GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: הוא צריך ליהנות מהרישיון שקיים.
יעל גרמן: אני לא יודעת איך לנסח את זה, אבל זה צריך להיות ברור.
יעל גרמן: זאת השאיפה שלנו – להקל, לתת למפעלים הקטנים אפשרות לפתוח עוד סניפים, ודרך אגב, גם למפעלים הגדולים.
יעל גרמן: לכן אני לא מסתפקת ברצון טוב.
<רונן רגב כביר: אני חושב שמדובר בטענה מאוד הגיונית וסבירה.
<רונן רגב כביר: אנחנו ראינו מחוזות מרכזיים ורציניים בישראל מתעלמים לחלוטין מהנחיות שהם קיבלו משירות המזון בעבר.
<רונן רגב כביר: זה נכון שיש מגמת צמצום בעניין, אבל צריך להלאים את זה לחלוטין.
<רונן רגב כביר: אני חושב שהדרך הנכונה היא לעשות חיבור בין מה שסעיף 56(ב) כבר אומר כרגע לגבי סוגי מזון שקבעו להם הוראות ספציפיות, לבין מה שהציעו לגבי מי שכבר ניתן לו רישיון קיים.
<רונן רגב כביר: זאת אומרת, גם כאן, אם רוצים להתנות תנאים חדשים לרישיון של יצרן קיים במקום חדש, זה צריך להיעשות רק באישור של שירות המזון.
<רונן רגב כביר: מישהו שיש לו כבר מפעל קיים עם תנאים קיימים, אי אפשר להגיד לו "לא, אולי בבית שמש זה ככה, אבל אצלנו זה אחרת".
<רונן רגב כביר: אלא אם מדובר באישור ספציפי משיקולים מקצועיים של שירות המזון, בדיוק כמו שנקבע ב-56.
יעל גרמן: איזה שיקולים ספציפיים יכולים להיות.
<זאב פרידמן: אני זאב פרידמן, מהמועצה הישראלית לצרכנות.
<זאב פרידמן: אדוני היושב-ראש, קיומם של מפעלים שונים מחייב רישיונות שונים, ואני מניח שזה מה שצריך להיות.
<זאב פרידמן: ושירות המזון, כשהוא בא לבדוק את כל התנאים שנוגעים ליצרן עצמו, הוא לא יבדוק את זה פעם שנייה.
<זאב פרידמן: זה קיים לפניו, יש לו יצרן מאושר, וכל מה שהוא יבדוק זה אם התנאים שונים.
<זאב פרידמן: כך יפעל כל מנהל שירות מזון - -
יעל גרמן: אז שיהיה כתוב.
<זאב פרידמן: - - ואני מניח שכך גם כתובים כל הנהלים, וכך זה גם מתנהל היום.
יעל גרמן: מה שאתה אומר זה הגיוני – אבל שזה יהיה כתוב.
יעל גרמן: אני לא רוצה להניח, אני רוצה שזה יהיה כתוב בחוק.
<זאב פרידמן: התנאים הם שונים והם חייבים להיות שונים.
<זאב פרידמן: אם במקום אחד יש חרסינה בגובה של 20 ס"מ ובמקום אחר בגובה שני מטר, התנאים לא יכולים להיות אותו דבר.
<זאב פרידמן: כלומר, אי אפשר להשוות בין דברים שהם שונים.
<זאב פרידמן: כאשר מדובר בתנאים זהים, תנאים שלא צריך לבדוק אותם, כי מדובר באותו יצרן – כאן אני בעד להקל עד כמה שניתן.
<זאב פרידמן: מה ששווה – לא צריך לבדוק אותו פעם נוספת.
<זאב פרידמן: אבל מה ששונה – שהמנהל יחליט שזה בסדר או שיאשר את זה.
<זאב פיקובסקי: אני חושב שהתערבבו כאן שני נושאים; העיקרון של רישיון יצרן, והשאלה מי ממונה על הנפקתו והתנאים לכך.
<זאב פיקובסקי: והבעיה כאן היא מעט שונה, והיא יותר קשורה למדרג ההיררכי בתוך משרד הבריאות/שירות אמזון.
<זאב פיקובסקי: אני חושב שהגיע הזמן ששירות המזון הארצי יהיה האחראי גם על המחוזות, על מהנדסי המזון במחוזות, כדי לנתק אותם ממה שנקרא "הרופא המחוזי".
<זאב פיקובסקי: אם הוועדה תחליט כך – ואנחנו כבר פנינו עשרים פעם בנושא הזה – זה רק יעזור לאיחוד, להפחתת ההוצאות, להאחדה בדרישות.
<זאב פיקובסקי: צריך לנתק את הנושא הזה של מחוז, שהוא מצב מנדטורי, ולהעביר את מהנדסי המזון המחוזיים לסמכות ישירה של שירות המזון הארצי, ושלא יהיו תחת רופאים מחוזיים במחוזות.
אלי אלאלוף: אלי, תתייחס בבקשה.
אלי אלאלוף: אלי, אשרי המאמין.
יעל גרמן: לא, לא, אני אמנם מאוד מעריכה את המהנדסים המחוזיים ובוודאי אותך, אבל יש לנו פה הזדמנות.
יעל גרמן: המטרה שלנו בוועדה היא לגרום לכך שתהיה פחות בירוקרטיה.
יעל גרמן: את המבנה הארגוני צריך לעשות, ואני לא יודעת מתי הוא ייעשה אם בכלל.
יעל גרמן: בואו נשים את הבעיות של משרד הבריאות והמבנה שלו בצד, ונראה מה מטרת החוק שלפנינו.
יעל גרמן: מטרת החוק היא לפשט.
יעל גרמן: ואם אנחנו נחכה עד שמשרד הבריאות ישנה את המבנה, אז החוק הזה לא ייכנס לתוקפו.
יעל גרמן: אני לא יודע כמה שנים.
יעל גרמן: אבל יש לנו כאן הזדמנות ואנחנו צריכים לנצל אותה.
יעל גרמן: אז בוודאי שאם דרשו במקום מסוים שיהיו 20 מטר של חרסינה אז ידרשו גם במקום אחר 20 מטר של חרסינה, אלה דברים כל כך טריוויאליים, שבכלל לא צריך לעמוד עליהם.
יעל גרמן: אבל אנחנו צריכים לנסח מחדש את הסעיף הזה, כך שברגע שמפעל רוצה לפתוח סניף נוסף, הוא לא יקבל תנאים שונים, ואת אותם תנאים שדרשו ממנו במקום אחד ידרשו ממנו גם במקום אחר, וזה יהיה - - -
<נעה בן שבת: אבל הוא אומר שלפעמים הנתונים שונים, למשל טמפרטורה שונה בחוץ וכולי.
יעל גרמן: אם צריך טמפרטורה של מינוס 18 מעלות בפנים, אז צריך מינוס 18 בפנים, בין אם יש בחוץ 40 מעלות ובין אם יש בחוץ 20 מעלות.
<אלי גורדון: חברת הכנסת גרמן, בסעיף של הסדרת התקנות, גם אם היה ליצרן מפעל מסוים במקום מסוים והוא העתיק אותו וגם אם מחר בבוקר אני מקים מפעל חדש – התנאים הם אותם תנאים.
<אלי גורדון: התנאים אחידים לכולם.
<אלי גורדון: ולכן יש סעיף - - -
יעל גרמן: ולכן הייתי מעבירה את זה לרשות המזון, לא למחוזות.
יעל גרמן: צריך לעזוב את המחוזות.
יעל גרמן: יש רשות מזון מרכזית - - -
<נעה בן שבת: ההגדרה של "נותן הרישיון" מופיעה בפרק הראשון; אתם בעצם רוצים שלעניין רישיון ייצור, נותן הרישיון יהיה רק מנהל שירות המזון.
<אלי גורדון: יעל, אבל עדיין הפיקוח בבאר-שבע - - -
יעל גרמן: אני לא מדברת על פיקוח, אני מדברת על מתן רישיון ייצור.
יעל גרמן: מתן רישיון ייצור לא צריך להיות שונה בין הצפון לדרום למרכז.
יעל גרמן: אלי, אתה זה שצריך לקבוע את התנאים, ולא כל מחוז לחוד.
<אלי גורדון: התנאים יהיו בתקנות.
אלי אלאלוף: למה לא בחוק?
יעל גרמן: שיהיה כתוב בחוק שמנהל רשות המזון הוא זה שקובע, ולא כל מחוז.
אלי אלאלוף: שאיש המחוז יכין לך את התיק, ואתה תחתום.
<נעה בן שבת: כלומר, נותן הרישיון לעניין הייצור יהיה רק אתה, אלי.
<אלי גורדון: זה פחות קשור למשרד המשפטים ויותר קשור למבנה של משרד הבריאות.
<אלי גורדון: צריך להבין שנכון להיום מי שחותם על רישיון יצרן זה רופא מחוזי, אחרי שהוא קיבל - - -
יעל גרמן: אבל אנחנו משנים את החוק.
יעל גרמן: הוא לא יחתום יותר, אתה תחתום.
יעל גרמן: זאת ההזדמנות של החוק הזה.
<אלי גורדון: אבל צריך להבין שב-3,000 עסקים, זה לא הגיוני ולא סביר - - -
אלי אלאלוף: אלי, יש 3,000 עסקים שיש להם פיצולים של מפעלים?
אלי אלאלוף: אני חושב שיש בקושי 100.
<אלי גורדון: יש 3,000 יצרני מזון במדינת ישראל.
אלי אלאלוף: לא, אני מדבר על יצרנים שיש להם שלוחות מפוצלות.
<אלי גורדון: אבל זאת לא ההצעה.
<אלי גורדון: ההצעה היא לבטל את הרופא המחוזי.
<אלי גורדון: זה אומר שאני צריך לחתום.
<אלי גורדון: אני או - - -
<נעה בן שבת: לא, אתה.
<נעה בן שבת: אם מישהו הסמיך אותך - - -
<זאב פיקובסקי: אני רוצה להגיד משהו, כי אני חי את זה כבר 40 שנה - - -
<זאב פיקובסקי: אני רוצה להסביר משהו.
<זאב פיקובסקי: אין מפעל מזון שאיננו נמצא בתוך סמכות של מחוז.
<זאב פיקובסקי: אין פה חוק פדרלי, יש מחוזות.
<זאב פיקובסקי: לכן, זה שכתוב כאן "מנהל שירות מזון או רופא מחוזי" זה למעשה לא הגיוני, כי מי שחותם ב-99% ואולי אפילו 100% מהמקרים זה הרופא המחוזי.
<זאב פיקובסקי: לכן צריך להגדיר כאן שזה יהיה מנהל שירות המזון או מי שהוא הסמיכו.
<זאב פיקובסקי: אנחנו חושבים שזה חלק חשוב מאוד בנושא של פישוט, הקלה, יצירת כללים אחידים ויצירת מנגנון אחיד.
<זאב פיקובסקי: אם מנהל שירות המזון הארצי רוצה להסמיך את הרופא המחוזי – שיסמיך אותו.
<זאב פיקובסקי: אבל שהוא יהיה למעלה.
אלי אלאלוף: אתם יכולים לדון בזה מחר - - - ?
<אלי גורדון: עמדתנו תהיה מאוד קשיחה, כי לאור ההערה - - -
אלי אלאלוף: אם היא תהיה קשיחה זה ידרוש מאתנו תגובה קשיחה.
<אלי גורדון: הסוגיה של המבנה כבר נדונה אצלנו, וכבר נתנו בתוך החוק את ההתייחסות לתפקיד של מנהל שירות המזון ושל רופא המחוז.
<אלי גורדון: לאורך כל הדרך ההנחיות המקצועיות ניתנות על ידי מנהל שירות המזון, והן חייבות להיות מיושמות ברמה מחוזית, כשמי שעושה את זה ברמה המחוזית זה שירות המזון המחוזי, שמבצע את הפיקוח השגרתי היום-יומי.
אלי אלאלוף: וחותם על זה רופא מחוזי?
<אלי גורדון: רופא חותם על רישיון יצרן, לאחר שקיבל את חוות הדעת של שירות המזון המחוזי ושל המחלקה לבריאות הסביבה, שדנה בכל הסוגיות - - -
אלי אלאלוף: אז מה התוספת בשיקול דעתו של הרופא להמלצה של מנהל מזון מחוזי?
<אלי גורדון: כי הוא היררכיה ברמה מחוזית, הוא אחראי - - -
אלי אלאלוף: אבל בדרך כלל היררכיה זה במקצועות דומים.
אלי אלאלוף: הרי רופא לא יכול לפקח על טייס.
אלי אלאלוף: כאן, זה מהנדס מזון וזה רופא – מה הקשר ביניהם?
<זאב פיקובסקי: המחוז יכול לעסוק באכיפה, אבל לא במתן רישיון.
<זאב פיקובסקי: רישיון צריך - - -
<אלי גורדון: רופא מחוזי הוא קודם כול רופא בריאות הציבור.
<אלי גורדון: בואו לא נשכח שכל החוק הזה, גם היום, הוא פקודת בריאות הציבור (מזון), בדגש על בריאות הציבור ורק אחר כך מזון.
<אלי גורדון: דבר שני, לאורך כל הדרך רופא מחוזי מתכלל את כל ההיבטים שקשורים - - -
אלי אלאלוף: אז למה אתה לא פונה לרופא הראשי של משרד הבריאות, שיחתום אחרי שהכנת את התיק?
אלי אלאלוף: למה אתה לא גומר את התהליך עם הרופא הראשי של משרד הבריאות?
<אלי גורדון: קודם כול, גם שירות המזון הוא חלק משירותי בריאות הציבור - - -
אלי אלאלוף: אבל הוא חותם אחריך?
<אלי גורדון: לא, הוא לא חותם.
אלי אלאלוף: אז למה במחוז הוא כן?
אלי אלאלוף: ככה אתה נשאר בהיסטוריה ומסבך את התהליכים.
אלי אלאלוף: תקצרו, תקלו על התהליכים.
אלי אלאלוף: אני לא מבין את זה, אין שום סיבה לכך.
אלי אלאלוף: שהרופא המחוזי יעשה את העבודה שלו.
אלי אלאלוף: אני חושב ששירות המזון צריך לאחד את רמת האישורים שלו במטה, ומשם למחוז.
<אלי גורדון: אדוני היושב-ראש, גם היום יש שני סוגים של כפיפות: כפיפות מינהלית – שמהנדס מחוזי למזון כפוף לרופא מחוזי; וכפיפות מקצועית.
<אלי גורדון: וכל העניין של כפיפות מקצועית בהצעת החוק הזו – חיזקנו אותו, כדי לתת לו את המעמד הנכון.
אלי אלאלוף: מה תפקידו של הרופא המחוזי במתן רישיון?
אלי אלאלוף: אני הייתי רואה אותו אולי דווקא מתחת למנהל שירות המזון.
יעל גרמן: מבחינה היררכית, בכל מחוז ראש המחוז הוא רופא.
אלי אלאלוף: אז בעצם הוא לא מאשר את זה כרופא אלא כראש מחוז?
יעל גרמן: וכולם כפופים אליו.
<נעה בן שבת: אבל אם אומרים לך שבהגדרה של נותן רישיון אתה תהיה נותן הרישיון, או מי שהסמכת לכך, ותוכל להסמיך גם את הרופאים המחוזיים – אתה לא תצטרך את סעיף 56, כי ממילא בכך שאתה הסמכת אותם, תהיה כפיפות להחלטות וההנחיות שלך, כך שלא תצטרך לבנות את המבנה ההפוך, שבו הם נותנים ואתה נותן אבל הם כפופים להנחיותיך.
<אלי גורדון: אני לא רואה מה העלות-תועלת של התהליך - - -
אלי אלאלוף: אולי נאפשר ערעור.
אלי אלאלוף: שמה שמתעכב במחוז מעל תקופה מסוימת, מגיע אוטומטית.
<אלי גורדון: יש ערעור, יצרנו הסדר כזה.
<זאב פיקובסקי: אני חושב שזה צריך להתבצע מראש ולא דרך ערעור.
<זאב פיקובסקי: זה כל כך מתבקש התהליך הזה, שזה לא צריך להיות דרך ערעור, זה צריך להיות במהות.
אלי אלאלוף: אפשר לחדש את הדיון ברשותכם?
אלי אלאלוף: יש לנו הצעה קצת מהפכנית, בזכות חברת הכנסת יעל גרמן.
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים שהצוות ידון בזה ויבדוק את זה.
אלי אלאלוף: זו הצעה משותפת לה ולי.
אלי אלאלוף: זה מחייב אותי.
אלי אלאלוף: אני שמח שאת מחייבת אותי בדברים כאלה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שמפעל שמקים שלוחה חדשה לא יצטרך לפנות למחוז, אלא ימשיך באמצעות ראש מינהל המזון המרכזי לקבל את האישור שלו.
<נעה בן שבת: גם אם הוא קיבל בהתחלה אצל רופא מחוז את הרישיון?
אלי אלאלוף: לא, ברגע שהוא קיבל אצל מישהו, אז הוא כבר באחריות מינהל המזון המרכזי.
אלי אלאלוף: הבקשה החדשה במקום החדש הנוסף תהיה באמצעות מנהל מינהל המזון המרכזי.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה יתחיל להקל על הבירוקרטיה של המקום.
<רונן רגב: אם אפשר להתייחס, אדוני היושב-ראש, להצעה.
<רונן רגב: רונן מאמון הציבור.
<רונן רגב: אני חושב שזאת הצעה מצוינת ומתבקשת כדי למנוע את הכפילות המינהלית וכפיפות המקצועית שדיבר עליה קודם אלי.
<רונן רגב: אני יכול לומר שמהניסיון שנלמד במקומות אחרים – למשל במשרד הכלכלה, שבו קבעו אחריות מינהלית על המפקחים במדור סחר פנים אצל מנהלי המחוז, ואחריות מקצועית ברשות להגנת הצרכן.
<רונן רגב: זה היה "פלופ" איום ונורא.
<רונן רגב: היו הנחיות מקצועיות של הרשות להגנת הצרכן שפשוט זכו להתעלמות.
<רונן רגב: העובדה היא שכרגע הם נאלצים לעשות שינויים מהותיים כדי להתמודד עם הבעיה הזאת כי זה פשוט לא עובד.
<רונן רגב: חייבת להיות כפיפות חד-משמעית וברורה של התנאים ברישיונות לשירות המזון הארצי.
<נעה בן שבת: רציתי לשאול, אחרי כן זה משפיע – נניח שניתן רישיון בשלוחה הראשונית, במקום הראשוני, במפעל הראשוני, אחר-כך מי שרוצה לבטל את הרישיון הזה או להתנות בו תנאים, נשאר אותו גורם שנתן את הרישיון המקורי.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, הרישיון המקורי נשאר כפי שהוא, אתה רק אומר שנותן הרישיון לשלוחה יהיה מנהל שירות המזון.
אלי אלאלוף: חברים, ברשותכם, לכן אני אומר, תיקחו את זה לצוות המקצועי שמתכנס יותר מאוחר ותדונו.
אלי אלאלוף: חברים, צריך להגיע למצב שכשהמחוז – לא נעים להגיד – לא מתפקד, או מתפקד באיטיות, או מתפקד בצורה לא מובנת, תהיה אינסטנציה גבוהה יותר אצל מנהל המזון המרכזי לשנות את המצב המתמשך, הלא נעים, הלא בריא וכולי.
אלי אלאלוף: כי לא יכול להיות שמפעלים יהיו תלויים בסמכות ללא שום אפשרות לערער למעלה.
אלי אלאלוף: והערעור הוא גם פסיקה סופית למעלה.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שאני אתערב ואני אגיד למנהל המחוז תתקן את זה.
אלי אלאלוף: אני חושב שיש פה תופעות מחוזיות שה לטיפונדיות, מסבכות את הפיתוח של האזורים האלה.
אלי אלאלוף: אפילו הייתי אומר בצורה לא נעימה – מסוימים.
אלי אלאלוף: וזו לא תופעה מיוחדת למשרד הבריאות, זו תופעה כלל משרדית.
אלי אלאלוף: אבל לנו יש את ההזדמנות הזאת פה בידיים.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לנצל אותה ולהביא למצב שאם מפעל מקים שלוחה במקום אחר, אין שום סיבה שהוא יתחיל מאפס במקום החדש.
אלי אלאלוף: צריך לעודד.
אלי אלאלוף: זה על מנת לעודד דה-לוקליזציה, או של פיזור מפעלים.
אלי אלאלוף: אם ידעו שזה קל יותר להם, המפעלים יעשו את זה, וזה יהיה טוב לפריפריה.
אלי אלאלוף: אולי נתחיל לראות מפעלים שיגיעו לפריפריה בזכות הקלה בבירוקרטיה שלנו.
אלי אלאלוף: בבקשה, אני לא רוצה לפתוח דיון כי יש לנו עוד - - -
<זאב פיקובסקי: אני רק רוצה להגיד דבר אחד.
<זאב פיקובסקי: זה נכון, ההתחלה, וזה בסדר.
<זאב פיקובסקי: יש גם דבר שהוא חידוש רישיונות יצרן, שגם הם צריכים להתבצע על-ידי שירות המזון הארצי.
אלי אלאלוף: אין לי תשובות מספיקות.
אלי אלאלוף: אני מציע ש - - -
<זאב פיקובסקי: לא, מה שאני רוצה להגיד זה שצריך לקבוע - - -
אלי אלאלוף: ירשמו את זה הצוות המקצועי, אבל הכוונה היא ברורה.
אלי אלאלוף: יעל, אם את רוצה להשלים, בבקשה.
<זאב פיקובסקי: דיברנו על זה, וצריך לקבוע כללים איך זה עובר לאט-לאט לשירות המזון הארצי.
<זאב פיקובסקי: צריך לקבוע מנגנון איך זה עובר לאט-לאט לשירות המזון הארצי.
אלי אלאלוף: אז אנחנו אומרים שההצעה של יעל ושלי מתייחסת לסעיף 54.
<רוית ארבל: 54(ב).
<רוית ארבל: יש לנו עוד הערה על 54(ד).
יעל גרמן: את (ד) שינינו ל-90 יום.
<גליה שגיא: כן, אבל יש לנו הערה נוספת.
<גליה שגיא: גליה שגיא, התאחדות התעשיינים.
<גליה שגיא: (ד) שונה, לשמחתנו, ל-90 יום.
<גליה שגיא: אבל אנחנו רוצים לשאול לגבי הסיפה.
<גליה שגיא: סוף הסעיף אומר: "לעניין זה יראו בקשה שהוגשה לאחר החלטה על דחיית בקשה למתן רישיון ובה מסמכים המעידים על השלמת דרישות שניתנו בהחלטה האמורה כהגשת בקשה חדשה".
<גליה שגיא: פה היינו רוצים שני דברים.
<גליה שגיא: היינו רוצים לתחום את זה, שהתשובה להגשת הבקשה החדשה תהיה קצרה יותר, היינו 30 יום.
<גליה שגיא: ובכלל, שאלה כללית, אם בסופו של דבר לא עומדים במועדים האלה, האם יש משהו כנגד?
<גליה שגיא: אחרת אנחנו יכולים לכתוב פה 90, 30 ו-120.
<גליה שגיא: האם אפשר לחשוב על מנגנון שברירת המחדל, אם לא מתקבלת החלטה במשך הזמן הקצוב המקסימלי, אז יראו את היצרן כבעל רישיון?
<גליה שגיא: משהו שיהיה אפשר - - -
<נעה בן שבת: עשו את זה לגבי חידוש הרישיון.
<גליה שגיא: נכון, משם לקחנו - - -
<נעה בן שבת: אבל השאלה היא אם זה - - - זו בקשה ראשונית.
<נעה בן שבת: המפעל לחלוטין מעולם לא נבדק.
<נעה בן שבת: פעם ראשונה שהוא מגיש בקשה, אפשר כבר לראות אותו כבעל רישיון?
<זמר בלונדהיים: זה שונה.
<קריאה: יש פה הבדל מהותי.
<גליה שגיא: לא, לא, אני מדברת על הבקשה החדשה.
<גליה שגיא: דנו בזה 90 יום והחליטו שהוא צריך להגיש דברים אחרים.
<גליה שגיא: הבקשה הנוספת היא בקשה חדשה.
<גליה שגיא: אז אנחנו רוצים לתחום – המשרד מכיר את המפעל, כבר דן בו 90 יום.
<גליה שגיא: בבקשה החדשה אנחנו רוצים לתחום ל-30 יום.
<נעה בן שבת: - - - זה עניין אחד, אבל להגיד שיהיו השלכות לזה שלא ניתנה החלטה במועד, זו בקשה הרבה יותר מרחיקת לכת.
יעל גרמן: מה קורה עם רישיון עסק?
יעל גרמן: בחוק למתן רישיון עסק יש משהו כזה שאומר שבן אדם שמגיש בקשה לרישיון עסק – אם לא נותנים לו את זה בתוך כך וכך ימים – אני לא זוכרת בדיוק, אבל נראה לי שהוא מקבל לפחות רישיון זמני.
<אלי גורדון: את צודקת.
<אלי גורדון: זה במסגרת הרפורמה של חוק רישוי עסקים.
יעל גרמן: אז למה לא לעשות אותו דבר?
יעל גרמן: לקבל רישיון זמני.
<אלי גורדון: יש פה נקודה אחת שצריך לקחת אותה בחשבון.
<אלי גורדון: במהלך 90 יום זה לא שהמשרד נשאר speechless ולא מעביר את התייחסותו.
<אלי גורדון: ברוב המקרים מדובר בדחיות מסוימות שמפעל מקבל ברמה של תכנון תכנית הנדסית תברואית שמגישים.
<אלי גורדון: היה וניתנו דחיות, זאת משמעות הסעיף של - - -
אלי אלאלוף: אחרי 90 יום אמורים להתחיל?
<אלי גורדון: עד 90 יום אנחנו מתחייבים לתת תשובה.
<קריאה: מה קורה אם לא?
אלי אלאלוף: לא, יכול להיות בתוך ה-90 יום פתאום חסר מסמך אחד.
אלי אלאלוף: מתחילים מחדש.
<אלי גורדון: זה לא רק מסמך.
<אלי גורדון: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מדברים רק על מסמך כזה או אחר, אנחנו מדברים על תכניות טכנולוגיות, הנדסיות, מבנים ושרטוטים.
אלי אלאלוף: ממתי מתחילים לספור 90 יום?
<אלי גורדון: 90 יום מתחילים לספור ברגע שהבקשה מגיעה למשרד הבריאות.
<זמר בלונדהיים: מלאה, עם כל המסמכים.
אלי אלאלוף: בקשה עם תיק מלא.
<אלי גורדון: עם תיק.
<אלי גורדון: אני לא יודע אם התיק מלא או לא, אני יודע לדרוש מה יהיה ה-checklist שצריך להיות בבקשה.
<אלי גורדון: אנחנו לא צריכים לעודד איזושהי מגמה שבה מגישים תיק חלקי רק כדי שנספור.
אלי אלאלוף: ברשותך, אני חושב שצריך להתחיל לספור 90 יום מהיום שהמשרד אומר שהתיק מלא.
<זמר בלונדהיים: זה מה שכתוב.
אלי אלאלוף: ברגע שהוא אומר שהתיק מלא.
אלי אלאלוף: אחר-כך זה רק דרישות שהן בדיקות תוצאות שטח.
אלי אלאלוף: דרישות שנובעות מבדיקות שנעשו בשטח או בתיק.
<אלי גורדון: יש תהליך נוסף, בדיקה קודם כל של אותם השרטוטים, אותה גרמושקה, בלשון המקצועית, שזה שרטוט מבנה.
אלי אלאלוף: זו לשון רוסית.
<אלי גורדון: כן, אבל תשאל פה את הנוכחים, כנראה גם בגלל שהדף הוא גדול מאוד – זה שרטוט של כל המפעל – אז זה משהו שמתקבל ומגיע לרמה של 4A.
<אלי גורדון: אותו שרטוט נבדק, יתכן מאוד שעוד בטרם הקמת המפעל.
<אלי גורדון: צריך להבין, אנחנו לא מדברים על מקרה של חידוש, שכבר קיימת פעילות במפעל, אלא מקימים מפעל מאפס.
<אלי גורדון: משמעות הדבר היא שבנו מבנה חדש, ואז יש תכנון.
<אלי גורדון: תעשייה גדולה, בדרך כלל זה מה שהיא עושה.
<אלי גורדון: בחלק מהמקרים מדובר על שכירות של מבנה והתאמת המבנה לתשתית טכנולוגית הנדסית לצורך ייצור מוצר.
<אלי גורדון: כל זה קודם כל מתחיל ברמת התכנון, ברמת השרטוטים.
<אלי גורדון: היה ובתרשימי זרימה ישנם רג'קטים, אז הרג'קטים האלה ניתנים.
<אלי גורדון: ברגע שמחזירים את התיק למגיש הבקשה, הוא אמור להכין את אותו מסמך מחודש, את אותו שרטוט, ולהתאים אותו לדרישות.
<אלי גורדון: אחרי שקיבלנו את התיק, מבחינתנו, אנחנו בודקים את כל השרטוט מחדש.
<אלי גורדון: וזה לא משהו שיש מסמך או איך מסמך, אלא לבדוק את כל תרשים הזרימה, קיום כל התנאים.
<אלי גורדון: לכן אנחנו מבקשים שבמקרה הזה – הסכמנו על 90 יום בהחלט, אבל לא רוצים לעודד את הפרקטיקה של "חפלפ", ולכן הגדרנו מראש שמי שהגיש בקשה לא בצורה מלאה צריך לדעת שהוא נושא באחריות של המתנה של עוד 90 יום, כי מישהו אחר שהגיש אחד אחריו צריך לדעת לעמוד בתהליכי FIFO.
<רוברט סגל: רוברט סגל, התאחדות התעשיינים.
<רוברט סגל: אנחנו ממש לא בעד פרקטיקה של להגיש מסמכים חלקיים על מנת לספור אחר-כך 30 יום.
<רוברט סגל: לא זאת כוונתנו.
<רוברט סגל: מרגע שהתיק מוגש במלואו – ועל כך מדובר, ואפשר לציין את זה – אנחנו מבקשים שהבדיקה החוזרת תהיה קצרה יותר.
<רוברט סגל: אפשר לסיים אותה בתוך 30 יום, ובמקרים מיוחדים 60 יום או כל דבר אחר.
<רוברט סגל: אנחנו מכירים את הפרקטיקה של בדיקה, גם של גרמושקה או תכנית הנדסית, שניתנות בדרך כלל הערות מסוימות על מקטעים מסוימים.
<רוברט סגל: מעטות הפעמים שבהן מחזירים תכנון ואומרים שום דבר לא מתאים ועכשיו צריך לבדוק הכול מחדש.
<רוברט סגל: ולכן עדיין אנחנו חושבים שבקשה חוזרת, כשהתכנית היא רק נדבך אחד מהבקשה הזאת – יש עוד מסמכים ועוד דרישות שצריכות להתמלא – זמן הבדיקה החוזרת יהיה קצר יותר.
<אלי גורדון: רוברט, אני מתנצל, אבל צריך להבין שבסופו של דבר, התכנית מאושרת כל התכנית.
<אלי גורדון: להתייחס למקטע כזה או אחר זה לא נכון כי יתכן מאוד שבתום לב, או לא בתום לב, במכוון או לא במכוון, חלו שינויים בתכנית שלמה.
<אלי גורדון: ולכן לעסוק בפרקטיקה של וידוי שינויים נקודתיים שהיו ברג'קט הקודם, זאת לא פרקטיקה שאני הייתי רוצה לראות אותה.
<אלי גורדון: ולכן, בתור מנהל שירות המזון – שלהצעתכם, יש צורך ליצור פרקטיקה אחידה – אני מבקש מהיושב-ראש להשאיר את הסעיף כמו שהוא כי מהבדיקה הזו נגזרת אחר-כך השקעה קודם כל של היצרן שמבצע את השינויים האלה בפועל.
<אלי גורדון: שתיים, אנחנו מגיעים למצב שבו כשבודקים שרטוט, איזושהי אידאה שמשורטטת מול מציאות בשטח, צריכה להיות הלימה.
<אלי גורדון: אם אנחנו נבוא בטענות שמה שמשורטט לא מתקיים ויגידו לי אבל בדקת ונתת אישור על זה, התכנית הזאת אושרה, למה אתה לא רוצה לאשר לי משהו שבפועל בוצע?
<אלי גורדון: אני מציע לכולנו שכשדברים כאלה מתקיימים, ולא בחידוש, הם יהיו בצורה מסודרת.
<אלי גורדון: זה גם ימזער את הפרקטיקה של ה"חפלפ" ופרקטיקה של טלאי על טלאי.
<אלי גורדון: לטעמנו, אנחנו לא מדברים על הבירוקרטיה, אלא על השלכות רציניות מאוד מאוד.
<אלי גורדון: אחר-כך על ייצור מזון לאורך כל הדרך.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבין בעצמי, ברשותך, מגישים את התיק, הוא מלא.
אלי אלאלוף: עכשיו תיקנו – לא 120 יום, 90 יום.
אלי אלאלוף: מה התגובה שמקבלים אחרי 90 יום?
<אלי גורדון: בודקים את התיק במלואו.
<אלי גורדון: התיק הזה כולל כל מיני מידעים - - -
<אלי גורדון: תשובה יכולה להיות אתה רשאי להתחיל לבנות, או רשאי להתחיל לעבוד ואז נגיע אליך ונוודא שכל מה שמשורטט ומוצג בפועל מתקיים בשטח.
<אלי גורדון: או רג'קט כי תרשימי זרימה טכנולוגיים הנדסיים לא מספיקים ל-capacity.
אלי אלאלוף: ברגע שיש הכול, הוא קיבל אור ירוק, הוא מתחיל לרוץ, זה נפלא.
אלי אלאלוף: ברגע שיש רג'קטים, הוא מחכה 90 יום?
<אלי גורדון: לא, הוא לא מחכה.
<אלי גורדון: הוא צריך קודם כל להשלים, לתקן, ואז להגיש בקשה מחדש.
אלי אלאלוף: בתקופת ה-90 יום הוא מקבל הערות על רג'קטים או תיקונים נדרשים?
<זמר בלונדהיים: כן, רק אם הבקשה נדחית.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבין טוב.
אלי אלאלוף: מה הוא מקבל?
אלי אלאלוף: ברגע שיש הערה מוצדקת, אני תמיד חושב – אז מחדשים את הזמן הספור הזה, את ה-90 יום?
<זמר בלונדהיים: מה שעשינו פה, הבקשה של התעשייה הייתה לתחום את הזמן לבקשות לרישיון.
<זמר בלונדהיים: אגב, זה דבר שאין אותו בהרבה דברי חקיקה, בעיקר בדברי חקיקה עדכניים שבהם הממשלה מקבלת על עצמה - - -
אלי אלאלוף: זה טוב מאוד.
<זמר בלונדהיים: אני בעד זה, אין לי בעיה.
<זמר בלונדהיים: אני רק אומר, זה לא טריוויאלי שעושים את זה.
<זמר בלונדהיים: לא כל הרגולטורים מסכימים - - -
אלי אלאלוף: יש הערה, מה עושים?
<זמר בלונדהיים: יש שני מדרגים.
<זמר בלונדהיים: יש כשמבקשים ממנו השלמת פרטים, נותנים לו הערה.
<זמר בלונדהיים: בכל הדברים האלה השעון לא נעצר.
<זמר בלונדהיים: השעון נעצר בשלב אחד בלבד שבו באופן פורמלי התקבלה החלטה פוזיטיבית לדחייה.
<זמר בלונדהיים: כלומר, זה לא שחסר לי איזשהו פרט וכולי, אלא הבקשה כמו שהיא התקבלה אינה מאושרת.
<זמר בלונדהיים: יש בעיה בגרמושקה בנושא הזה וכולי, נותנים רשימה של פגמים והבקשה נדחתה.
<זמר בלונדהיים: השלב הזה הוא לא שלב התן וקח שחסר לי את זה, תשלים לי פה, למה התכוונת שם?
<זמר בלונדהיים: בשביל זה 90 יום.
<זמר בלונדהיים: זה לא בשלב הזה.
<זמר בלונדהיים: אך ורק אחרי השלב הזה זה מתאפס, ואם הוא מגיש שוב, אז אלי אומר שהם עדיין צריכים - - -
<רוברט סגל: זמר, מה שאתה אומר לא ברור ממה שכתוב פה.
<רוברט סגל: זה קודם כל, זה לא כתוב.
<זמר בלונדהיים: כתוב, שים לב.
<קריאה: התקבלה החלטת דחיית בקשה.
<זמר בלונדהיים: החלטה לאחר דחיית בקשה.
<רוברט סגל: ברור, אבל דחיית בקשה יכולה להיות גם כי חסר מסמך, אף אחד לא אמר שלא.
<זמר בלונדהיים: חבר'ה, אנחנו בחקיקה ראשית.
<זמר בלונדהיים: אנחנו לא יורדים לפרקטיקה של הבורג הקטן.
<זמר בלונדהיים: בפרקטיקה של החיים יש בקשה להשלמת מסמכים.
<זמר בלונדהיים: אנחנו לא נכתוב עכשיו: אבל אם הייתה בקשה להשלמה, או אם היה חסר, או בקשה הבהרה, אז – אנחנו לא יורדים לרזולוציות כאלה.
אלי אלאלוף: יש פה מושג חדש, שהוועדה, או הצוות המקצועי, פשוט דוחה את הבקשה, ואז מתחיל מאפס.
<אלי גורדון: אז הוא מתקן את מה שיש לו לתקן, מגיש מחדש, ואז.
אלי אלאלוף: הוא מתחיל מאפס.
אלי אלאלוף: יש מצבים שאתם מעירים הערות בלי לקרוא לזה דחייה?
<אלי גורדון: בפרקטיקה, גם זה יכול לקרות.
אלי אלאלוף: זה אומר שאתם צריכים לקבוע מצב – מה גורם לדחייה?
אלי אלאלוף: יש בעיה מהותית, או בעיה משנית.
אלי אלאלוף: מה מביא אתכם למצב של דחייה?
<אלי גורדון: קודם כל, כבר היום, בקובץ תקנות, תחת מספר 2.8.4.4, נקבעו כל הדרישות לעניין הסף, מה צריך להיות.
<אלי גורדון: בנוסף לזה, שוב - - -
אלי אלאלוף: אני בעד שבשלב שהצוות המקצועי דוחה את הבקשה, מתחילים לספור 90 יום מאפס.
<רוברט סגל: ללא קשר למהות הדחייה, לסיבה?
אלי אלאלוף: הוא אמר, יש לו תקנה שאומרת - - -
<רוברט סגל: אין קריטריונים.
<אלי גורדון: רוברט, אני לא מסכים אתך.
אלי אלאלוף: אני בעד שיגידו שזה נדחה.
אלי אלאלוף: ברגע שזה נדחה לפי הגדרות קיימות, אז מתחילים לספור 90 יום.
<רוברט סגל: אדוני היושב-ראש, אין היום קריטריונים לדחייה.
<אלי גורדון: לא, רוברט, אני מצטער.
<רוברט סגל: יש דרישות.
<אלי גורדון: יש דרישות, שהן לא סתם דרישות, אלא מפרט מדויק מה צריך להגיש בבקשה.
<אלי גורדון: הזכרנו את אותה תכנית הנדסית תברואית.
<אלי גורדון: ברור שלא כתוב שלא תהיה בו הצטלבות בתהליך זרימה וכולי.
<אלי גורדון: עם זאת, יש את כל דרישות הסף, מה תיק בקשה שמגישים צריך לכלול.
<אלי גורדון: ברגע שמתבצעת בדיקה – ובדיקה מתבצעת – על כל המכלול, ישנם מצבים – ויתקנו אותי אלה שעושים את זה ביומיום – שמזמינים את המתכנן ואומרים לו יש פה שינויים מינוריים שצריך לעשות, בדו-שיח.
<אלי גורדון: אל תשכחו שיש לכם עוד תהליך אחד שלא הזכרנו אותו, הגשת בקשה כשירות – איך הגדרנו אותו?
<אלי גורדון: בדיקה מקדמית.
<אלי גורדון: לדעתי יש גם לזה התייחסות.
<אלי גורדון: נכון להיום, בפרקטיקה, קודם כל מגיעים לפגישה עם נציגים של שירות המזון.
<אלי גורדון: התיק נבדק בגדול – בגדול – ומוודאים שמתקיימים כל התנאים הכלליים לפחות, ואז מגישים בקשה.
אלי אלאלוף: זה נראה לי ברור.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם שאני מבין.
אלי אלאלוף: ברגע שמגישים תיק שהוא מאושר כמלא, אז יש 90 יום לבדיקתו.
אלי אלאלוף: בבדיקה מעמיקה אפשר להגיע לנקודות של בעיות מהותיות, ואז ברגע הזה התיק הופך ללא רלוונטי, לא מתאים ולא מלא, והוא נדחה.
אלי אלאלוף: בדחייה הזאת מתחילים לספור מחדש 90 יום.
אלי אלאלוף: איך אתם מתרגמים את זה בניסוחית?
<אלי גורדון: זה מה שכתוב.
<קריאה: אבל לא כתוב מהותיות.
אלי אלאלוף: תוסיפו את המושגים.
<נעה בן שבת: מאיפה תגיד מה זה - - -
<אלי גורדון: אבל מחר בבוקר - - -
<נעה בן שבת: - - לא קוימה.
<נעה בן שבת: אם היא מינהלית ולא סבירה, זו החלטה מינהלית פסולה, ואז אתם יכולים לתקוף אותה בהרבה דרכים.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים פה על אנשים שמקבלים החלטה מינהלית, הם לא יכולים לדחות את זה על קליפת השום.