GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: כתוב שם: מעון, למעט משפחת אומנה.
<נעה בן שבת: מכיוון שאנחנו מתקנים בכלל את ההתייחסות למעון, מעון לא יכלול יותר משפחת אומנה, לא צריך לעשות את המיעוט הזה, לא צריך להגיד: למעט משפחת אומנה.
אלי אלאלוף: מה זה אומר, שמשפחת אומנה יכולה לגור ליד אסבסט?
<נעה בן שבת: כמו שכל משפחה יכולה לגור ליד גג אסבסט.
<נעה בן שבת: אבל אם יש שם מעון לילדים ויש שם 30 ילדים שנמצאים יום יום מתגוררים שם, רצו לתת התייחסות מיוחדת.
אלי אלאלוף: זה נראה לי לא טוב.
אלי אלאלוף: נראה לי שילדי אומנה דרגה ב'.
<נעה בן שבת: לא ילדי אומנה.
קארין אלהרר: לא, אבל, אדוני, זה כמו - - -
אלי אלאלוף: לא, אבל בוחרים משפחת אומנה.
אלי אלאלוף: זה לא כמו משפחה מקורית.
אלי אלאלוף: הם החליטו, רק עכשיו גילו, לא יודע מה.
אלי אלאלוף: אבל אם אפשר למנוע מלשים ילד אומנה ליד אתר אסבסט כלשהו, מגורים או מוסד, אני חושב שכדאי שיימנעו מלעשות זאת.
אלי אלאלוף: זה נראה לי.
קארין אלהרר: אדוני, אולי רק, אנסה, בעיקרון כל מקום שיש בו הגדרה של מעון, יש בהמון חוקים הגדרות של מעון.
קארין אלהרר: שירותי אומנה יכולים להינתן או במשפחה או במעון אומנה – נכון, ככה זה נקרא, מעון אומנה?
<קריאה: לא, רק משפחתון.
קארין אלהרר: סליחה, משפחתון אומנה.
קארין אלהרר: והעניין כאו הוא הגדרה מאוד טכנית.
אלי אלאלוף: בוא נחשוב על - - -
קארין אלהרר: לא, אבל, אדוני, כמו שאני יכולה לגור בדירה, ובבית לידי יש אסבסט, וכנראה שלא יפנו אותי.
אלי אלאלוף: כאן זה בחירה שלך.
אלי אלאלוף: אבל פה אומנה, המדינה אחראית לשים את הילד במקום הבטוח ביותר, הטוב ביותר לאותו ילד.
אלי אלאלוף: למה לאפשר לשים את זה?
אלי אלאלוף: כדאי שיבחרו מקום אחר.
<נעה בן שבת: אבל ההגדרה היא הגדרה של מקום ציבורי.
<נעה בן שבת: ההגנה המיוחדת שניתנת בחוק למניעת נפגעי אסבסט זה למקום ציבורי.
<נעה בן שבת: משפחת אומנה לא הופכת להיות מקום ציבורי רק בגלל שיש לה ילד אומנה או שני ילדי אומנה.
אלי אלאלוף: אבל למה אנחנו משחקים עם המילים ולא עם העובדות?
אלי אלאלוף: ילד של אומנה, כמו ילד שלי, לא הייתי רוצה שיגור ליד אסבסט.
אלי אלאלוף: פשוט.
אלי אלאלוף: למה אנחנו אומרים: בוא נוריד את ההתייחסות לנושא הזה, ואחר כך יהיה קל יותר לשים ילד?
<רינת וייגלר: כבר היום - - -
<נעה בן שבת: אדוני, אולי אוכל, החוק הזה למניעת מפגעי אסבסט, אני מודה, אני לא מכירה את כל הפרטים שלו, יותר הכרתי את הפן הטכני של מה נכלל בהגדרה מקום ציבורי לצורך החוק הזה.
<נעה בן שבת: אלמד את הדברים אולי לקראת הדיון הבא, ונוכל לחזור לזה.
אלי אלאלוף: נעשה שיעורי בית.
אלי אלאלוף: כעיקרון אני בעד, כשמחפשים פתרון, אז בוא נחפש אותו אופטימלי לכל ילד.
אלי אלאלוף: אי-אפשר להזיז משפחה, אני מבין.
אלי אלאלוף: אבל ילד ששמים אותו במיוחד במשפחה שנמצאת ליד סכנה כלשהי, והיום זה אסבסט ומחר זה - - -
<יצחק קדמן: זה מתח גבוה וזה ארובה - - -
אלי אלאלוף: וזה קרינה.
אלי אלאלוף: למה לשים אותו?
<נעה בן שבת: יכול להיות שהוא לא יכול לגור - - -
<יצחק קדמן: כל הזיהומים שיש, אני חושש שלא נמצא משפחות אומנה בסוף.
<ססיל גריצנר: אפשר להגיד?
אלי אלאלוף: אולי זו התרומה של הילד למשפחת אומנה, שבזכותו לא תסבול מהזיהום.
<ססיל גריצנר: אני ססיל, מפקחת מחוזית במחוז דרום, מפקחת אומנה במשרד הרווחה.
<ססיל גריצנר: אני חושבת שאנחנו צריכים לקחת בחשבון שחלק גדול מהילדים, יותר מ-40% מהילדים נמצאים אצל קרובי משפחה, שהרבה פעמים אנחנו מכירים בקרובי משפחה כמשפחות אומנה לאחר שהם כבר נמצאים.
<ססיל גריצנר: ואני לא חושבת שיש פה מישהו שחושב שיהיה נכון להוציא את הילד כי המבנה הוא לא בדיוק עומד בקריטריונים של מבנה ציבורי.
<ססיל גריצנר: כי באמת הסעיף הזה מתייחס יותר לפנימיות של משרד הרווחה ולא למשפחות.
<ססיל גריצנר: אני חושבת שעצם העובדה שיש בדיקה של משרד הרווחה של המשפחה, זה כולל מתן רישיון לאותה משפחה, זה בעצם יכלול את תנאי המגורים.
<ססיל גריצנר: ואני לא יודעת אם הסעיף הספציפי הזה חייב להישאר.
אלי אלאלוף: היות שבעברי התמודדתי עם בעיה של אסבסט במוסדות, ומשרד החינוך במיוחד הקים קרן מיוחדת שהתמודדה עם זה.
אלי אלאלוף: ותיקנו את זה במאות אם לא אלפי מוסדות.
אלי אלאלוף: אני לא יודע למה אנחנו לא צריכים להקים קרן, להמליץ להקים קרן, שכשילד אומנה מגיע למשפחה ואפשר יהיה לתקן עד סכום מסוים מפגע שיכול לסכן את הילד, מה רע גם שהמשפחה תיהנה מזה?
אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה למחוק סעיף ולהגיד אין בעיה.
<זכי חרוב: אם זה השכנים, מה נעשה?
אלי אלאלוף: אז אולי גם.
אלי אלאלוף: אתה היית רוצה לגור ליד אסבסט או ליד אסבסט של השכן?
<זכי חרוב: ודאי שלא.
אלי אלאלוף: נו, אז למה שלא נתמודד?
אלי אלאלוף: למה ילד שבוחרים לו את המקום, לא בודקים איפה שמים אותו?
אלי אלאלוף: אנחנו באים למשפחה ואומרים לה: תיקחי אחריות אדירה, תיקחי את הילד אבל ליד זה משאירים את הסכנות.
אלי אלאלוף: לא הייתי עובר על זה.
אלי אלאלוף: זה נראה לי נקודה מאוד עקרונית של יחס לילדים שבוחרים עבורם את המקום החדש.
אלי אלאלוף: אתם יודעים, אספר לכם בדיחה של הצרפתים.
אלי אלאלוף: המלכים באירופה קראו אחד לשני: אחי היקר.
אלי אלאלוף: ונפוליאון השלישי היה מתחזה, אז לא רצו לקרוא לו משפחה – אח יקר.
אלי אלאלוף: אז איזה מלך אוסטרו-הונגרי שם אמר: בוא, אכתוב לך שהוא רק ידידי היקר.
אלי אלאלוף: אז נפוליאון השלישי, שלא היה - - - אמר:
אלי אלאלוף: תודה רבה שבחרת בי, כי חברים בוחרים, משפחה לא.
אלי אלאלוף: פה אנחנו בוחרים משפחה, פה אנחנו בוחרים איפה לשים ילד.
אלי אלאלוף: אז תשימו לב, לא הייתי רוצה שנקרא חוק שטכנית צריך לתקן אותו ומהותית לא מתמודדים עם הבעיה.
אלי אלאלוף: זה אצלי מדליק אור אדום.
אלי אלאלוף: ואני תמיד חושב על הבן שלי – הייתי מסכים ש - - - אז תבינו את זה.
<נעה בן שבת: אולי אפשר לבדוק את הנושא.
<נעה בן שבת: אני חושבת שאנחנו פה נכנסים לאיזושהי פינה, עם כל הכבוד, אולי נבדוק מה בדיוק אומר החוק, ונבוא לדיון הבא עם הבהרות, כי חבל, אני חושבת להיכנס פה - - -
<זכי חרוב: אפשר לשאול שאלה?
<זכי חרוב: אני מסכים עם מה שאדוני אומר.
<זכי חרוב: רק אם יש ילדים שהם באומנת קרובים, זה אומר שאנחנו צריכים להוציא את הילד משם כי אנחנו עוברים על החוק?
<זכי חרוב: והמשפחה מורשית, ויש בעיה של המבנה של השכן, לא שלו בבית?
<זכי חרוב: מה נעשה?
<זכי חרוב: נוציא אותו?
אלי אלאלוף: לראות אם זה לא מסוכן.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אחריות על ילד היא אבסולוטית, היא לא יחסית.
אלי אלאלוף: אתם שמים ילד במקום מסוים ואומרים: שינשום רעל, חס ושלום.
אלי אלאלוף: אני בטוח שזאת לא הכוונה.
אלי אלאלוף: אבל אם אפשר לעשות את זה, אם אפשר לתת התייחסות לבעיה ולהתמודד ולפתור אותה, אז למה לא? אני לא מאמין שמישהו פה מסביב לשולחן היה רוצה רק לפתור את הבעיה הטכנית המשפטית ולא את הבעיה המהותית הילד.
אלי אלאלוף: ד"ר קדמן, אתה האיש שאמור להגן על האינטרסים של הילדים.
<יצחק קדמן: כן, אני שוב אומר:
<יצחק קדמן: זה לגמרי מקרי שמוזכר פה אסבסט.
<יצחק קדמן: זה אחד המפגעים הסביבתיים.
אלי אלאלוף: לא רק אסבסט.
אלי אלאלוף: כל סכנה שהיא.
<יצחק קדמן: לכן אני אומר: מה עם קרינה?
<יצחק קדמן: מה עם קרבה למתח גבוה?
אלי אלאלוף: אני אומר: לא לבחור במקום –זה לא שמשפחה גדלה, זה הבית שלה, קשה לה לזוז, היא לא יכולה להתמודד.
אלי אלאלוף: מילא, גם את זה הייתי מתמודד ומוצא איזה קרן.
אלי אלאלוף: אבל לתת אפשרות לשים ילד במקום שהוא כבר מסוכן למשפחה, להוסיף עוד סכנה לאותו ילד, בזמן שהמדינה אחראית על זה?
אלי אלאלוף: זה נראה לי חוסר אחריות.
אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה שישימו את הבן שלי שם, חס וחלילה.
אלי אלאלוף: אוקיי, בוא נעשה את הבדיקות ונחזור.
אלי אלאלוף: זה לא עניין של אסבסט, אני מסכים אתך.
<נעה בן שבת: הרישה של הסעיף הזה הועברה מסעיף 33(ו), שם הייתה איזה הוראה כזאת: אין בהוראות כדי לגרוע, אז העברנו אותה לפה יחד עם כל הוראות שמירת הדינים.
<נעה בן שבת: אנחנו מדגישים שהחוק הזה נוגע רק לאומנה לילדים, וכפי הגדרתם בחוק הזה, ולא נוגע לאומנה של בגירים.
<נעה בן שבת: הסעיף הזה נוגע ליתומים משני ההורים שנפגעו כתוצאה מפגיעת איבה.
<נעה בן שבת: חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, יש לו הוראות מיוחדות לגבי הילדים האלה מבחינת התשלומים שהם זכאים להם, הקצבאות שהם זכאים להם, ולגבי אופן התשלומים של הקצבאות האלה.
<נעה בן שבת: המשפחות האלה גם משמשות בעצם משפחות אומנה, משפחות שהילדים מתגוררים בהם, ילדים ששני הוריהם נפטרו כתוצאה מפגיעת איבה.
<נעה בן שבת: אז מוצע מצד אחד להחיל עליהן את ההוראות הכלליות והוראות הפיקוח, ומצד שני לא להחיל את ההוראות שנוגעות לתשלומים על ילדי אומנה, כי החשש הוא שהם עלולים להיפגע, זכויות מיוחדות שניתנו להם בגלל מעמדם כנפגעי איבה עלולות להיפגע כתוצאה מכך.
אלי אלאלוף: ואז הייתה המלצה, לפי מה שאמרתי, שבסוף הפיקוח יהיה באומנה.
<נעה בן שבת: הפיקוח יהיה באומנה.
<נעה בן שבת: כיום הפיקוח נעשה על-ידי אגף השיקום במוסד לביטוח לאומי.
<נעה בן שבת: המוסד לביטוח לאומי הוא הגורם שנותן לילדים האלה את כל הגמלאות המגיעות להם.
<נעה בן שבת: אבל הפיקוח נעשה עד היום באגף השיקום במוסד לביטוח לאומי.
<נעה בן שבת: הייתה הסכמה בין שני הגופים שהפיקוח ייעשה על-ידי משרד הרווחה, שמכיר את כל ההיבטים של נושא האומנה.
אלי אלאלוף: משרד הרווחה באמצעות הגופים המפעילים את האומנה?
<קריאה: כמו משפחה אומנת רגילה.
אלי אלאלוף: מקובל על כל הצדדים?
אלי אלאלוף: תגידו את זה בקול רם לפרוטוקול.
אלי אלאלוף: אז אני מבין שמקובל.
<יצחק קדמן: אנחנו רוצים לקצר את - - -
קארין אלהרר: למה שנה?
<נעה בן שבת: האם באמת נדרשת שנה?
<יצחק קדמן: זה יותר מדי זמן.
קארין אלהרר: רינת, למה שנה?
<רינת וייגלר: צריך יותר, את צודקת.
קארין אלהרר: לא, מה פתאום.
<רינת וייגלר: אנחנו צריכים שנה בטח להיערכות.
אלי אלאלוף: מה דורש - - -
<רינת וייגלר: קודם כול, תקנות, יש הרבה מאוד תקנות של החוק הזה שהן תנאי לביצוע.
<רינת וייגלר: קודם כול, תקנות, שנית כל, הטמעת החוק.
אלי אלאלוף: השר במשרד אחר, כדי שלא אגרום מתח בין השרים, הוא לקח על עצמו לעשות תקנות מורכבות ב-30 יום.
אלי אלאלוף: פה שנה?
<רינת וייגלר: יש פה מערכת גדולה מאוד של תקנות.
<רינת וייגלר: יש הטמעה, אדוני.
אלי אלאלוף: זה מעכב את החוק כולו.
<יצחק קדמן: רוב הדברים אתם עושים כבר היום.
<רינת וייגלר: אבל, אדוני, אנחנו כבר למודי ניסיון.
<רינת וייגלר: חלק גדול מהתקנות הן תקנות באישור ועדה.
<רינת וייגלר: יש פרוצדורה ארוכה של תקנות.
<רינת וייגלר: במקום שנמצא את עצמנו אחר כך מתחננים להארכת תחולה, אני מאוד מקווה שלא נצטרך.
קארין אלהרר: טוב, הולכות להיות בחירות, אז בסדר.
<רינת וייגלר: אנחנו מבקשים את השנה הזאת כדי לאפשר לנו להיערך - - -
קארין אלהרר: יהיו בחירות עוד מעט - - -
מירב בן ארי: תירגעי.
אלי אלאלוף: יש הערות שלא לפרוטוקול.
מירב בן ארי: בינינו.
אלי אלאלוף: אני חייב לבקש שתקצרו.
אלי אלאלוף: אם לא, אקצר בשבילכם.
קארין אלהרר: קצת, משהו משהו.
קארין אלהרר: תראו נכונות.
<רינת וייגלר: הוועדה תקצר – תקצר.
<רינת וייגלר: אני גם ככה – האמת, חשבתי שאנחנו זקוקים ליותר, אני חייבת לומר.
קארין אלהרר: לא, אבל למה?
<רינת וייגלר: לא, עכשיו באמת, באמת באמת.
קארין אלהרר: לא, אבל תקנות – הנה, יושב-ראש הוועדה מחויב לעניין, יעשה - - -
<רינת וייגלר: זה לא רק יושב-ראש הוועדה.
<רינת וייגלר: יש משרדים נוספים ששייכים לסיפור הזה.
<רינת וייגלר: אנחנו באמת למודי ניסיון.
אלי אלאלוף: ברשותך, אני מבקש שתעמדו בשישה חודשים.
<רינת וייגלר: זה לא ריאלי, אדוני.
קארין אלהרר: לא יעמדו בזה.
<רינת וייגלר: מתוך זה יש חודשיים פגרה.
אלי אלאלוף: אני מבקש, היות שאמרתם - - -
<יצחק קדמן: נתפשר על 90 יום.
אלי אלאלוף: אז אני אומר: תוך שישה חודשים.
אלי אלאלוף: ואם בחודש הרביעי אתם רואים שלא תעמדו בזה, תבואו לדווח לוועדה.
אלי אלאלוף: אז אמרנו שישה חודשים, התראה אחרי ארבעה חודשים אם יש איזה עיכוב בדרך.
אלי אלאלוף: יש חוקים שקשה – השקעתם כל כך הרבה, השקענו ביחד כל כך הרבה.
קארין אלהרר: אדוני, בוא נעבור, נראה כמה תקנות - - -
<רינת וייגלר: אדוני, בדיון הקודם התבקשנו להכין רשימה של תקנות באישור ועדה.
<רינת וייגלר: הכנסת יוצאת לפגרה חודשיים, אנחנו יודעים בדיוק לפני פסח.
אלי אלאלוף: זה לא חדש, זה תמיד ככה.
<רינת וייגלר: אבל אנחנו לא נעמוד בזה.
<רינת וייגלר: אז לפחות, אדוני, אם אנחנו כבר מנהלים משא ומתן - - -
אלי אלאלוף: אתם יכולים לעבוד בפגרה שלנו.
אלי אלאלוף: גם אנחנו עובדים, שלא יהיה לכם ספק.
<רינת וייגלר: לא, אני לא אמרתי - - -
אלי אלאלוף: את רוצה, אכנס במיוחד את הוועדה שלי בפגרה, לא אכפת לי.
מירב בן ארי: אל תשכח שבפגרה - - -
<רינת וייגלר: אדוני, אם אנחנו כבר מנהלים משא ומתן, אז אם אדוני יכול לתת לנו בכל זאת תשעה חודשים, אז נעשה על תשעה חודשים.
<רינת וייגלר: גם זה נראה לי – זו לא סתם בקשה לדחייה.
<יצחק קדמן: אם תקדימו, תקבלו בונוס.
<קריאה: הוא אמר לך שהוא ייתן לך עוד, אם יש בעיה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, אבל אמרתי ראשון, לא רצית להגיד ראשונה.
אלי אלאלוף: אז בואו נעשה ככה: את רוצה תשעה?
אלי אלאלוף: אבל אחרי שישה חודשים דיווח על מצב ההתקדמות בתקנות.
<יצחק קדמן: איזה לארג' אתה?
אלי אלאלוף: אתה לא רואה את המידות.
<נעה בן שבת: הזכרנו את הנושא של התקנות.
<נעה בן שבת: באמת בדיון הקודם מוטי רנד ביקש שנוסיף את אישור הוועדה להוראה הכללית של התקנת תקנות.
<נעה בן שבת: וזה אנחנו בדרך כלל לא נוהגים לעשות, אנחנו רוצים לראות בכל הוראה ספציפית, כי אלה ההוראות שבעצם מסתמכים לצורך - - - תקנות.
<נעה בן שבת: אז עשינו באמת רשימה של התקנות שקיימות, ורצינו לעבור ולראות אולי באמת תקנה תקנה, מתי אישור הוועדה באמת בעל משמעות ומתי לא.
<נעה בן שבת: אם אפשר, ברשותך, אדוני.
<נעה בן שבת: בסעיף 22(ד) בעמוד 9 יש הוראה שאומרת שהשר בהתייעצות עם שר המשפטים רשאי לקבוע הוראות לעניין ניהול מאגר המידע ואבטחת המידע.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על מאגר המידע שמשמש לצורך משפחות האומנה, רישוי משפחות האומנה.
<נעה בן שבת: חשבנו שאולי הדבר הזה הוא באמת טכני.
<נעה בן שבת: ויכול להיות שיגיעו לאישור הוועדה ויגידו: המאגר יהיה מגובה בתוכנה כזאת שבודקת הרשאות או בודקת זיהויים, וזה נושא מאוד טכני.
<נעה בן שבת: אם הוועדה רוצה – כמובן, אבל השאלה אם יש לוועדה - - -
אלי אלאלוף: החשש שלי שכשזה דורש אישור של שני שרים, זה לוקח הרבה זמן.
אלי אלאלוף: והדבר שככה טיפה מלחיץ את השרים זה כשהוועדה צריכה לאשר.
אלי אלאלוף: אם לא עושים את זה, אז אני חושש שההתמשכות היא ארוכה מדי.
<נעה בן שבת: אז נוסיף גם פה את אישור הוועדה?
אלי אלאלוף: ואפשר יהיה לקבוע שהשרים יעשו את זה במגבלת זמן ברורה?
אלי אלאלוף: לא מקובל?
<נעה בן שבת: אפשר לקבוע מגבלות זמן.
<רינת וייגלר: למה?
<נעה בן שבת: לתקנות בכלל.
<נעה בן שבת: אלה תקנות שבעצם השר חייב להקים את מאגר המידע.
<נעה בן שבת: אפשר לקבוע מגבלה להגשת התקנות האלה.
<נועם פליק: יש תשעה חודשים לתחילתו של החוק, ואנחנו אמורים להביא את התקנות על מנת להחיל את החוק במהלך התקופה עד לתחילתו של החוק.
<רינת וייגלר: זו מגבלת הזמן המובנית.
<נעה בן שבת: עוד לא הסכמת לתשעה חודשים, אבל - - -
קארין אלהרר: לא, הוא הסכים לתשעה, עם תוך שישה חודשים דיווח.
<נעה בן שבת: אוקיי, בסדר.
אלי אלאלוף: מה אומרים?
<נעה בן שבת: שאפשר לקבוע - - -
אלי אלאלוף: תראו, בכל מקרה הייתי מעדיף שיהיה אישור הוועדה, זה מדרבן את כולם, וזה גם עושה מעקב אחרי העבודה.
<נעה בן שבת: אפשר לקבוע שעד תחילת החוק הם צריכים להתקין את התקנות האלה.
<רינת וייגלר: זה חלק מ - - -
אלי אלאלוף: התקנות, כולל אישור הוועדה, עד תשעה חודשים.
<רינת וייגלר: אישור הוועדה לא תלוי בנו, אני אומרת.
אלי אלאלוף: לא, הכול לא תלוי בכם, אבל תלוי בנו, נעמוד בזה.
אלי אלאלוף: אם תביאו את זה יותר מוקדם, נעביר את זה.
אלי אלאלוף: יש לי הרגשה שהחוק הזה של האומנה הוא לא פחות חשוב לכם מאשר למחוקקים.
אלי אלאלוף: אז בואו, תעזרו.
אלי אלאלוף: אנחנו פה לרשותכם.
<מוטי רנד: אפשר מעכשיו להתכונן, לא צריך לחכות עד - - -
<נעה בן שבת: סעיף 23(ב) אומר שהשר, באישור הוועדה – אז פה מוצע באמת להוסיף גם כן את הנושא של אישור הוועדה לפי הבקשה שנאמרה פה בדיון הקודם, לקבוע הוראות לעניין בקשות לרישיון אומנה ולחידושו, הפרטים שיכללו והמסמכים והאישורים שיצורפו אליהם.
<נעה בן שבת: אז זה מוצע להוסיף פה.
<נעה בן שבת: הסעיף הבא זה סעיף 43, זה הנושא של שינוי התוספות.
<נעה בן שבת: ממילא הייתה הוראה שזה ייעשה באישור הוועדה.
<נעה בן שבת: בסעיף 46(ב), זה בעמוד 26, מדובר על סוגי ההוצאות ותנאים וכללים לתשלום.
<נעה בן שבת: וגם שם כבר הייתה הוראה שזה באישור הוועדה.
<נעה בן שבת: סעיף הבא זה סעיף 49(א)(4).
<נעה בן שבת: הוא הסעיף שנוגע לגוף המפעיל.
<נעה בן שבת: סעיף 49(א)(4) בעמוד 30 יש פה את המילים: בהתאם לדרישות שקבע השר.
<נעה בן שבת: וזה נוגע לכוח האדם שעומד לרשות אותו גוף מפעיל, לרשות התאגיד שהוא הגוף המפעיל.
<נעה בן שבת: והשאלה אם הדרישות לגבי כוח האדם: כמה מנחי אומנה יהיו לכל גוף, לכל ילד.
<נעה בן שבת: חשבנו שזה אולי משהו יותר מקצועי ופחות נושא של הוועדה, אבל אם הוועדה – יש שיקול דעת.
אלי אלאלוף: יש עמדה?
<רינת וייגלר: אנחנו סבורים שאין צורך להביא לאישור.
אלי אלאלוף: אין צורך?
אלי אלאלוף: אוקיי, נמשיך.
<נעה בן שבת: בסעיף 49(א)(8), בהמשך בעמוד 31, יש אפשרות לדרוש תנאים אחרים שיקבע השר מאותו גוף מפעיל.
<נעה בן שבת: כיוון שמדובר בסעיף פתוח בלי הגבלה, אז מוצע שכן יהיה באישור הוועדה בהתאם לבקשה שנאמרה בדיוק הקודם.
אלי אלאלוף: זה לא יכול להיכלל בתנאים של המכרז?
<רינת וייגלר: זה יכול.
<זכי חרוב: זה נמצא בתנאים של המכרז.
אלי אלאלוף: אז אם זה בתנאים של המכרז, בשביל מה להביא את זה?
אלי אלאלוף: הוועדה שתאשר את המכרז או תאשר את הגוף המפעיל, יכולה לעשות - - -
<נעה בן שבת: באמת הגוף המפעיל, חלות עליו שתי מערכות של הוראות.
<נעה בן שבת: יש את המערכת ההתקשרות, ואליה גם נוגע הנושא של ביטול ההסכם וכל המערכת החוזית.
<נעה בן שבת: ושם אפשר לקבוע גם מקרים של הפרות, איזה פיצוי ניתן על כל הפרה, אפשר לעשות את הכול במערכת הסכמית.
<נעה בן שבת: יחד עם זאת, גם פה בחקיקה בסעיף 49 באמת כללנו כמה הוראות שאמורות להגדיר את תפקידי הגוף המפעיל, את החובות המאוד בסיסיות שהוא צריך לעמוד בהן, תנאי סף, שבלעדיהן אי-אפשר יהיה בכלל להתקשר אתו, כדי לא להשאיר הכול פתוח לוועדת המכרזים.
<נעה בן שבת: ואם יהיו עוד תנאים כאלה, שהשר, באישור הוועדה, ירצה לקבוע כתנאים מחייבים.
<נעה בן שבת: כתנאי סף, זה לא לפי שיקול דעת המשרד, זה לא לפי שיקול דעת המתקשר, אלא תנאים שרוצים לקבוע, אז הוא יוכל לקבוע את זה בתקנות.
<רינת וייגלר: קודם כול, לפי מיטב הבנתי אלה תקנות רשות.
<רינת וייגלר: שנית כל, אנחנו מבקשים להבהיר לפרוטוקול, שאין לנו כוונה להביא לאישור הוועדה את כל המכרז וכל פעם את התנאים במכרז.
<רינת וייגלר: זה ברור.
<רינת וייגלר: ככל שיהיה במקום להגדיר תנאים שיחולו, שיש מקום להכניס אותם בתקנות, אז יש מקום להכניס אותם לתקנות.
<רינת וייגלר: זאת אומרת, שלא יהיה פה מצב שכאילו הכוונה היא להביא את כל התנאים הנוספים.
<רינת וייגלר: אני לא כל כך מבינה למה אנחנו צריכים פה - - -
<נעה בן שבת: אז את מציעה למחוק בכלל את הפסקה הזאת, פסקה (8)?
<נעה בן שבת: אפשר אולי למחוק אותה.
<נעה בן שבת: אם היא לא אומרת שום דבר, אם בעצם את אומרת: יכולה להיות התקשרות.
<נעה בן שבת: אם ירצו להוסיף, אז יוסיפו בחקיקה.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, גברת.
אלי אלאלוף: רצית?
<משכית בנדל: עורכת-דין משכית בנדל מהאגודה לזכויות האזרח.
<משכית בנדל: אני מסכימה, כיוון שהחוק קובע את תנאי הסף שמהם אין לגרוע.
<משכית בנדל: כל תנאים נוספים שיוסיף השר, אני לא רואה סיבה שהוועדה בכלל תתערב בזה ובטח לא תתנגד לזה.
<נעה בן שבת: אז נמחק את אותה פסקה (8).
<נעה בן שבת: בסעיף 49(ה), באותו סעיף, גם כן לגבי הגוף המפעיל, בעמוד 33 יש לנו הוראה שהגוף המפעיל ישמור את המידע באופן שמבטיח סודיות, ושהשר בהתייעצות עם שר המשפטים יקבע הוראות לעניין החזקת מידע בידי הגוף המפעיל, לרבות בעניין אבטחתו, שמירתו ומחיקתו.
<נעה בן שבת: אז אתם רוצים שזה יהיה באישור הוועדה גם כן?
קארין אלהרר: כן כן, בטח.
אלי אלאלוף: סודיות ברמת הבונקר של בנק ישראל?
<אורית עמיאל: כאן יש שאלה.
אלי אלאלוף: יש לך מה להגיד על בנק ישראל?
<אורית עמיאל: על הסודיות ועל שמירת המידע.
<אורית עמיאל: אורית עמיאל ממכון "סאמיט".
<אורית עמיאל: השאלה היא מבחינת שמירת מידע, אני לא יודע אם זה מתייחס לסעיף קודם, אבל לכמה זמן נדרש - - -
קארין אלהרר: זה יהיה בתקנות.
<אורית עמיאל: ואיפה.
קארין אלהרר: גם זה יהיה בתקנות.
<קריאה: ובאחריות של מי, היא אומרת.
<אורית עמיאל: הכול בתקנות?
<נעה בן שבת: האחריות ידועה.
<נעה בן שבת: האחריות היא של הגוף המפעיל לשמור את המידע.
<נעה בן שבת: איך ומה, לזה נועדו התקנות.
<נעה בן שבת: איזה גיבוים צריך לעשות.
<נעה בן שבת: פה מדובר על מידע שנשמר במאגר מידע ממוחשב.
<קריאה: ומה עם לא ממוחשב?
<נעה בן שבת: לא, פה מדובר גם עם מאגר מידע לא ממוחשב.
קארין אלהרר: כל מאגר מידע.
<נעה בן שבת: כל מידע.
<נעה בן שבת: גם התיקים האישיים של הילדים.
<אורית עמיאל: זה חשוב וחיוני מאין כמוהו.
<אורית עמיאל: כיום העניין הזה פרוץ לגמרי.
קארין אלהרר: לכן יהיו תקנות.
אלי אלאלוף: זה לא יכול להיות שוב, לחזור למכרז?
קארין אלהרר: לא לא לא.
אלי אלאלוף: לא, מי שאין לו את היכולת לתת את התנאים הנדרשים לשמירת הסודיות, אז שלא ייגש למכרז.
<קריאה: זו באמת ההוראה.
קארין אלהרר: אין ספק שזאת צריכה להיות הוראה במכרז.
קארין אלהרר: אבל זה לא גורע מהצורך בתקנות האלה, הן תקנות מאוד מאוד חשובות, שצריך לתת עליהן את הדעת לכל הפרטים הקטנים.
קארין אלהרר: זו גם חובה שצריכה להיות מאוד מאוד חזקה, לא רק בהסכם.
קארין אלהרר: כי בסוף אפשר להסכים על כל מיני דברים, זה צריך להיות מאוד - - -
<מוטי רנד: מוטי רנד מהפורום למען ילדי רווחה.
<מוטי רנד: אני לא זוכר באיזה סעיף זה היה, אבל יש סעיף פתוח שדן בעניין מי רשאי לעיין במידע.
<נעה בן שבת: 57 ו-58.
<מוטי רנד: אולי זה הזמן לדון בזה.
<נעה בן שבת: אולי רק נשלים את רשימת הסעיפים הנוגעים לשרים, בסדר?
אלי אלאלוף: ראיתי איזה אצבע.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, אדוני, תתקרב לשולחן אם אתה רוצה לדבר.
<ע': אדבר בעמידה.
קארין אלהרר: לא, אבל הפרוטוקול לא ישמע אותך.
אלי אלאלוף: יש פרוטוקול.
אלי אלאלוף: יש פה כיסא, בבקשה, אדוני.
<ע': קוראים לי עופר ואני הורה אומנה דרך מכון "סאמיט".
<ע': לעניין הנושא של החיסיון ושמירת הסודיות.
<ע': לצערנו, מכון "סאמיט" והגורמים שמפעילים את נושא האומנה משתדלים מאוד מאוד לשמור על חיסיון, במיוחד במשפחות חסויות.
<ע': הבעיה העיקרית היא שהילדים האלו לדוגמה נרשמים בבתי-ספר, בקופת חולים, ומה שקורה הוא שהגופים האלו ניזונים בעצם מכל מיני גורמים למיניהם.
<ע': ואנחנו אישית משפחה חסויה, שכל שני וחמישי מקבלים טלפון מקופת חולים מסוימת: שלום, את אמא של איקס.
<ע': ולא לצורך עניין של הילד אלא עניין של ביקור רופא שלה יש.
<ע': ופה, לדעתי בכל אופן, נושא החיסיון, חשוב מאוד להפעיל את זה על כל הגורמים ומאגר המידע של מדינת ישראל.
<מוטי רנד: זה עלה בדיון הקודם
קארין אלהרר: דיברנו על זה בדיון הקודם.
קארין אלהרר: זו בעיה מאוד מאוד קשה, כי בסוף כל הגורמים - - -
אלי אלאלוף: מישהו התייחס לזה?
אלי אלאלוף: מישהו יכול להתייחס לזה?
<מוטי רנד: משרד הפנים.
אלי אלאלוף: זו הערה מאוד חשובה.
אלי אלאלוף: אולי משרד המשפטים יכול לעזור לנו?
אלי אלאלוף: משרד המשפטים פה?
אלי אלאלוף: לא פה?
<קריאה: לא, היא פה, אבל היא לא יכולה לעזור.
<ליאת יעקובוביץ: אני פה, אבל לא נדרשנו לדבר הזה.
אלי אלאלוף: את יכולה לבדוק בקרב הקולגות שלך?
<אורית עמיאל: ולבדוק גם מול הגורמים של משרדים אחרים שבאים ואמורים לטפל ביישום החוק.
קארין אלהרר: לא, כי אחרת מה הטעם בלהורות על משפחה כמשפחה חסויה.
קארין אלהרר: אם היא חסויה אז בואו נשמור עליה ככזאת.
קארין אלהרר: אם לא, אז בואו נוותר מראש.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, יש לנו פה את משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הפנים, אתם אומרים, גם לגבי - - -
<ע': מרכז השלטון המקומי.
<יצחק קדמן: השאלה היא בעיקר איך עושים את זה בפועל.
אלי אלאלוף: היועצת המשפטית של הוועדה תיקח על עצמה את הבדיקות האלה ותבוא עם המלצה.
אלי אלאלוף: תודה, נעה.
אלי אלאלוף: תודה על ההערה, עופר.
<רינת וייגלר: הבעיה היא יישומית, לא משפטית.
<זכי חרוב: זכי חרוב מ"שחר" אומנה.
<זכי חרוב: תעודת הזהות של הילד מופיעה בקופת חולים, במקומות כאלה, ודרך תעודת הזהות בעצם הילד נחשף.
<זכי חרוב: זאת אומרת, צריך גם על זה לחשוב.
<זכי חרוב: העניין זה לא שמישהו מגלה איפה הילד נמצא, דרך תעודת הזהות הוא רשום על המשפחה הביולוגית שלו, ושמה בעצם הוא נחשף.
קארין אלהרר: כן, אבל מה הבעיה שקופת החולים לא תגיד למשפחה הביולוגית נמצא?
<לרינת וייגלר: לא, הקושי הוא לא בזה, הקושי הוא בשלב היישומי.
<זכי חרוב: כן, על זה זה נופל.
<רינת וייגלר: בזה שבעצם היום יש אפשרות לכל אדם להיכנס הרי בצורה ממוחשבת עם הכרטיס המגנטי של ההורה הביולוגי, ואז הוא רואה למשל פרטים אודות המקום שבו הילד ביקר לאחרונה אצל רופא.
<רינת וייגלר: הבעיה היא ביישום.
<רינת וייגלר: ואז הוא בעצם רואה שהוא ביקר אצל רופא בסניף בעיר כזאת וכזאת.
<רינת וייגלר: ולפי זה הוא יכול לנסות לאתר - - -
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך, שגם עם בתי-ספר זה קורה.
מירב בן ארי: היה לי את אותו עניין עם אמא שהייתה במקלט לנשים.
מירב בן ארי: וכשהיא באה להירשם, האבא הגיע לבית-ספר, שאל איפה הילד, ובשנייה נתנו לו, למרות שהכתובת שלה הייתה חסויה.
<רינת וייגלר: אנחנו מכירים את זה גם מהתחום של נשים במקלטים.
מירב בן ארי: ואז ביקשנו ממשרד החינוך שיוציא חוזר מנכ"ל לכל בתי-הספר, לפחות על נשים במקלטים.
מירב בן ארי: בסופו של דבר זה אותה מזכירה בבית-הספר, שחייבת לקבל הנחיה, כל משרד צריך להנחות את האנשים שלו, איך למנוע - - -
קארין אלהרר: אבל איך הם יודעים?
<זכי חרוב: באכיפה של הדבר הזה, כל עוד תעודת הזהות מופיעה תחת השם של ההורים הביולוגים, יהיה קשה - - -
מירב בן ארי: זו הבעיה שלנו, נכון.
קארין אלהרר: אבל יש דרך באמת לעשות את האבחנה?
<רינת וייגלר: נורא קשה.
<זכי חרוב: השאלה אם הוא לא יכול לקבל מספר אחר אולי.
<נעה בן שבת: אם יש הוראה של חיסיון, צריך לתאם עם הנהלת בית-המשפט אם יש הוראה - - -
<נעה בן שבת: שנקבעה מטעם בתי-משפט, היא צריכה לרדת - - -
קארין אלהרר: זה נוהל.
קארין אלהרר: יש אתר אינטרנט, אני מחוברת לבן שלי באתר.
קארין אלהרר: אני יכולה לראות קרוב משפחה אחר.
קארין אלהרר: ואז אם זה נותן לי אצל איזה רופא הוא ביקר, בקלות אני יכולה לדעת איפה הילד נמצא.
<נעה בן שבת: יכול להיות שההוראה הזאת מחייבת אותם לחסות שדות מסוימים לגבי השאלה.
<נעה בן שבת: תדע מתי הוא ביקר אצל רופא משפחה, אבל לא תדע איפה הרופא משפחה.
מירב בן ארי: אני אומר לך, ראיתי את זה גם עם המקלט של הנשים המוכות.
אלי אלאלוף: עופר, העלית נקודת "ברוך" לא קטנה.
<קריאה: אי-אפשר לעשות - - -
אלי אלאלוף: סליחה, תקבלי את רשות הדיבור שלך.
אלי אלאלוף: אסיים את המשפט.
אלי אלאלוף: אני בכל מקרה לא הייתי רוצה שנעכב את החוק בגלל הנקודה הזאת.
אלי אלאלוף: במקביל נטפל בזה ונראה אולי כתקנה אפשר יהיה?
<נעה בן שבת: אני לא יודעת אם כתקנה.
<נעה בן שבת: אני חושבת שלפחות נוכל, אם הוועדה מסמיכה אותנו, לכנס את הגורמים ולנסות לחפש איזשהו פתרון, כדי באמת שההוראות לאומנה חסויה יוכלו להתממש.
אלי אלאלוף: זה נראה לי מאוד מורכב להגיע לכל - - -
קארין אלהרר: אדוני, הבעיה היא שזה לא בעיה בחקיקה.
קארין אלהרר: החקיקה היא לא הבעייתית כאן.
קארין אלהרר: מה שבעייתי זה היישום.
<רינת וייגלר: היישום.
<זכי חרוב: היישום, בטח.
אלי אלאלוף: היישום, אני מסכים.
קארין אלהרר: זה דיון שצריך לקיים.
<נעה בן שבת: לפחות התנעה של התהליך.
אלי אלאלוף: אז אני מציע שקודם כול בעיקרון הבדיקות שנעשות על-ידי הצוות המקצועי בראשות היועצת המשפטית של הוועדה, אבל בשום מקרה לא יהיה עיכוב של החוק הזה בגלל הסעיף הזה.
אלי אלאלוף: כאחד שמכיר עכשיו מספיק את נעה ואת הצוות, שיכול לעזור, אני בטוח שיעשו עבודה טובה ובמהירות האפשרית.
אלי אלאלוף: אבל שיהיה ברור, לא נעכב את החוק.
<נעה בן שבת: הסעיף הבא שיש בו הוראה של תקנות הוא סעיף 53, והוא נוגע להסמכה של מפקחים.
<נעה בן שבת: מדובר בו על עומד בתנאי כשירות נוספים, כפי שיורה השר.