GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב שמואל פרידמן: יש נטייה של כל הרגולטורים לאורך כל ההיסטוריה בכל הסנקציות להתרחק מעונשי המקסימום משום שהם תמיד שומרים את זה לאותו מקרה תיאורטי של משהו שהוא קטסטרופלי.
<זאב שמואל פרידמן: לכן אני חושב שצריך לשים לב על מה אנחנו מדברים, על בן אדם – ואני בכוונה קורא את זה כך סלקטיבית – שהגיש מסמכים כוזבים, מישהו שמסר מידע כוזב, זאת אומרת, זה מישהו שניסה לעבוד על המערכת.
<זאב שמואל פרידמן: אני חושב ששנה לקרוא לו מפר אמון עם ההגבלה שהיא הגבלה בסמכותו של המנהל לקבוע כמה היא ההגבלה, ואני חושב שברירת המחדל צריכה להיות שנה עם סמכויות להקל.
אלי אלאלוף: חברים, מה דעתכם?
<אלי גורדון: זאב, חשוב לציין שללכת על שנה גורף זה לא דבר נכון.
<זאב שמואל פרידמן: שנה ואפשר להוריד.
<אלי גורדון: בפרקטיקה ובמציאות, הרי אנחנו גם היום מיישמים את מפר האמון ויבואן בלתי אמין ונתנו כאן תמונת מצב כזאת שעד שנה, כי יתכן מאוד שאלה יהיו שלושה חודשים, בהתאם למהות החומרה.
<אלי גורדון: יש כאן מספר מדרגים.
<אלי גורדון: אתה מסכים אתי שמסר מידע כוזב ועוד מספר סעיפים, הם לא באותה רמת חומרה.
<אלי גורדון: לכן בהתאם לאירוע עצמו, בנסיבות האירוע, אנחנו חושבים שלפי הצורך נגיע לשנה ויכולים להגיע גם לשלושה חודשים, לצורך הדוגמה בעבירה ראשונה שהיא בתום לב וכולי.
<אלי גורדון: אנחנו יכולים להטיל סנקציה שהיא תהיה שלושה חודשים או עשרה משלוחים, לצורך הדוגמה.
<זאב שמואל פרידמן: אדוני היושב ראש, הנימוק שנתן כאן אלי, זה בדיוק הנימוק למה אני חושב שזה צריך להיות הפוך.
<זאב שמואל פרידמן: משום שלא לקחתי ממנו שום סמכות.
<זאב שמואל פרידמן: הוא תמיד יכול לקבוע לחודש אחד, לחודשיים, לשלושה חודשים, ככל שיבחר אבל אני אומר שכאשר באים וקובעים את עונש המקסימום כשנה, הנטייה היא מאוד מאוד ללכת ולהתרחק משם.
<זאב שמואל פרידמן: אני חושב שבמקרה של מישהו שהוא מפר אמון, הוא הגיש מסמך כוזב, הוא שיקר את המערכת, המשמעות היא שהוא ניסה לפגוע בבריאות הציבור – כאן צריך להגן על הציבור.
<זאב שמואל פרידמן: זאת נקודה שאני חושב שהיא שינוי מינורי וסמנטי בלבד ועצם ההתעקשות של אלי, אני חושב שהיא מנמקת את הצורך במה שהצעתי.
<נעה בן שבת: אתה אומר שהשאלה אם ברירת המחדל תהיה שנה ואפשר יהיה לקצר ממנה או שאפשר יהיה להטיל עד שנה.
<זאב שמואל פרידמן: אני אפילו לא אומר שצריך ברירת מחדל.
<זאב שמואל פרידמן: אני אומר שלא להפוך אותו למקסימום.
<זאב שמואל פרידמן: המפר, יש לו עונש.
אלי אלאלוף: אני תולה את התקוות שלך בנציג משרד המשפטים.
אלי אלאלוף: תרשמו את זה לדיון בצוות המקצועי.
<יובל אביעד: אני רוצה להגיד שהסעיף הזה הוא לא סעיף חדש בחקיקה אלא הוא סעיף שנמצא כסעיף 2(א) לפקודת יבוא ויצוא בתיקון מספר 2 לפקודת יבוא ויצוא שנעשה בעקבות הרפורמה בחוק התקנים.
<יובל אביעד: גם שם הסעיף הזה הועתק ברובו מהסעיף שבפקודת היבוא שיוצר הסדר לעניין יבוא של טובין שחל עליהם תקן רשמי, בין היתר חקיקת המזון מתייחסת לתקנים רשמיים ולכן האחידות בחקיקה היא חלק מהדבר שצריך לחשוב עליו עת באים לבטל.
<יובל אביעד: גם הממונה על התקינה מפעיל את הסעיף הזה.
<יובל אביעד: גם הוא קובע מדרג שבין שלושה חודשים לשנה כאשר הוא מבדיל בין ההפרות עצמן.
<יובל אביעד: כאן אני מצטרף למה שאמר אלי לגבי הצורך לאפשר את שיקול הדעת וקביעה של עד שנה.
<יובל אביעד: צריך להבין שמפר אמון, פגיעה של מפר אמון היא פגיעה מאוד מאוד קשה.
<יובל אביעד: בסופו של דבר זאת פגיעה כלכלית מאוד קשה ולפעמים היא אפילו יותר קשה מעיצום כספי.
<יובל אביעד: לכן כן צריך לקבוע רף של עד שנה ולאפשר את הגמישות לממונה להחליט איזה נסיבות כן מתאימות.
<יובל אביעד: כך לפחות אנחנו נוהגים במשרד הכלכלה אצל הממונה על התקינה.
אלי אלאלוף: הצוות המקצועי יבדוק את זה וישקול אחרי הנימוקים של נציג משרד הכלכלה.
<ענת מימון: אנחנו בתת סימן ב', הכרזה בדבר מזון רגיש, סעיף 86.
<ענת מימון: 86.
<ענת מימון: הכרזה בדבר מזון רגיש או ביטולה השר רשאי, לפי המלצת מנהל שירות המזון, בהתבסס על ניהול סיכונים, להכריז על מזון מסוים או על סוג מזון, לרבות על מזון שיובא מאזור מסוים או שיוצר בו, או על מזון המכיל רכיב או חומר מסוים, שהוא מזון רגיש (בפרק זה – הכרזה בדבר מזון רגיש).
<ענת מימון: סעיף קטן (ב) למעשה הועבר מסעיף 88.
<ענת מימון: הכרזה בדבר מזון רגיש תפורסם ברשומות ובאתר האינטרנט של שירות המזון, ותימסר בדואר האלקטרוני לבעלי תעודות יבואן רשום אשר כתובתם מצויה במרשם היבואנים, או למי מהציבור אשר נרשם לקבלת עדכונים על הכרזות בדבר מזון רגיש באמצעות כתובת דואר אלקטרוני (בתת סימן זה – מסירה אלקטרונית לבעלי עניין).
<ענת מימון: 87.
<ענת מימון: הודעה על כוונה להכריז שישים ימים לפחות טרם הכרזה בדבר מזון רגיש תפורסם הודעה על כוונה להכריז על המזון כמזון רגיש לפי סעיף קטן (א).
<ענת מימון: הודעה כאמור בסעיף קטן (א) תכלול את עיקרי ההנמקה להכרזה ואת הדרך להעברת הערות ביחס להכרזה האמורה לרבות כתובת דואר אלקטרוני להעברת הערות.
<נעה בן שבת: ההודעה המקדימה היא על ידי השר.
<נעה בן שבת: הוא זה שאחר כך מכריז.
<ענת מימון: צריך לומר יפרסם השר.
<ענת מימון: הודעה כאמור בסעיף קטן (א) תפורסם באתר האינטרנט של שירות המזון ותימסר במסירה אלקטרונית לבעלי עניין.
<ענת מימון: את זה הגדרנו בסעיף 86.
<ענת מימון: את סעיף 88 העברנו לסעיף 86(ב) והקראנו אותו.
<ענת מימון: 89.
<ענת מימון: מועד כניסתה לתוקף של ההכרזה הכרזה בדבר מזון רגיש תיכנס לתוקף שלושים ימים מיום פרסומה ברשומות, למעט אם התקיים אחד מאלה: כאשר נקבע בהכרזה תוקף מוקדם יותר, בנסיבות חריגות שיירשמו, ובלבד שאינו קודם למועד פרסום ההכרזה ברשומות.
<ענת מימון: ניתנה לגבי המזון הכרזה זמנית בדבר מזון רגיש לפי סעיף 90, סמוך לפני ההכרזה לפי סעיף 89, תיכנס לתוקף ברציפות מיד בתום ההכרזה הזמנית, אלא אם כן נקבע אחרת בהכרזה כאמור.
<נעה בן שבת: אולי נגיע עוד מעט להכרזה הזמנית ואפשר יהיה לדון בזה יחד אבל האם הכוונה הייתה שכאשר יש הכרזה זמנית ואחר כך הכרזה קבועה, זה נכנס לתוקף ברציפות?
<נעה בן שבת: זאת הייתה המטרה?
<קריאה: כלומר, ההכרזה הזמנית תהפוך להיות קבועה?
<אלי גורדון: במידה ויוחלט.
<נעה בן שבת: בעצם נוצרת רציפות.
<אלי גורדון: המנגנון הוא כזה שיש אפשרות להכריז על מזון רגיש מסוים בהכרזה זמנית ויש תקופה מסוימת.
<אלי גורדון: אחר כך יש אפשרות להאריך את אותה תקופה.
<אלי גורדון: אם עד אז מנהל שירות המזון החליט שכן הוא רוצה להמליץ בפני השר להכריז על המזון הזה כעל מזון רגיש וזה מתפרסם, יש רציפות.
<נעה בן שבת: עוד דבר שרציתי לציין.
<נעה בן שבת: בסעיף 87(א) הייתה סיפא של שישים ימים.
<נעה בן שבת: בעיקרון תהיה הודעה מוקדמת על כוונה להכריז על מזון כעל מזון רגיש למעט במקרים חריגים בהם יש דחיפות בהכרזה.
<נעה בן שבת: למעשה ההכרזה הזמנית מאפשרת הימנעות מאותה דחיפות.
<נעה בן שבת: אם יש דחיפות, תכריזו הכרזה זמנית.
<נעה בן שבת: אם אין דחיפות, תפעילו את ההכרזה בצורה מסודרת, שישים ימים מראש.
<רוברט סגל: שאלה.
<רוברט סגל: אם אני יבואן שקשור בקשר מסחרי, יש לי חוזה עם יצואן מסוים במדינה אחרת ותוך זמן מאוד קצר יחסית המזון – היה לא רגיש – עובר מסטטוס לא רגיש למזון רגיש.
<רוברט סגל: יש לי את אישורי היבוא, התקשרתי בחוזה מסחרי ופתאום, תוך זמן קצר, המזון הופך להיות מזון רגיש.
<רוברט סגל: מה המשמעות מבחינתי?
<רוברט סגל: יכול להיות שאותו אחד שאני קונה ממנו ואני מודע לסטטוס של המזון שהוא לא רגיש, לא יוכל לספק לי את אותו מזון ולעמוד בתנאים של מזון רגיש.
<רוברט סגל: מה אני עושה?
<רוית ארבל הוסמן: הצעה קונקרטית, מבחינה משפטית.
<רוית ארבל הוסמן: מהו המועד הקובע במקרה של הכרזה?
<רוית ארבל הוסמן: זאת אומרת, הכרזת על מזון כעל מזון רגיש, נפל דבר, השתנה הסטטוס שלו, מהו המועד הקובע?
<רוית ארבל הוסמן: האם המועד בו המזון עובר את הגבול ואז בעצם כשהתחייבתי חוזית-קניינית ולא הכרתי את המגבלות, אני נפגעתי?
<רוית ארבל הוסמן: או המועד הקובע הוא מועד ההתחייבות שלי?
אלי אלאלוף: זה כבר ברור מההערה הקודמת.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין את כניסתה של חברת הכנסת יעל גרמן.
<רז הילמן: נראה לי שחשוב לקבל תשובה לשאלתה של רוית.
<רז הילמן: זה ישפיע על ההתייחסות.
אלי אלאלוף: תהיה תשובה ותהיה התייחסות.
<רז הילמן: תחת ההנחה שהתשובה היא שהמועד הקובע הוא מועד כניסת הסחורה לארץ, אני רוצה לומר שני דברים.
אלי אלאלוף: חכה לתשובה ואחר כך תמשיך.
<אלי גורדון: זאת התשובה.
אלי אלאלוף: תן אתה את התשובה.
<אלי גורדון: לשאלתך רוברט.
<אלי גורדון: במידה ומזון בן יום - בנסיבות מאוד מאוד מחמירות – הופך להיות מזון רגיל למזון רגיש, ההכרזה תחול על המוצר או על המשלוחים שנמצאים בצנרת אספקה, קרי, עד להגעה לנמל ואילך.
<רז הילמן: אבל רוברט שאל משהו יותר מורחב.
אלי אלאלוף: אני חושב, ברשותך, שזה לא יכול להיות.
אלי אלאלוף: לדעתי מה שכבר על האנייה או על המטוס, הוא כבר שם.
אלי אלאלוף: כדאי לעשות מראש הודעה שזה יהיה בתוקף החל מעוד חודש.
<נעה בן שבת: זאת דרך המלך, לתת עוד שלושים ימים ולהודיע מראש.
<אלי גורדון: זאת הנקודה ולכן אמרתי בנסיבות המחמירות ביותר, כאשר אנחנו מדברים על איזשהו מקרה שיש צורך בהכרזה של מזון רגיש מרגע לרגע, אנחנו מפעילים את ניהול הסיכונים בתחום הפרדה בין מזון רגיל למזון רגיש מ-2004 ועד היום.
<אלי גורדון: לא הייתה הכרזה זמנית אפילו אחת כזאת שהפעלנו אותה מרגע לרגע.
<רז הילמן: זה בדיוק מה שחסר כרגע.
<רז הילמן: יש לי שתי הערות.
<רז הילמן: כל המנגנון של ההכרזה הזמנית בעיני הוא מיותר ובהמשך אני ארחיב ואומר למה.
<רז הילמן: אני רוצה לתת דוגמה.
<רז הילמן: נניח שבעוד חמש שנים מהיום משרד הבריאות יקבל החלטה שהמוצר קורנפלקס ייחשב מעכשיו למזון רגיש.
<רז הילמן: מה שיקרה, ברגע שתתקבל החלטה כזאת ונניח שהיה הליך של שישים ימים שהודיעו לציבור שעומדים להכריז על קורנפלקס כעל מזון רגיש, התקבלו התנגדויות או לא התקבלו התנגדויות, החליטו ללכת עם זה קדימה, זה אומר שעכשיו כל יבואני הקורנפלקס צריכים את כל הסוגים השונים של הקורנפלקס שהם מייבאים להעביר מחדש באישור של מזון רגיש.
<רז הילמן: זה תהליך שאלי יודע היטב עד כמה הוא מורכב.
<רז הילמן: צריך להשיג מסמכים מהיצרן, צריך להעביר אותם למשרד הבריאות, משרד הבריאות צריך לאשר אותם.
<רז הילמן: יהיה על משרד הבריאות מבול של פניות כי כולם בבת אחת ירצו לאשר זאת כמזון רגיש.
<רז הילמן: לכן שלושים ימים אפילו לא מתקרבים להיות מספיק לזמן האמיתי שצריך לשם כך.
<רז הילמן: לכן גם בעיני כל המנגנון של הכרזה זמנית הוא מיותר והוא פשוט לא יוכל לעבוד.
<רז הילמן: יש בחוק הזה סעיף 119(ב) שהיה ומשרד הבריאות בעוד חמש שנים יחליט שקורנפלקס הוא מוצר בעייתי ויתחיל בתהליך של הכרזה עליו כמזון רגיש, וזה תהליך לגיטימי והוא יכול לעשות זאת, בתקופה עד שיכריזו על המזון כעל מזון רגיש, לפי סעיף 119(ב), משרד הבריאות יוכל להחליט שאת הקורנפלקס שנכנס לישראל בודקים למתכות כבדות, שאריות חומרי הדברה, בודקים את ההרכב, בודקים את הכול.
<רז הילמן: הוא יכול להחליט מה שהוא רוצה לפי סעיף 119(ב), אם באמת יש חשש אמיתי למשהו נורא דחוף שבקורנפלקס הולך להיות ולהשפיע על בריאות הציבור בישראל.
<רז הילמן: אין צורך בהכרזה הזמנית, היא מיותרת ולא מעשית.
<רז הילמן: לכן לדעתנו פשוט צריך לבטל את ההכרזה הזמנית ובהכרזה רגילה לתת תקופת היערכות אמיתית כמו שאלי יודע שצריך כאשר מכריזים על מזון רגיל שעכשיו הוא מזון רגיש.
<ענת מימון: אבל בהכרזה רגילה יש שישים ימים של ההודעה על הכוונה פלוס השלושים ימים.
<רז הילמן: שישים ימים של הודעה, זה כמו במקרה של הצעת חוק כאשר אף אחד לא מתחיל להיערך כי יש הצעת חוק.
<רז הילמן: עד שלא מכריזים רשמית שהמזון הוא מזון רגיש, הציבור לא מתחיל להיערך לכך.
<רז הילמן: יכול להיות שיהיו כמה צדיקים שייערכו, אבל מבחינת הרגולטור, רק ברגע שהוא נותן את ההודעה הרשמית, זה באמת נותן את האות להתחיל להיערך.
<אלי גורדון: רז, קודם כל, אלי גורדון לא יודע עד כמה מורכב לקבל אישור יבוא.
<אלי גורדון: אלי גורדון יודע משהו אחר והוא שגם בהסדרים עתידיים, על היבואן לשמור ולפעול לשמירת מידע לגבי המוצר שהוא משווק במדינת ישראל.
<אלי גורדון: ברור מאליו.
<רז הילמן: זה אותו הדבר?
<רז הילמן: גם במסמכים?
<אלי גורדון: רגע.
<אלי גורדון: שנית, סעיף 119 – אם היית מקריא, כולנו היו מבינים כי לא כולם רואים אותו לנגד עיניהם – מדבר על משהו אחר.
<אלי גורדון: מה שיקרה באותה תקופה של עד להליך ההכרזה וכולי, תהיה צעקה שמשרד הבריאות עושה אובר רולינג על אותו מוצר קורנפלקס בעוד חמש שנים, שעושים דגימה בכל משלוח ומשלוח על אף שבתוך החוק כתוב במפורש שכל מזון רגיל יעבור את שערי נמל כזה או אחר במדינת ישראל לגמרי בלי בדיקה אלא אם כן, ואם אני לא טועה יש שם שלושה מקרים בהם כן יש התערבות או עצירה או בדיקה.
<אלי גורדון: יש כאן קצת חוסר סדר.
<אלי גורדון: זאת הסיבה שיצרנו את המנגנון של הכרזה זמנית וכדי לתת לכולם את האפשרות להתארגן במערך הצנרת ואחרי כן, כדי שכולם ידעו שמוצר מזון כזה או אחר, מתאריך כזה או אחר, הופך להיות מזון רגיש ויש להיערך בהתאם לפחות לגבי משלוחים עתידיים.
<אלי גורדון: לכן לעשות מישמש, הוא לא יהיה טוב לא לכם כמפוקחים, כי זה ייצור בלבול בתוך המערכת, ולא לנו כמפקחים שכן רוצים להיות שקופים ברמה של תהליך עבודה כל כך חשוב וכל כך קריטי.
<נתן ויטברג: אלי, השאלה היא אליך, בקטע של מזון רגיש, המעבר ממזון רגיל למזון רגיש.
<נתן ויטברג: הרבה פעמים, אולי אתם לא רואים את זה מהצד של היבואנים, אתה צריך להתחיל להביא מסמכים.
<נתן ויטברג: אפילו באירופה המתקדמת.
<נתן ויטברג: תרגילים עם מסמכים, נשרפים שלושים-ארבעים ימים, ואם יש שישים ימים להכרזה ואין זמן התארגנות אחרי ההכרזה, סדר גודל של תשעים ימים, קשה מאוד לעשות את ההסבה.
<נתן ויטברג: צריך להיות כאן זמן מההכרזה עד כניסה לתוקף שמאפשר התארגנות בירוקרטית.
<נתן ויטברג: הרבה פעמים אתה שואל שאלה שהיא לגיטימית, הופכים למזון רגיש ואז צריך לעשות בדיקה זו או אחרת.
אלי אלאלוף: כמה פעמים קרה בשנה האחרונה או בעשר השנים האחרונות שמזון רגיל הפך להיות מזון רגיש?
<אלי גורדון: אמרתי, הכרזה פתאומית מהיום להיום לא הייתה.
אלי אלאלוף: אבל בהכרזות רגילות?
<אלי גורדון: בהכרזות רגילות, מ-2004 עד 2015 היו שלושה עדכונים.
אלי אלאלוף: בואו נתקדם הלאה.
<רז הילמן: בגלל שלא היה, לא צריך את החוק?
אלי אלאלוף: חבר'ה, אתם כאן נכנסים לדקויות שלא משקפות את המציאות.
אלי אלאלוף: כרגע אני חושב ששירות המזון, מנהל שירות המזון, יכול במעבר ממזון רגיל למזון רגיש גם לקבוע אם הוא חושב שזה דורש יותר זמן משישים הימים ואז הוא ינקוט בצעדים הנכונים.
אלי אלאלוף: אני חושב שצריך להשאיר לו שיקול דעת בנוסף לשיקול הקיים או שנקבע לפי החוק שהוא המקסימלי.
אלי אלאלוף: הוא יכול להגיד שבמקרה זה הוא חושב שצריך לא שישים ימים אלא תשעים ימים.
<רז הילמן: מה שאמר יושב ראש הוועדה.
אלי אלאלוף: לא סיימתי את המשפט.
אלי אלאלוף: אני אומר שלדעתי החוק כפי שהוא מנוסח כאן הוא מספיק טוב.
אלי אלאלוף: הוא טוב.
אלי אלאלוף: שנית, במידה וצריך להשאיר שיקול דעת למנהל שירות המזון לשנות את המועדים בהתאם למציאות שתתגלה בפניו.
<נעה בן שבת: אני לא חושבת שהייתה כוונה למנוע אפשרות לקבוע מועד מאוחר יותר.
<נעה בן שבת: רצו לומר שהסטנדרט הוא לפחות שלושים ימים.
<נעה בן שבת: ברשותך, נוסיף בסעיף 89(2), נקבע בהכרזה תוקף מאוחר יותר.
<נעה בן שבת: התוקף המוקדם צריך להיות בנסיבות מיוחדות ובנסיבות חריגות.
<נתן ויטברג: אין עליו הגבלה מתי לשלוח לרשומות.
<נעה בן שבת: גם זה נכון.
<אלי גורדון: אדוני היושב ראש, אפשר להתייחס לסוגיה הזאת כפתרון למה שביקשו?
<אלי גורדון: שרון גוטמן תציע איזשהו פתרון.
<אלי גורדון: ברשותך, אני רוצה לשמוע אם זה אפשרי.
<שרון גוטמן: אפשר להוסיף בסעיף של ההכרזה הזמנית ששירות המזון ייתן הוראות לעניין המוצרים שכבר התחילו בתהליך היבוא.
<שרון גוטמן: ננסח את זה כך.
<אלי גורדון: זאת אומרת, תינתן דעת גם לכל הנושא של האספקה, השרשרת, משלוחים נמצאים בנמל, נמצאים בים כפי שאדוני היושב ראש אמר.
<ענת מימון: אבל אז זה רק לגבי הזמנית.
<ענת מימון: ההערה שלו הייתה גם לגבי הכרזה רגילה.
<אלי גורדון: נשאלנו כאן שאלה.
<אלי גורדון: רוברט העלה את הנושא הזה וגם רז העלה אותו באופן חלקי.
<אלי גורדון: אנחנו מציעים לתקן את הנוסח.
<אלי גורדון: אני מאמין שזה אמור לספק את הצרכים.
<נעה בן שבת: שהתחילו כבר בתהליך היבוא, שנמצאים בתהליך היבוא, אבל לגבי השאר, המועד הוא - - -
<אלי גורדון: אותו מועד.
<נעה בן שבת: מה שכבר הגיע לארץ, הגיע, או שכבר נשלח במשלוח.
<אלי גורדון: מה שנמצא בצנרת האספקה.
<נעה בן שבת: אתה מדבר על ההכרזה הזמנית?
<אלי גורדון: על ההכרזה הזמנית.
<נעה בן שבת: לגבי ההכרזה הקבועה, מה המועד הקובע לגביה?
<אלי גורדון: ההכרזה הקבועה, כבר קבענו.
<נעה בן שבת: אדוני, יכול להיות שלא הבנתי מה יהיה הסיכום לגבי ההכרזה הקבועה.
<נעה בן שבת: מהו המועד שקובע לגביה?
<נעה בן שבת: לא המועד אלא ההתחלה.
<נעה בן שבת: על איזה מזון היא חלה?
<נעה בן שבת: מזון שכבר הגיע לארץ?
<נעה בן שבת: נכנסה לתוקף הכרזה רגילה לגבי מזון רגיש, מזון שעכשיו נמצא על האנייה לישראל.
<נעה בן שבת: זה יחול על המזון הזה?
<נעה בן שבת: מזון שנמצא בארץ בתחנת הסגר, זה יחול עליו?
<אלי גורדון: אנחנו לוקחים בחשבון שיש לנו זמן התארגנות ליישום ההנחיה.
<נעה בן שבת: כבר היה זמן התארגנות.
<נעה בן שבת: הוא חלף.
<אלי גורדון: הוא לא חלף.
<אלי גורדון: הרי ההכרזה הקבועה, ברגע שמכריזים, יש פרסום על כך.
<אלי גורדון: כל היבואנים כבר יודעים להתארגן בהתאם לכך.
<אלי גורדון: את שואלת האם גם במקרה הזה תינתן אפשרות לעשות יישום לא תוך שישים ימים אלא שישים ימים ועוד.
אלי אלאלוף: בתעודת המשלוח יש איזה תאריך?
אלי אלאלוף: תאריך היציאה מהמפעל?
<אלי גורדון: בדרך כלל כן.
אלי אלאלוף: אז בוא נקבע שאלה שלושים ימים או ארבעים ימים או מיום יציאת הסחורה מהמפעל המקורי.
<אלי גורדון: אפשרי.
אלי אלאלוף: אז זה כולל את כל מה שנמצא בדרך.
אלי אלאלוף: תתבססו על תאריך המשלוח מהמפעל.
<אלי גורדון: ההבדל בין מזון רגיל למזון רגיש הוא שהיום אני מודיע בנוטיפיקציה למערכת ממוחשבת ובאישור יבוא אני צריך להגיש בקשה.
<אלי גורדון: הטענה של רז היא שאני צריך לארגן את תיק הבקשה וזה לוקח לי זמן.
אלי אלאלוף: תשאירו את זה לטכניקה ההגיונית הנדרשת.
אלי אלאלוף: אני חושב שתאריך המשלוח מהמפעל הוא התאריך הקובע.
<נעה בן שבת: הוא לא אמור לצאת מהמפעל בחוץ לארץ.
אלי אלאלוף: יכול להיות שזה מתוך המפעלים בארץ.
<אלי גורדון: זה רק יבוא.
אלי אלאלוף: מה בארץ?
אלי אלאלוף: אי אפשר להפוך מזון רגיל למזון רגיש?
<אלי גורדון: לצורך הפיקוח, ההפרדה בין מזון רגיל ומזון רגיש מיושמת ברמה של מנגנון פיקוח על היבוא.
<אלי גורדון: במוצרים שמיוצרים במדינת ישראל, כל המפעלים מקבלים רישיון יצרן ותדירות הביקורות בין היתר וסוגי הפיקוח - - -
אלי אלאלוף: מזון רגיל בארץ לא יכול להפוך להיות מזון רגיש?
<אלי גורדון: אני אומר שוב ששיטת פיקוח שונה ביבוא ובייצור מקומי.
<אלי גורדון: מזון רגיל ומזון רגיש, אותו מזון רגיש ואותו מזון רגיל, רק בהסדרים כאן יש התייחסות להפרדה בין מזון רגיל למזון רגיש, נתנו אך ורק ברמה של מודל פיקוח על היבוא.
יעל גרמן: אבל אתה לא עונה על שאלת היושב ראש.
אלי אלאלוף: אני חוזר לשאלה הפשוטה שלי.
אלי אלאלוף: אם מחר אתם מגלים, אחרי שאישרתם מזון שהוא רגיל כאן בארץ, מזון שמיוצר בארץ.
<אלי גורדון: אני שוב אומר שגם מזון רגיל וגם מזון רגיש קודם כל יקבל רישיון יצרן.
<אלי גורדון: ההבדל – וכאן כנראה אני לא מצליח להסביר את עצמי ואני אנסה שוב - - -
יעל גרמן: קודם כל, האם זה אפשרי שמזון רגיל יהפוך להיות מזון רגיש.
יעל גרמן: זאת שאלה מאוד פשוטה, כן או לא.
<אלי גורדון: בארץ אין משמעות למזון רגיל ומזון רגיש מבחינת התעודות ורישיונות כי רישיון יצרן מקבל כל מפעל, גם אם הוא מייצר מזון רגיל.
יעל גרמן: זאת אומרת, אין הבדל בין מזון רגיל למזון רגיש בארץ.
<אלי גורדון: לא זה מה שאמרתי.
<אלי גורדון: לעניין הרישוי, ואני מאוד מאוד משתדל להעביר מסר בצורה כזאת שלא לטעות ולא להטעות, כאשר אנחנו מתייחסים לסוגיה של הרישוי ואנחנו כאן דנים כרגע בסוגיות רישוי, לתת אישור כזה או אחר, זאת סוגיה אחת.
<אלי גורדון: מפעל מזון, כל מפעל מזון במדינת ישראל, חייב ברישיון יצרן.
<אלי גורדון: המודלים וההפרדות של מזון רגיל ומזון רגיש באים לידי ביטוי בפיקוח על מוצר מזון המיוצר בארץ בתדירות הפיקוח, כמה ביקורות נעשו במפעל הזה, כמה דיגום נעשה בו.
יעל גרמן: אין תשובה, אני מצטערת לומר.
<נעה בן שבת: אני אנסה להבהיר ואם משהו לא מדויק, תדייק.
<נעה בן שבת: ההבחנה של מזון רגיל ומזון רגיש נעשית לצורך פרק היבוא.
<אלי גורדון: לצורך יישום פיקוח.
<נעה בן שבת: לגבי היבוא, אנחנו אומרים שבמזון רגיש צריך אישור מוקדם ליבוא ומזון רגיל דורש רק הצהרה על יבוא מזון רגיל.
<נעה בן שבת: זאת ההבחנה.
<נעה בן שבת: גם בארץ יש מזון רגיל ומזון רגיש, אבל לא משתמשים בהבחנה הזאת של מזון רגיל ומזון רגיש.
<אלי גורדון: לצורך הרישוי.
<נעה בן שבת: זה לא משהו שאנחנו משתמשים בו.
<נעה בן שבת: באיזה מקום כאן אמרנו מזון רגיש לעניין השימוש בחומרי גלם אבל זה בעצם לא צריך להיות.
יעל גרמן: אני מצטערת שאני מתעקשת.
אלי אלאלוף: תודה יעל, תודה.
יעל גרמן: אתם עונים לצורך בקשת אישור יבוא.
יעל גרמן: אנחנו לא שואלים לצורך אישור יבוא.
יעל גרמן: ברור שלא צריך כאן
יעל גרמן: בארץ אישור יבוא אבל האם קורה שמזון רגיל הופך למזון רגיש ובעקבות כך הדרישות של הפיקוח שלנו, שלכם, משתנות?
יעל גרמן: האם קורה דבר כזה?
<אלי גורדון: כאשר מזון הופך למזון רגיל או למזון רגיש, בהתאם לזה גם תדירות הפיקוח משתנה, גם בארץ.
יעל גרמן: אבל לא רק הפיקוח.
יעל גרמן: אתם הרי דורשים דברים.
אלי אלאלוף: מה זה קשור לפיקוח?
אלי אלאלוף: אלי, אני שואל שאלות הכי פשוטות ולא מסובכות.
אלי אלאלוף: שאלות מסובכות, נפנה לרז שיודע לשאול אותן.
אלי אלאלוף: אני מתייחס לארץ ושואל שאלה פשוטה מאוד.
אלי אלאלוף: אני אומר שמזון, כאשר אתה מגלה וחושב שמזון רגיל הוא מזון רגיש, האם זה קורה כאן בארץ?
אלי אלאלוף: האם זה יכול לקרות כאן בארץ?
אלי אלאלוף: טכנית.
<אלי גורדון: יכול לקרות.
אלי אלאלוף: אז יש תהליך כזה שאתה אומר שמהיום אתם מזון רגיש ואז יש לכם כך וכך זמן להיערכות.
<אלי גורדון: זה לא יקרה.
<אלי גורדון: זה מה שניסיתי להסביר וכנראה שלא הייתי מספיק ברור.
<אלי גורדון: מכיוון שכל ההפרדה בין מזון רגיל למזון רגיש נועדה לתת מענה לתדירות הפיקוח, מה בודקים, באיזו תדירות בודקים, איזה סוג אישור נותנים כי שוב, זאת שיטת פיקוח.
<אלי גורדון: המזון הוא אותו מזון.
יעל גרמן: אם כן, לשם מה צריך את זה ביבוא?
<אלי גורדון: תעשה יותר פיקוח על היבוא של המזון הרגיש.
<אלי גורדון: קודם כל, אנחנו עושים יותר פיקוח במזון רגיש וזה בא לידי ביטוי בצורה כזאת שלגבי מזון רגיש יש צורך לקבל אישור יבוא ובמסגרת אישור יבוא - - -
יעל גרמן: את זה אנחנו יודעים.
יעל גרמן: קראנו.
יעל גרמן: למה צריך את כל הסיבוך הזה?
אלי אלאלוף: זה אומר שמזון רגיש או רגיל, מי שקובע מהו סוג המזון, זה רק אתם.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות היצרן שיגיד שהוא רוצה לייצר מזון רגיש.
<אלי גורדון: קודם כל, יצרן במדינת ישראל יכול לייצר כל סוג מזון שהוא קיבל לגביו רישיון יצרן.
אלי אלאלוף: מי קבע שהמזון הוא מזון רגיש או מזון רגיל?
<אלי גורדון: במסגרת רישיון היצרן.
אלי אלאלוף: רק אתם במשרד הבריאות?
<אלי גורדון: מזון רגיש ומזון רגיל, יש לו ביטויים בכמה שלבים, בשלב של חובת הסאב GMP .
<אלי גורדון: לצורך הדוגמה, תוספי תזונה.
<אלי גורדון: ברמת התקנות כבר קבענו דרישה שמוצרים מסוג זה יהיו מיוצרים על ידי - - -
אלי אלאלוף: אני מבקש, התשובות כל כך מקצועיות שאנשים הדיוטים כמוני לא מצליחים להבין.
אלי אלאלוף: אני חוזר ושואל.
אלי אלאלוף: אני יצרן, אני יכול להפוך מוצר מסוים מזון רגיל למוצר רגיש?
אלי אלאלוף: אני, היצרן.
<אלי גורדון: אדוני היושב ראש, אני רוצה להבין מה אתה מצפה שיקרה מרגע זה שאתה כיצרן, לדוגמה, הפכת את המזון שלך ממזון רגיל למזון רגיש.
<אלי גורדון: למה אתה מצפה?
אלי אלאלוף: לבוא ולהסביר לך כמשרד הבריאות שהוספנו משהו, ואז אני מבקש מעכשיו שהמוצר הזה שאתם אישרתם כמזון רגיל, עכשיו הוא מזון רגיש.
<אלי גורדון: תהליך כזה לא מתקיים.
<אלי גורדון: הוא גם לא נחוץ מסיבה אחת פשוטה.
<אלי גורדון: אני אנסה להסביר מהתחלה כדי שכולנו, גם אני, נוכל להסביר לכולם מה המשמעות של מזון רגיל ומזון רגיש.
<אלי גורדון: מוצר חלב, אם הוא רגיש, הוא רגיש גם לגבי מוצר מיובא וגם לגבי מוצר שמיוצר כאן במדינת ישראל.
<אלי גורדון: אין עוררין על כך.
<אלי גורדון: בפיקוח על מוצרי מזון, גם מיוצרים כאן וגם מיובאים למדינת ישראל, יש שתי שיטות פיקוח.
<אלי גורדון: שיטת פיקוח אחת על מפעל מזון במדינת ישראל מושתתת על רישוי של אותו מפעל, בדיקה של תהליכים טכנולוגיים, תהליכים סניטריים ובין היתר בדיקה של התהליך, בדיקה של מערכות הבטחת איכות ובטיחות, בדיקה של חומרי גלם, בדיקה של מוצר סופי ואחר כך בדיקה של מוצר שנמצא בדרכי השיווק.
<אלי גורדון: זאת שיטת פיקוח ברמה של ייצור מקומי.
<אלי גורדון: בהתאם לרגישות המוצר, נקבעים מספר תנאים שהם משויכים לאותו מפעל.
<אלי גורדון: אם זה מפעל מזון ברמה של רגישות גבוהה, הוא צריך לקיים מערכת הבטחת איכות כדרישה.
<אלי גורדון: חלק מהמקרים כבר קיימים ברמת התקנות ובחלק מהמקרים יש כוונה להזהיר ועל כך כבר עברנו בפרק ב'.
<אלי גורדון: תדירות פיקוח, הגעה לאותו מפעל, האם זאת ביקורת אחת בחצי שנה, האם זאת ביקורת אחת בשנה, מה ההיקף של אותו ייצור וכדומה.
<אלי גורדון: זה כל מה שקשור למפעל שהוא מייצר במדינת ישראל.
<אלי גורדון: לעומת זאת, מכיוון שברמת פיקוח על מזון מיובא אנחנו לא מגיעים למפעל בחוץ לארץ אלא מסתמכים על מידע שמקבלים מהיצרן או מחוץ לארץ באמצעות יבואנים, שיטת הפיקוח מתמקדת במוצר סופי.
<אלי גורדון: כאן יש נחיצות בהפרדה בין מזון רגיל למזון רגיש.
<אלי גורדון: אני אשמח לענות אם יש עוד שאלות.
יעל גרמן: אני חייבת לומר, אני בטוחה שגם בשם היושב ראש, שיש לנו המון הערכה לסבלנות שלך ולהסברים המפורטים.
יעל גרמן: באמת, למרות שאני הייתי במשרד הבריאות, לא נכנסתי לפרטים.
יעל גרמן: אם כן, קודם כל, תודה.
יעל גרמן: אני אנסה לומר לך מה מפריע לי לאורך – אני כבר אמרתי את זה פעמים – כל החוק הזה ואני שוב אחזור על הדברים.
יעל גרמן: אנחנו רוצים כל הזמן להקל והנה החוק הזה בא ומפריד בין מזון רגיל למזון רגיש כאשר לכאורה אנחנו השתכנענו שבאמת מזון רגיש, שיש לו את הסיכונים לבריאות הציבור הרבה יותר מאשר למזון רגיל ואי לכך יש הצדקה.
יעל גרמן: אבל אם כל ההבדל כאן בארץ הוא שיטת הפיקוח והדרישות לגבי GMP, לגבי מה שאתה רוצה ולא משנה, איזה שהם תקנים, מדוע, כפי שאנחנו סומכים במזון רגיל – גם מזון רגיל עלול להיות מסוכן לבריאות הציבור – ואנחנו סומכים על כך שהמפעל שמייצר – לא המייבא – אנחנו יוצאים מתוך הנחה ומקבלים כמובן את האישורים של היבואן, שהוא ממלא אחר הדרישות כפי שאנחנו היינו רוצים שימלא.
יעל גרמן: מדוע שלא נעשה אותו הדבר לגבי מזון רגיש?
יעל גרמן: מזון רגיש שבארץ המוצא או במפעל שהוא מיוצר, אכן נשים את כל אותו פיקוח שגם אנחנו עושים כאן למזון הרגיש והיבואן יחתום שאכן מפקחים כפי שמפקחים או כפי שצריך לפקח.
יעל גרמן: למה צריך להקשות עליו?
יעל גרמן: פשוט צריך לדרוש אישור פיקוח כמו שכאן אנחנו מבקשים ובא לציון גואל, וגם נפשט את היבוא של המזון הרגיש.
<אלי גורדון: את רוצה שאני אתייחס?
יעל גרמן: בוודאי שאני רוצה.
<אלי גורדון: קודם כל, רמת הרגישות של אותם מוצרי מזון היא הרבה יותר גבוהה.
<אלי גורדון: אני רוצה להביא שתי דוגמאות מאותם סוגי מזונות שהם מזון רגיש למעט מוצרי מן החי ומוצרי חלב, לפי הדוגמה שהזכרתי, וכולי.
<אלי גורדון: מזון לתינוקות, תוספי תזונה, מוצרי מזון מן החי כמו בשר וכולי.
<אלי גורדון: אלה מוצרים שהם ברמת רגישות מאוד גבוהה.
<אלי גורדון: אישורים מיצרן במקרה הזה לא מספיקים לנו.
<אלי גורדון: הם חלק.
יעל גרמן: אני עוצרת אותך כי אני באמת רוצה להתמקד.
יעל גרמן: האם יש ספק בלבך שבבריטניה, צרפת, שוודיה, הולנד, בלגיה, ארצות הברית ויפן, לדעתי אפילו סין, נותנים מזון רגיש בלי פיקוח ויש שם מוסדות חסרי אחריות שמוציאים מוצרים רגישים בלי פיקוח מתאים?
יעל גרמן: זה החשש שלך?
<אלי גורדון: זה לא החשש שלי.
יעל גרמן: אם אין לך חשש כזה, למה אתה לא סומך על פיקוח?
יעל גרמן: לא ניקח את זמביה או את בוצואנה אלא ניקח את אותן מדינות שגם אנחנו, רשות המזון, סומכים עליהן שהן לא מרעילות ולא מסכנות את בריאות תושביהן וכי יש שם רמת פיקוח גבוהה ונסמוך עליהן ונפשט את ההליכים.