד, ושזה גם מיותר – ילד שהוא חולה.
אורי מקלב: כאן מדובר על אישור של מלה, שההורה מביא לחשבות של אותו משרד שהוא עובד שם או המפעל שהוא עובד שם, כדי שיאשרו לו את זה ויכירו בזה כאישור מחלה.
אורי מקלב: כאן יכולה להיות הרחבה.
אורי מקלב: וכשההורה בא, ואנחנו באמת לא מבקשים, אם הילד חולה, באופן אוטומטי, שהאבא יקבל כך וכך ימים בגלל שהילד חולה.
אורי מקלב: אם הילד מגיע, נניח מגיע פעם בשבוע או שלוש פעמים בשבוע למרפאה והוא לא מגיע כל פעם עם האבא – אנחנו לא נותנים באופן אוטומטי גם להורה את אישור המחלה שלוש פעמים.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים שתהיה הלימה בין האבא, יחד עם - - -.
אורי מקלב: אבל, מה שאנחנו מבקשים: לא לבקש מהרופא כשהילד בכלל לא מגיע לקופת החולים.
אורי מקלב: הילד מגיע למכון.
אורי מקלב: הוא נותן את - - -.
אורי מקלב: מכון הדיאליזה הוא מקום אחר לגמרי.
אורי מקלב: הוא בכלל לא קופת חולים.
אורי מקלב: והמכונים, הם נותנים לו את טיפול הדיאליזה.
אורי מקלב: וגם לשם ההורה מגיע, שהוא יהיה מספיק.
אורי מקלב: כמו שהוא נותן לו את הטיפול הרפואי, גם את האישור של הנוכחות, שהאבא היה – שזה יהיה מספיק קביל בשביל שזה יוכר כאישור לחופשת מחלה.
<נאדר אלקאסם: שלום.
<נאדר אלקאסם: נאדר אלקאסם, נציבות שירות המדינה.
<נאדר אלקאסם: אני רוצה להתחיל קודם בעניין של ימי המחלה.
<נאדר אלקאסם: אנחנו צריכים להבין שימי המחלה שהעובד מקבל, זה בראש ובראשונה למחלה של העובד עצמו.
<נאדר אלקאסם: כל המכסות הצדדיות שנותנים למחלת בן משפחה, למחלת ילד, בן זוג – זה הכול בא מהמכסה של העובד.
<נאדר אלקאסם: ואנחנו נתקלים בהרבה מקרים, בגלל שיש כל מיני מכסות, שהעובדים מתחילים לנצל ימי מחלה, שהם מגיעים לשלב שהם כן צריכים את ימי המחלה שלהם – פתאום אין להם ימי מחלה.
<נאדר אלקאסם: ואז הם נתקעים בלי משכורות.
<נאדר אלקאסם: נכנסים לחל"ת.
<נאדר אלקאסם: נכנסים לכל מיני סוגיות שאין להם הכנסה.
<נאדר אלקאסם: ואנחנו נצטרך, כמעסיק, בסוף, כן לדאוג להם להכנסות, למרות שהם ניצלו את הזכויות שלהם.
<נאדר אלקאסם: אנחנו גם טענו בדיון הקודם שכל מיני הרחבות, בעניין של ניצול ימי מחלה לבני משפחה, לילדים – צריך לשים לב שבסוף אנחנו כנראה נפגע בעובד, לא בכוונה.
<נאדר אלקאסם: כי הוא יתחיל לנצל – לא יישארו לו ימי מחלה.
<נאדר אלקאסם: וזה קורה - - -
<נאדר אלקאסם: הפתרון.
<נאדר אלקאסם: עכשיו, היום יש את המכסות שהן קבועות בחוק.
<נאדר אלקאסם: בעניין הנוהל, של מה שהציגה נציגת משרד הבריאות – אצלנו, בשירות המדינה, יש נוהל קבוע, שאם זו מחלה קשה, מה שמוגדר, כמו מחלות התקפיות של אפילפסיה – העובד מביא אישור מחלה פעם אחת, וזה "תופס" לרבעון.
<נאדר אלקאסם: לשלושה חודשים.
<נאדר אלקאסם: הוא לא צריך להביא אישורי מחלה.
<נאדר אלקאסם: אם הוא אומר: יש לי אישור מחלה של אפילפסיה – שלושה חודשים הוא לא צריך להציג אישור מחלה.
<נאדר אלקאסם: אישור מחלה אחד מספיק.
<נאדר אלקאסם: כל שלושה חודשים או חצי שנה – לא זוכר בדיוק – הוא צריך לחדש את האישור.
<נאדר אלקאסם: אז גם הנוהל, אפשר להרחיב אותו על המחלות האלה.
<נאדר אלקאסם: אם יש מחלה שאתם חושבים שזו מחלה שמצריכה טיפולים, אז נגיד: הנוהל יחול גם על המחלה הזאת.
<נאדר אלקאסם: שיביא אישור אחד.
<נאדר אלקאסם: לא צריך להתחיל לקבוע דברים חדשים שהם סתם.
<נאדר אלקאסם: רק יסבכו את ההתנהלות של המעסיק מול העובד.
<נאדר אלקאסם: דבר שני, בעניין המחלה: כפי שאמרתי, יש לנו, בשירות המדינה, ועדת חריגים שנקראת ניצול ימי מחלה לטובת בני משפחה.
<נאדר אלקאסם: אם עובד מדינה יש לו ילד או שיש לו בן זוג, יש לו הורה, שיש לו מחלה שמצריכה טיפול, ליווי שלו, הוא יכול לפנות לוועדה, לבקש אישור, לנצל עוד כמה ימים מהמחלה הצבורה לטובת הליווי.
<נאדר אלקאסם: ולא צריך כל הזמן להרחיב, ואז אתם מקשים על המעסיק.
<נאדר אלקאסם: אתם עוד יותר מגבילים את המעסיק.
<נאדר אלקאסם: אתם פוגעים – פוגעים?
<נאדר אלקאסם: סליחה - - -
אורי מקלב: אבל לא כל העובדים עובדים בשירות המדינה.
<נאדר אלקאסם: אני מדבר על שירות המדינה.
<נאדר אלקאסם: אבל סליחה, החוק הזה גם חל על שירות המדינה.
אורי מקלב: שירות המדינה נותן את זה גם בלי - - -
<נאדר אלקאסם: בסוף זה חל עלינו גם.
<נאדר אלקאסם: אם אתם אומרים שזה לא חל על שירות המדינה - - -
אורי מקלב: עובדי המדינה מסודרים בעניין הזה.
אלי אלאלוף: דרך אגב, מה מהירות התגובה של ועדת החריגים?
<נאדר אלקאסם: ועדת החריגים – אני, ממה שאני מכיר, הם מודעים לסוגיה הזאת.
<נאדר אלקאסם: כמה שיותר הם מאשרים לעובדים.
<נאדר אלקאסם: אבל הם גם שמים מול עיניהם כמה ימי מחלה נשארו לעובד.
<נאדר אלקאסם: הם שומרים גם על האינטרס של העובד עצמו.
<נאדר אלקאסם: כי עובד שהוא צעיר, הוא לא חושב על עוד 20 שנה, מה יהיה איתו.
<נאדר אלקאסם: הוא מנצל ימי מחלה כימי חופשה.
אורי מקלב: ומה אתה רוצה?
אורי מקלב: שיורידו לו מיד את המשכורת.
<נאדר אלקאסם: מה?
אורי מקלב: הרי מה קורה?
אורי מקלב: שהוא הולך ומלווה את הילד, ואז יורדת לו המשכורת.
אורי מקלב: בכל חודש - - -
<נאדר אלקאסם: לא, לא, לא.
<נאדר אלקאסם: בשירות המדינה הוא מקבל 100 אחוז משכורת מהיום הראשון.
אורי מקלב: בשירות המדינה אין בעיה.
אורי מקלב: אבל אני מדבר על - - -
<נאדר אלקאסם: לא, אבל החוק חל עלינו.
<נאדר אלקאסם: מה זאת אומרת?
אורי מקלב: הוא הרי מלווה את הילד שלו.
אורי מקלב: אז אתה רוצה שהוא לא - - -?
אורי מקלב: רק אם הוא יהיה חולה?
<נאדר אלקאסם: בסדר, אבל עוד פעם.
<נאדר אלקאסם: אני אמרתי.
<נאדר אלקאסם: צריך להבין מה המשמעות של ימי מחלה מההתחלה.
אורי מקלב: על זה - - -
אלי אלאלוף: אבל כרגע קיבלנו תשובה לגבי עובדי המדינה, שבמקרה הם לא מעטים.
אלי אלאלוף: אבל צריך לעבור - - -
<נאדר אלקאסם: בדיוק.
<נאדר אלקאסם: עכשיו נמשיך לעניין המחלה.
<נאדר אלקאסם: תקשיבו, להרחיב את המחלות יתר על המידה וששר הבריאות יקבע; רופאים מסתכלים על המחלות ואומרים: זה קשה, זה קל, זה קשה.
<נאדר אלקאסם: הם יכולים עכשיו להוסיף לנו רשימה בלתי מוגבלת של מחלות, שאנחנו לא יודעים מה זו המחלה.
אלי אלאלוף: על מה אתה מדבר?
<נאדר אלקאסם: על מה זה מחלה ממארת, מחלה קשה.
<קריאה: הסיפא של - - -
<נאדר אלקאסם: על הסיפא.
אלי אלאלוף: אתה לא מאמין למשרד הבריאות?
<נאדר אלקאסם: אני מאמין, אבל אני מעסיק בסוף.
<נאדר אלקאסם: אני צריך שעובדי המדינה יגיעו לעבודה.
אלי אלאלוף: אתה רוצה שיתאמו איתך מה זו מחלה ממארת?
<נאדר אלקאסם: עם שר האוצר.
<נאדר אלקאסם: אנחנו מבקשים שיהיה תיאום עם שר האוצר.
<נאדר אלקאסם: כי זה, בכל זאת, היעדרויות.
אלי אלאלוף: כי משרד האוצר יודע מה זו מחלה ממארת לפני שהוא - - - כלכלית?
<נאדר אלקאסם: לא.
<נאדר אלקאסם: לא אומרים.
<נאדר אלקאסם: אבל כשהם מוסיפים כל מיני מחלות, זה בסוף משפיע על הנוכחות של עובדי המדינה.
<נאדר אלקאסם: זה עלויות תקציביות.
<נאדר אלקאסם: פגיעה בשירות.
אלי אלאלוף: אז מה, אתה תיקח אחריות שמחלה ממארת לא צריכה ליווי?
<נאדר אלקאסם: לא אחריות.
<נאדר אלקאסם: שתהיה התייעצות.
אלי אלאלוף: ואתה תקבע בגלל שזה עולה כסף?
<נאדר אלקאסם: לא אני אקבע.
<נאדר אלקאסם: שיתייעצו.
<נאדר אלקאסם: - - - לא בהסכמה.
<נאדר אלקאסם: אבל אנחנו יכולים לשאול שאלות – למה?
<נאדר אלקאסם: למה כן?
<נאדר אלקאסם: למה לא?
אלי אלאלוף: לא לשכוח לפעמים את החלק - - -.
אלי אלאלוף: אל תשכחו לפעמים שלא הכול זה כסף.
אלי אלאלוף: זה מה שיש לי להגיד לכם.
אלי אלאלוף: משרד הכלכלה והתעשייה, בבקשה.
<שמואל טביב: שלום.
<שמואל טביב: טוב, שמי שמואל טביב.
<שמואל טביב: אני מהלשכה המשפטית.
<שמואל טביב: ככה, לגבי התייעצות עם משרד הבריאות – אנחנו מבקשים שהנוסח יישאר כמו שהוא.
<שמואל טביב: זאת אומרת שהמחלה זה ששר הכלכלה והתעשייה קובע, בהתייעצות עם משרד הבריאות.
<שמואל טביב: כפי שכתוב, כך אנחנו מסכימים עם זה.
<שמואל טביב: דבר שני: לגבי אבחנה בין אישור.
<שמואל טביב: שאלתם מה זה אישור רפואי לבין אבחנה לבין אישור של רופא.
<שמואל טביב: כבר היום בתקנות דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) יש כבר אבחנה, כיום, בסעיף 2(א) לגבי היעדרות, שניתן להביא אישור רפואי.
<שמואל טביב: לעומת זאת, בסעיף 2(א)(2) יש עניין של אישור רופא שמעיד שאדם שבגינו נדרשת ההיעדרות הוא אדם עם מוגבלות.
<שמואל טביב: זאת אומרת, יש כבר אבחנה כיום בתקנות מה זה אישור רפואי ואישור של רופא.
<שמואל טביב: ואנחנו מסכימים עם זה שאישור רפואי זה יהיה אישור של המכון.
<שמואל טביב: שהמכון נותן אותו.
<שמואל טביב: עכשיו, צריך לזכור: לא יכול להיות שעובד, כל פעם יצטרך לבוא עם אישור של המכון לרופא, להחתים אותו ולהביא את זה למעסיק.
<שמואל טביב: אם הילד מגיע פעמיים-שלוש בשבוע למכון דיאליזה, לא יכול להיות שכל פעם ישלחו אותו, את אותו הורה, כל פעם מחדש לרופא, לבוא, להחתים אותו, שבאמת הוא היה שם.
<שמואל טביב: אנחנו סומכים על המכון שבאמת הילד הגיע לשם, וזה בעצם האישור של הנוכחות שלו באותו מקום.
<שמואל טביב: לגבי התיאום עם משרד האוצר: אנחנו לא מסכימים עם זה.
<שמואל טביב: כי זה פשוט עניין של דיני עבודה.
<שמואל טביב: זה לב ליבו של המשרד שלנו.
<שמואל טביב: לא כל חוקי העבודה צריכים להיות מתואמים עם משרד האוצר.
<שמואל טביב: ממש לא.
<שמואל טביב: ובנושא הזה, שוב, אנחנו מסכימים עם ההיוועצות של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: תודה רבה, עורך הדין שמואל טביב.
אלי אלאלוף: עוד, בבקשה.
אלי אלאלוף: מר אורי שיינין, בבקשה.
<אורי שיינין: אורי שיינין ממשרד האוצר.
<אורי שיינין: אני רוצה להשלים את הצד השני של מה שמר נאדר אלקאסם מנציבות שירות המדינה העלה.
<אורי שיינין: אז ראשית אני אזכיר שההצעה הזאת עברה את ועדת השרים בתיאום עם משרד האוצר.
<אורי שיינין: כשמשרד האוצר מראש בא ואמר:
<אורי שיינין: את הנושא של דיאליזה – לא הייתה לנו שום התנגדות לנושא הזה.
<אורי שיינין: מדובר בעשרות מקרים בשנה, ככל הידוע לנו, ואנחנו מסכימים, ולא הייתה לנו שום הערה לנושא הזה.
<אורי שיינין: הנושא שכן הייתה לנו הערה - - -
אורי מקלב: אני רק רוצה להזכיר לאדוני בקריאת ביניים: החוק הזה כבר עבר קריאות שנייה ושלישית של הוועדה ללא - - - שר האוצר היה בקדנציה הקודמת.
אורי מקלב: רק בגלל בעיה של זמן, פשוט של דקות, שלא הצלחנו להעלות את זה למליאה.
אורי מקלב: כי החוק הזה היה צריך להיות כבר בתוך ספר החוקים.
אורי מקלב: ובלי שום הערות שעכשיו משרד האוצר מעלה מחדש.
אורי מקלב: המצב הכלכלי לא השתנה עד כדי כך שאתה צריך היום לבוא ולהכביד עלינו עם דברים שלא היו אז.
אורי מקלב: זה לא עלה למליאה.
אורי מקלב: רק שזה פשוט לא עלה למליאה, בגלל שהקדנציה; באותו יום לא הספיקו להעלות את זה למליאה, ביום האחרון של הכנסת ה-19.
<אורי שיינין: אני אדבר גם על זה.
<אורי שיינין: אני אתייחס לכול.
<אורי שיינין: בסדר?
<אורי שיינין: בכל אופן, אנחנו הסכמנו לחלק הראשון, והחלק השני מאוד הפריע לנו.