GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אורלי, רצית להוסיף נקודה אחת בקצרה.
אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני לא אצא ידי חובתי אם לא אומר תודה גם לליצמן, שבאמת עשה עבודה נהדרת גם בכנסת השמונה-עשרה.
אורלי לוי אבקסיס: שם התחלנו בעצם את יום הפג הבינלאומי.
אורלי לוי אבקסיס: שם התחלנו את כל הנושאים והתכניות.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה שגם יעל היתה, הנושאים האלה נשארו גם על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: יש שני נושאים חשובים שלא נתנו את דעתנו עליהם ובמצב חירום חייבים לתת עליהם את הדעת.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יודע מה קורה בפגיות כאשר יש אזעקות.
אורלי לוי אבקסיס: הפגיות ברובן לא ממוגנות.
אורלי לוי אבקסיס: הורים נשכבים על האינקובטורים.
אורלי לוי אבקסיס: הורים מושכים את הפגים הזעירים, תולשים אותם מהמכשירים ורצים אתם למקום מוגן.
מאיר כהן: נדמה לי שב"צוק איתן" קמה צעקה בברזילי ובסורוקה.
אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי שם בזמן שהיתה אזעקה וד"ר מולי צנגן יספר לכם איך העבירו אותם לתוך מקלטים.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא המקום הכי סטרילי בעולם, לא התנאים הכי טובים.
אורלי לוי אבקסיס: היו שם הורים היסטריים, שרוצים לעשות כל אשר לאל ידם כדי להציל את הרך הנולד הזה.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא נורמלי, זה לא הגיוני שהמדינה תפקיר ככה את העוללים האלה, עם הפחד הנורא גדול של ההורים.
אורלי לוי אבקסיס: בזה חייבים לטפל.
אורלי לוי אבקסיס: הטיפול בקהילה – התחיל ודיבר חבר הכנסת על כך שכאשר הם יוצאים מבתי החולים, פתאום הטיפול בקהילה הוא לא טיפול מותאם.
אורלי לוי אבקסיס: חסרים ניאונטולוגים בקהילה וחסרה שם תכנית עבודה.
מאיר כהן: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי.
מאיר כהן: אנשי משרד הבריאות, אני רוצה שלושה דברים לשאול אתכם, ואנא, תתייחסו בדברים שלכם.
מאיר כהן: האחד, החלטת ממשלה ב-27 בפברואר 2011.
מאיר כהן: נאמר שמ-2011 ועד 2016 יתווספו לבתי החולים לכל הפחות 80 מיטות בשנה.
מאיר כהן: האם החלטת הממשלה מיושמת?
מאיר כהן: הדבר השני שאני מבקש לדעת הוא האם השינוי בקבלת ההחלטה או השינוי הוא בהגדרה.
מאיר כהן: במשרד הבריאות, פג הוא על-פי שבוע הלידה.
מאיר כהן: בביטוח הלאומי הוא על-פי משקל הילוד.
מאיר כהן: האם אי ההסדרה הזה מפריע לכם בהקצאת משאבים או בטיפול בסוגיה הזאת?
מאיר כהן: בבקשה, אדוני.
<פרופ' ארנון אפק: קודם כל, תודה רבה ובאמת תודה רבה לכנסת שמקיימת את הדיונים האלה.
<פרופ' ארנון אפק: אני חושב שעצם קיומם הביא באמת למיקוד בנושא הזה ולשיפור גדול.
<פרופ' ארנון אפק: תמיד יש עוד מה לעשות ואני בטוח שגם מכאן נצא עם משימות להמשך העבודה.
מאיר כהן: ארנון, כדי שנספיק לשמוע את האנשים, חמש דקות יספיקו לך?
<ארנון אפק: קצת יותר.
מאיר כהן: וחצי.
<ארנון אפק: אני אעשה את זה בזריזות.
<ארנון אפק: בגדול יש לנו במדינת ישראל, ברוך השם, מספר רב מאד של לידות.
<ארנון אפק: הפריון במדינת ישראל הוא פריון גבוה, שונה מכל מדינות המערב.
מאיר כהן: חמסה חמסה.
<ארנון אפק: יש לנו הרבה מאד IVF מתוך תפיסה תרבותית של זכות המשפחה שיהיו לה ילדים, ואנחנו לא מגבילים את זה.
<ארנון אפק: יש לנו 28 פגיות ויש לנו כ-142 ניאונטולוגים פעילים, שזה מקצוע במצוקה, כפי שכבר נאמר.
מאיר כהן: סליחה שאני מפריע, כמה טיפול נמרץ יש ב-28 הפגיות?
<שמואל צנגן: ברגע שזה פגייה, זה מוגדר כטיפול נמרץ בילוד.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם יש מיטה, אין לה התקן הנדרש לכוח האדם.
<ארנון אפק: אתם יכולים לראות ששיעור הפגים נמצא בתהליך ירידה, למרות העלייה הברוכה במספר הלידות.
<ארנון אפק: זה כחלק מתהליכים רפואיים שאני חושב שהם נכונים ושקופים.
<ארנון אפק: כשיצאנו לדרך, ואלה הדברים שחברות הכנסת גרמן ולוי דיברו עליהם, עמדנו עם עומסים ואחוזי תפוסה מאד גבוהים בפגיות, חוסר משמעותי בכוח אדם, תשתית מאד מיושנת וחוסר תיאום ברציפות הטיפול בין הפגים לבין האשפוז בקהילה.
<ארנון אפק: אתה דיברת על זה, אדוני, ואני מיד אתייחס גם לזה.
<ארנון אפק: דבר ראשון, קבענו את הסטנדרטים המקצועיים בנושא הזה, עוד בתקופתי כראש מנהל רפואי, ובנינו מודל תמרוץ.
<ארנון אפק: מה החשיבות במודל הזה?
<ארנון אפק: המודל הזה שם על השולחן ומבצע תהליכים סדורים של מדידה, בקרה ואחר-כך תגמול בגין שיפור.
<ארנון אפק: בהתאם לאותו תהליך שבו מינינו – נמצא כאן מועאווייה, שהוא עושה בקרות יחד עם מולי ואנשיו בכל הפגיות בכל שנה כדי לראות מה המצב.
<ארנון אפק: שיהיה לנו סטטוס ונוכל לעקוב אחרי מה שקורה.
מאיר כהן: אני רוצה להסב את תשומת לבך – אני לא יודע למה מוחאים כפיים לזה, אבל אני סתם תוהה.
מאיר כהן: בהנחה שיש בית חולים במקום מסוים שמנהליו הם לא טובים, והוא לא עומד בסטנדרטים, בעצם כל התושבים מסביב סובלים.
מאיר כהן: בוא נניח שבבית הספר שלי היה אומר לי שר החינוך כך: אם אתה מורה לא טוב, אני לא אתן שעות לתלמידים שלך.
מאיר כהן: זה לא מפעל ייצור.
מאיר כהן: זה לא לייצר קופסאות טונה.
מאיר כהן: זה להתעסק עם אנשים.
<ארנון אפק: ראשית, אתה צודק, אבל מה שקורה הוא שזה מאד חשוב למנהלי בתי החולים.
<ארנון אפק: הרי אין מנהלי בתי חולים שלא רוצים להשתפר.
<ארנון אפק: אתה צריך רק לכוון אותם ולתת להם את התמריץ הנכון.
<ארנון אפק: אני אגיד לכם איך עשינו את זה בצורה מתוחכמת.
<ארנון אפק: חשבתי שתשאלו אותי מה קורה במקומות היותר חלשים, שאין להם כסף.
<ארנון אפק: באמת, בשנה הראשונה בחלוקת 20 המיליון הראשונים, הלכנו על הסטטוס הקיים.
<ארנון אפק: בחלוקה השנייה כבר ראינו את השיפור ומי ששיפר קיבל על הדלתא הזו בונוס נוסף.
<ארנון אפק: בסופו של דבר, אתה כל היום משפר.
מאיר כהן: אורלי לוי אומרת: העשירים תמיד מתעשרים, לא?
<ארנון אפק: אבל כאן נתנו למי שהשתפר.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, יש פה ייצוג מאד יפה לפריפריה בחמשת המקומות הראשונים.
מאיר כהן: בסדר, אני יודע.
מאיר כהן: אני מגיב לנתונים בצפון.
<ארנון אפק: לראשונה, לכבוד הוועדה וכהערכה לתרומה שלכם, אנחנו מפרסמים לראשונה את תוצאות הבקרה של 2015.
<ארנון אפק: רבותי, אתם יכולים לראות כל אחד לפי א'-ב' באותה קבוצה.
מאיר כהן: אני מוסיף לך עוד דקה כדי לקרוא את שמות בתי החולים שנמצאים בקצה הפירמידה.
<ארנון אפק: מלמטה, שזה הבסיס – איכילוב, אל מוקסד, אסף הרופא, ביקור חולים, ברזילי, הלל יפה, הסהר האדום, הר הצופים, זיו, לניאדו, מעייני הישועה, נהריה, סורוקה, עין כרם והצרפתי בנצרת.
<ארנון אפק: קבוצת הטובים כוללת את האיטלקי, האנגלי, בני ציון.
מאיר כהן: מה הוא בסיס ביחס לטובים?
<ארנון אפק: עוד מעט אני אראה את השיפור.
<ארנון אפק: כל המערכת השתפרה.
מאיר כהן: זה בדיוק כמו "מספיק" ו"כמעט טוב".
אילנה כהן: זה כמו תכנית ריאליטי.
<ארנון אפק: רבותי, בסוף אנחנו רואים שכולם משתפרים אז אנחנו כבר בכיוון הנכון.
<ארנון אפק: וזאת הכוונה, שכולם ישתפרו.
<ארנון אפק: משנה לשנה אנחנו רוצים לראות שיפור אצל כולם.
<ארנון אפק: הטובים ביותר הם: העמק, כרמל, מאיר, פוריה ושיבא.
<ארנון אפק: אתם יכולים כבר לראות שיש שם בהחלט גם בתי חולים בפריפריה והם מובילים בכל הקטגוריות ומשתפרים.
מאיר כהן: גם שלושה בתי חולים בצפון.
מאיר כהן: מכובד.
<ארנון אפק: אבל חלוקת המשאבים קצת שונה, כי היא לוקחת בחשבון את אלה שהשתפרו הכי הרבה.
<ארנון אפק: אתם יכולים לראות, למשל, שהאיטלקי בנצרת, שהשתפר מאד מאד, ושערי צדק שמאד התקדם – רבותי, אני לא יודע כמה מכם יודעים שבשערי צדק יש 20,000 לידות.
<ארנון אפק: זהו אחד מבתי החולים לנשים, יולדות ומיילדות הגדולים בעולם.
<ארנון אפק: הנה, הם נתנו פוש אדיר קדימה.
מאיר כהן: כמה יש בסורוקה?
<ארנון אפק: 15,000 לידות.
<ארנון אפק: זה גם הרבה מאד.
<ארנון אפק: אתם יכולים לראות שבסוף, המודל הזה גם מקדם שיפור ונותן תמריץ.
<ארנון אפק: אגב, גם שיבא שלא היה מהטובים ביותר בשנה שעברה, עצם העובדה שהם שמעו – אילנה יכולה להעיד לגבי זה שלא תמיד בעבר זה היה בראש מעייניהם.
אורלי לוי אבקסיס: כי הם גם נמדדים.
אורלי לוי אבקסיס: הם יודעים שהמדידה הזאת גם תתפרסם ותביא את התגמול בצד.
אורלי לוי אבקסיס: זה גורם להם להתאמץ יותר.
<ארנון אפק: והנה, היום הם נמצאים בקטגוריה הכי גבוהה.
<ארנון אפק: אנחנו רוצים שגם בעתיד כל המערכת תשתפר.
<ארנון אפק: המבחן שלנו, אגב, הוא בכך שכל המערכת תשתפר.
<ארנון אפק: שגם הבסיס יילך ויעלה.
יעל גרמן: אתה יכול להראות לנו את הפרמטרים, מה השתפר?
יעל גרמן: אני רוצה באופן ספציפי את מספר מקרי המוות.
<ארנון אפק: בסדר, אנחנו נבקש בינתיים לבדוק את הדבר הזה.
מאיר כהן: ארנון, עוד שתי דקות נותרו לך.
מאיר כהן: אנחנו מנסים לשמוע גם את השאר.
<ארנון אפק: אוקיי.
<ארנון אפק: מה היה לנו?
<ארנון אפק: קודם כל, היתה ירידה של 43% באירועי הזיהומים.
<ארנון אפק: אני חושב שזה חלק מהשיפור בתוך המערכת.
<ארנון אפק: נוספו לנו חמישים תקני אחיות חדשות.
<ארנון אפק: אילנה תגיד לי שזה לא מספיק.
<ארנון אפק: את רואה?
<ארנון אפק: אני כבר מכיר אותך.
אילנה כהן: ההפרש בין 3.5 ל-1.4 – תעשה את החשבון.
מאיר כהן: אילנה, תמשיכי בעבודת הקודש שלך וכל פעם תגידי שזה לא מספיק.
<ארנון אפק: הסמכת 75 אחיות בקורס על-בסיסי – עצם העובדה ששמנו את זה כפרמטר, אחיות שיעברו קורס על-בסיסי בניאונטולוגיה, כבר דחף את המערכת להעלות את הצד המקצועי שלה.
<ארנון אפק: 14 מתמחים חדשים בניאונטולוגיה, עוד תקנים למקצועות הבריאות, חדרי הנקה, תשתיות וכן הלאה.
<ארנון אפק: שאלת, חברת הכנסת גרמן – הנה המודל ובסוגריים אתם רואים את מודל 2015.
<ארנון אפק: אנחנו עושים את זה מודל דינמי כך שבשנה הבאה אנחנו הולכים להדגיש יותר את נושא האיכות, הכל בשיתוף פעולה עם מולי ועם אנשיו.
<ארנון אפק: זיהומים ואיכות יהוו 25% מהציון במודל.
<ארנון אפק: כוח האדם – אנחנו נוריד אותו קצת וגם את נושא התשתיות, כי השתפרנו בהן.
<ארנון אפק: אנחנו רוצים לראות יותר איכות ופחות זיהומים בתוך המערכת.
<ארנון אפק: אתם יכולים לראות קצת את השינויים בשטח.
<ארנון אפק: אני מאד שמח על כך.
<ארנון אפק: חלק מהדברים התחילו גם קודם וצריך להגיד את האמת, אבל ברגע שאתה שם משהו בפוקוס, ברגע שביחד עם האוצר אתה שם את זה ונותן את הכסף, תראו איך הדברים נראים אחרת.
יעל גרמן: תראה את הצפיפות.
<ארנון אפק: יש לנו עוד מה להשתפר.
<ארנון אפק: אתם צודקים לגבי המיגון ואגב, נשיא המדינה ביקש ספציפית מהאוצר לתת את הכסף למיגון, גם של ברזילי וגם של סורוקה, של הפגיות.
<ארנון אפק: השינוי בבית החולים כרמל.
<ארנון אפק: אתם יכולים לראות שהוא בתהליכי בינוי.
<ארנון אפק: לניאדו יוצא לדרך.
<ארנון אפק: אנחנו באמת באיזושהי תנופה במקום הזה ויש מה לעשות.
<ארנון אפק: עוד תשובה אחת לפני שאני מסיים, לחבר הכנסת אבו מערוף.
מאיר כהן: רבותי, הישיבה היא עד 15:10 ואני רוצה לשמוע אנשים שבאו במיוחד.
אורלי לוי אבקסיס: למה 15:10?
יעל גרמן: אני גם לא אוותר על מספר מקרי המוות כי זה קריטי.
<ארנון אפק: אנחנו בודקים בינתיים.
מאיר כהן: בסדר, עד 15:15.
מאיר כהן: ארנון, בבקשה.
<ארנון אפק: בשנה הבאה, אחד היעדים והמשימות של משרד הבריאות זה רצף הטיפול בין בתי חולים לקהילה, ואנחנו הולכים לעשות שחרור יזום.
<ארנון אפק: כלומר, לפני שהפג משתחרר, כבר עושים תיאום מול הקהילה בשחרור של ההורים.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לבדוק את הסרגל.
מאיר כהן: מולי צנגן, בבקשה, אדוני.
מאיר כהן: תציג את עצמך לפרוטוקול.
<שמואל צנגן: אני יושב-ראש האיגוד של הניאונטולוגים ואני גם מנהל הפגייה בברזילי.
<שמואל צנגן: רציתי קצת לתת נתונים למקד את הנושאים.
<שמואל צנגן: כמו שאתם רואים, נעשו דברים אבל יש עוד הרבה מה לעשות.
<שמואל צנגן: במדינת ישראל, תמותת הפגים מתחת למשקל של 1.5 קילו עומדת על 17%.
<שמואל צנגן: הנתון הזה לא השתנה, לצערי הרב, בעשר השנים האחרונות.
<שמואל צנגן: אנחנו תקועים על המספר הזה.
יעל גרמן: הזיהומים ירדו והצפיפות קטנה.
אורלי לוי אבקסיס: כוח אדם.
<שמואל צנגן: יש לנו פי 2 עד 4 יותר זיהומים, פי 2 יותר דימומים בחדרי המוח וסיבוכים נוירו-התפתחותיים.
<שמואל צנגן: עשינו מאמר משווה לאוסטרליה, קנדה, יפן, שבדיה, שוויצריה, ספרד ובריטניה, ולצערי הרב אנחנו לא נמצאים, בניגוד למודל התמריצים של הפגיות, לא היינו מקבלים בונוס.
מאיר כהן: אתה משבית את השמחה.
מאיר כהן: אני לא אומר את זה בציניות אלא באמת.
אורלי לוי אבקסיס: מכניס לפרופורציה.
מאיר כהן: עד לשמיעת דבריך באמת הייתי באיזו תחושה של התקדמות.
מאיר כהן: אתה מטיח בפנינו מציאות מאד קשה.
<שמואל צנגן: אני שם את המציאות.
מאיר כהן: בבקשה, אדוני, רק תנסה לגעת בסיבות למציאות הזאת.
<שמואל צנגן: הסיבות העיקריות למציאות, כפי שאנחנו רואים אותן – במאמר מוסגר אני רוצה להגיד שיש פעילות שנעשית.
<שמואל צנגן: חשוב מאד לשים את הפיל על השולחן, כדי שכולם יראו אותו.
<שמואל צנגן: הבעיה העיקרית היא המחסור בכוח אדם.
<שמואל צנגן: אני שמח שאילנה באה ומכבדת אותנו בנוכחותה.
<שמואל צנגן: היא בטח תוסיף.
<שמואל צנגן: המחסור הקריטי באחיות.
<שמואל צנגן: אם בכל המדינות שציינתי, על פג מונשם יש אחות אחת, אולי אחות על שני פגים, הרי במציאות שלנו יש אחות אחת על ארבעה עד שמונה פגים.
<שמואל צנגן: המצב הזה לא מאפשר לאחות לתכנן את הטיפול בתינוק כמו שצריך.
<שמואל צנגן: הרי היא צריכה לרוץ מאחד לשני.
<שמואל צנגן: הפגים האלה כל הזמן מורידים סטורציה.
<שמואל צנגן: הם דינמיים.
<שמואל צנגן: כל הזמן יש ירידה בדופק שלהם וצריך לטפל בהם.
<שמואל צנגן: האחיות פשוט לא מספיקות לתת את הטיפול המטבי לכל הפגים.
<שמואל צנגן: הן לא זמינות.
<שמואל צנגן: הן אחיות מצוינות, האחיות הכי טובות שיש לנו.
מאיר כהן: אדוני אומר שאחת הסיבות לתמותה היא חוסר כוח אדם.
<שמואל צנגן: כן, בהחלט.
<שמואל צנגן: האמירה היא חד-משמעית.
מאיר כהן: זאת אמירה קשה וחד-משמעית.
<שמואל צנגן: זה, לדעתי, מביא לכך שהסיכון לתמותה של פגים בארץ שלנו הוא פי 2 עד 4 ממדינות אחרות.
מאיר כהן: אני מודה לך, אבל זה איום ונורא.
<שמואל צנגן: זאת המציאות.
<שמואל צנגן: לא צריך להיכנס לפאניקה.
מאיר כהן: אף אחד לא נכנס לפאניקה, אבל תפקידנו להגיד שזה איום ונורא.
<שמואל צנגן: נוסיף לזה את נושא התשתיות.
מאיר כהן: חיי אדם.
<שמואל צנגן: במקום שיהיה מרחק של מטר וחצי עד שניים בין האינקובטורים, המרחק הוא 80-60 סנטימטרים.
<שמואל צנגן: והרי לנו סיבות תשתיתיות שבהחלט מהוות, לדעתנו, את הסיבה העיקרית לתוצאות העגומות האלה.
<שמואל צנגן: חשוב להגיד שאנחנו לא מתבכיינים ועם מיעוט כוח האדם שלנו אנחנו נוקטים בפעולות לשיפור האיכות.
<שמואל צנגן: יש את הפרויקט שהאיגוד מוביל, שנקרא "לגעת באפס".
<שמואל צנגן: למרות המצב אנחנו מנסים להביא לשינוי תרבותי ולעשות את המקסימום שאפשר.
<שמואל צנגן: התוצאות, כפי שצוין פה, נותנות את אותותיהן.
<שמואל צנגן: גם זה הוצג, גם לרוני גמזו וגם בהמשך לארנון אפק.
<שמואל צנגן: הפרויקט הזה הוריד את הזיהומים הנרכשים ב-30%, אבל עדיין הזיהומים במדינת ישראל הם 18.9 לפגים מתחת לקילו וחצי, פי 2 עד 4 יותר.
<שמואל צנגן: כלומר, בעוד אנחנו משתפרים, חברינו משתפרים כפליים ויותר.
<שמואל צנגן: אנחנו עדיין נמצאים בפער.
מאיר כהן: מולי, תודה רבה אדוני.
מאיר כהן: הארת את עינינו.
מאיר כהן: אני אבקש מאלעד ממשרד האוצר.
אורלי לוי אבקסיס: אם אפשר רק לרגע לשמוע את ההורים.
מאיר כהן: אנחנו נשמע את ההורים בהמשך.
מאיר כהן: העלה מולי טענה קשה מאד, שהיא בעצם טענה תקציבית.
מאיר כהן: אפשר להגיד כך, אילנה?
מאיר כהן: לא נותנים מספיק כסף.
אילנה כהן: כן, אבל אני תכף אתאר את זה.
מאיר כהן: האם היה שיח בתקציב האחרון סביב הוספת תקנים, שהם במיוחד לפגיות?
<אלעד מסאסא: יש סיכום של 11 תקנים שאני מכיר.
מאיר כהן: 11 תקנים?
<אלעד מסאסא: כן.
<אורן פרלסמן: מדובר על אחיות מומחיות.
<אלעד מסאסא: מדובר על 11 אחיות מומחיות.
אילנה כהן: זה לא קשור.
<אלעד מסאסא: אבל חוץ מזה אין תקינה מיוחדת לפגיות.
מאיר כהן: האם היתה דרישה ממשרד הבריאות לתוספת?
<אלעד מסאסא: לא שאני מכיר.
מאיר כהן: שתי עובדות קשות גילינו היום: האחת, יש תמותה.
<אלעד מסאסא: שינוי תקינה זה משהו שמעוגן בהסכם קיבוצי.
מאיר כהן: אני רוצה לשמוע עוד מנהלי מחלקות ואחרי זה נעבור להורים.
מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את ד"ר אריה סימונדס מבית חולים לניאדו, בבקשה, אדוני.
<אריה סימונדס: שלום, תודה רבה על היוזמה הזאת.
<אריה סימונדס: הנושא של הפגים מאד חשוב.
<אריה סימונדס: הוא מצוין בארץ ואני מודה לכם על הזמן שנתתם בשביל זה.
<אריה סימונדס: כמו ששמענו, אנחנו במצב קשה של מחסור בכוח אדם.
<אריה סימונדס: יש אנשים עם רצון, שממש נותנים את כל הלב שלהם.
<אריה סימונדס: יש צוות של רופאים, של אחיות ושל כוח אדם, שמשקיעים יום ולילה, שבתות, חגים והכול.
<אריה סימונדס: עם המשאבים שיש לנו אנחנו מנסים לעשות הכול, אבל יש בוודאי צורך להוסיף עוד תקנים לאחיות, עוד תקנים לרופאים, להוסיף יותר מתמחים ולהמשיך עם הדרך שאנחנו הולכים כדי ממש לשפר את המצב ולהגיע לתוצאות הכי טובות האפשריות, בשביל הפגים והילודים החולים שאנחנו מטפלים בהם.
מאיר כהן: אתה מחזק את הדברים של מולי?
<אריה סימונדס: כן.
מאיר כהן: יש לכם בעיה של חוסר כוח אדם?
מאיר כהן: אתה רואה את הקשר הישיר בין בעיית התקינה לבין הדריכה במקום?
<אריה סימונדס: אני עבדתי בארצות הברית לפני זה וראיתי מה שהיחס בין הצוות לחולה שונה.
מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את ד"ר אורנה רימון מבית החולים קפלן.
<אורנה פלידל –רימון: אני חושבת שאחד הדברים שצריך לעשות, זה להשוות את התקינה של האחיות כמו שיש בטיפול נמרץ ילדים.
<אורנה פלידל –רימון: התקן שם הרבה יותר גבוה, מספר האחיות הרבה יותר גבוה ממה שאנחנו מקבלים כרגע.
מאיר כהן: סליחה, אני מבקש לחזור על הדברים.
מאיר כהן: לרגע התנתקתי.
<אורנה פלידל –רימון: אני חושבת שאחת הבעיות של מחסור באחיות אצלנו היא שהתקינה אצלנו לא מוכרת כטיפול נמרץ.
<אורנה פלידל –רימון: אם ילד בן חודש שוכב בטיפול נמרץ ילדים, התקינה של האחיות שם היא 3.5 אחיות למיטה.
<אורנה פלידל –רימון: לעומת זאת אצלנו, אם הוא יהיה בן חודש, אבל הוא נולד בשבוע ה-28, התקינה תהיה 1.4.
<אורנה פלידל –רימון: המקצוע מאד קשה.
<אורנה פלידל –רימון: האחיות עובדות מאד קשה.
<אורנה פלידל –רימון: זה לא מאפשר לאחיות האחראיות לתת להן שבת חופש.
<אורנה פלידל –רימון: הן עובדות שישה ימים בשבוע ולא מחזיקות מעמד.
<אורנה פלידל –רימון: אתה מכשיר צוות, הוא לא עומד בתנאי העבודה הקשים ופורש.
<אורנה פלידל –רימון: אנחנו כל הזמן מפגרים וכל הזמן מסתובבים סביב הזנב שלנו.
<אורנה פלידל –רימון: אין ספק שזה אחד הגורמים, כמו שציין מולי.
מאיר כהן: אנחנו מבקשים לשמוע את דפנה חברוני, מבית חולים הר הצופים.
<דפנה חוורוני: הזעקה של האחיות הוצגה פה בפני כולם.
<דפנה חוורוני: אני רוצה באמת לחזק ולהצטרף.
<דפנה חוורוני: אחיות הפגייה הן אחיות מסורות, איכותיות ומקצועית.
<דפנה חוורוני: באמת, התוצאות הטובות הן תוצאה של העבודה המסורה שלהן.
<דפנה חוורוני: להכשיר אחות בפגייה כדי שתוכל להיות אחראית בטיפול נמרץ, לוקח כחמש שנים.
<דפנה חוורוני: זו הכשרה ארוכה מאד.
<דפנה חוורוני: ראשית, כמו שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי, אנחנו מממנות בעצמנו את ההכשרות.
מאיר כהן: גברתי, שאלה אחת ברשותך.
מאיר כהן: כשאת מדברת על הכשרה, מי נקלט להכשרה, מי מממן את ההכשרה וכמה זמן זה לוקח במשך השבוע?
מאיר כהן: כמה ימים בשבוע צריכות האחיות לעזוב את המיטה ולהגיע להכשרה?
<דפנה חוורוני: ההכשרה היא תוך כדי העבודה.
<דפנה חוורוני: כל פגייה מצאה לעצמה תכנית אחרת.
מאיר כהן: אין סילבוס של משרד הבריאות או של האוניברסיטה?
<דפנה חוורוני: יש ארבע שנים של בית ספר לסיעוד, שאותו כל האחיות מסיימות.
<דפנה חוורוני: זו ההכשרה הבסיסית.
מאיר כהן: את דיברת על הכשרה של עוד חמש שנים טיפול נמרץ.
<דפנה חוורוני: מתוך זה יש שנה של קורס על-בסיסי לטיפול נמרץ.
<דפנה חוורוני: בדרך כלל אחות תצא לזה בין שנה לשנה וחצי אחרי שהיא הוכשרה במחלקה.
<דפנה חוורוני: בתוך ההכשרה הזאת היא אחות נוספת תקופות ארוכות.
מאיר כהן: מי מממן את ההכשרה הזאת?
<דפנה חוורוני: זה על חשבון המחלקה.
אורלי לוי אבקסיס: או האחיות.
<דפנה חוורוני: בשלב שבו אנחנו בתוך המחלקה, זאת הכשרה על חשבון המחלקה.
<דפנה חוורוני: כשהיא יוצאת לקורס על-בסיסי זה על חשבונה.
<דפנה חוורוני: יש בתי חולים שמשתתפים במעט, אבל לצערי משרד הבריאות בשנים האחרונות לא מממן בכלל.
<דפנה חוורוני: וזה חבל.
<דפנה חוורוני: משום שזה עולה הרבה כסף והאחות משקיעה הרבה מאד כדי להיות מוכשרת לטובת הפגים.
<דפנה חוורוני: גם אחר-כך התהליך מאד ארוך.
<דפנה חוורוני: התהליך קשה נפשית ופיזית.
<דפנה חוורוני: אני חושבת שהאחיות גם לא מתוגמלות כמו שצריך.
<דפנה חוורוני: אם אנחנו רוצים לפתח אותן עוד ואנחנו משקיעים המון בתכניות רבות, גם כדי להדריך את ההורים וגם כדי ליצור קשר עם הקהילה, זאת הכשרה מאד מאד גדולה, שנעשית בעיקר על חשבוננו.
מאיר כהן: תודה רבה, לך, גברתי.
מאיר כהן: תציגי את עצמך לפרוטוקול, בבקשה.
<רומי שחורי: אני יושבת-ראש עמותת לה"ב.
<רומי שחורי: אני אימא לפגה שנולדה לפני שש שנים בשבוע ה-29, 700 גרם.
מאיר כהן: סליחה, אבל אני עדיין מחכה לתשובה על ההסדרה בהגדרות הביטוח הלאומי, המשקל מול השבוע בהריון.
<רומי שחורי: היום הבת שלי כבר בת שש ועברנו כברת דרך.
<רומי שחורי: אני תמיד מתרגשת להגיע לכאן, וזאת כבר פעם שלישית שלי, כי אנחנו מדברים פה על פגים ועל ילדים, אבל בשבילנו אלה הילדים שלנו.
<רומי שחורי: בעצם, הפגייה היא סוג של ניפוץ חלום של הריון בריא ותקין.
<רומי שחורי: הילדים האלה מתחילים את החיים שלהם במצוקה מאד מאד גדולה.
<רומי שחורי: המצוקה של הצוותים והמצוקה של האחיות היא גם המצוקה של ההורים, בסופו של דבר.
מאיר כהן: "ניפוץ חלום" קראת לזה.
מאיר כהן: וואוו.
מאיר כהן: איזו הגדרה.
<רומי שחורי: אנחנו חווים את המצוקות של הרופאים והאחיות שעושים עבודת קודש.
<רומי שחורי: אין לנו אף ביקורת כלפיהם, אבל יום יום בפגייה אני הייתי עם הבת שלי 110 ימים.
<רומי שחורי: עברו שש שנים ואני עדיין זוכרת את זה כאילו זה היה עכשיו.
<רומי שחורי: המצוקות בפגיות, הזיהומים – הבת שלי עברה זיהום שנקרא נק – זאת דלקת במעי.
<רומי שחורי: בעקבותיה היא עברה ניתוחים ודרך מאד מאד ארוכה.
<רומי שחורי: כל הנושאים שעומדים היום על הפרק, כולם נוגעים לכל ההורים.
<רומי שחורי: אם זה המצוקה בפגיות, אם זה בנק חלב-אם, שיכול להיות שהיה מונע מהבת שלי לחלות בזיהום הזה במעי.
<רומי שחורי: גם אחרי שמשתחררים וכל הטיפול בקהילה – ההורים נאלצים לפעמים לעזוב מקומות עבודה.
<רומי שחורי: אני לא עבדתי שנתיים אחרי הפגייה.
<רומי שחורי: פשוט טיפלתי בבת שלי, בתיק הרפואי שלה.
<רומי שחורי: אף אחד לא הוביל אותי, אף אחד לא כיוון אותי למי צריך ללכת.
<רומי שחורי: פעמיים-שלוש בשבוע מעקבים.
<רומי שחורי: הפגות לא נגמרת כשיוצאים מהפגייה.
<רומי שחורי: זה ממשיך שנתיים וגם הלאה אחרי זה.
<רומי שחורי: מיגון פגיות – אני גרה בעוטף עזה, עכשיו בקיבוץ ארז.
<רומי שחורי: אז גרתי בקיבוץ נירים והבת שלי נולדה באיכילוב כי הפגיות בסורוקה ובברזילי היו סגורות לקבלת הורים נוספים.
<רומי שחורי: המיגון הוא גם הצלת חיים, אבל כשהורה צריך ללדת רחוק מהבית, אנחנו היינו צוחקים על זה ביני לבין בעלי, שנפשוט רגל לפני שנחזור הביתה.
<רומי שחורי: צריך לדאוג גם לפגה, שנמצאת בפגייה, וגם לכל התפעול סביב זה – נסיעות ארוכות הביתה.
מאיר כהן: רומי, מה שלום בתך היום?
<רומי שחורי: היא נהדרת.
<רומי שחורי: כבר בכיתה א'.
מאיר כהן: עם אימא כזאת – בטוח.
מאיר כהן: מה משקלה?
<רומי שחורי: תקין.
מאיר כהן: רציתי לספר לך שהבן הבכור שלי, יפתח, נולד במשקל 2 קילוגרם.
מאיר כהן: זה היה לפני 32 שנים.
מאיר כהן: היום הוא 1.90 מטר.
מאיר כהן: כזה בריון.
מאיר כהן: אני לא מאמין שפעם הוא היה כזה קטן.
<רומי שחורי: היא עדיין מתחת לאחוזון 3 בגובה, מתחת לגרף.
מאיר כהן: כל הדברים הטובים באים באריזות קטנות.
<רומי שחורי: היא בהחלט נהדרת ובזכותה אני יושבת-ראש העמותה כבר שלוש שנים.
<רומי שחורי: אנחנו עושים פה עבודה מדהימה בעמותה.
מאיר כהן: תודה רבה לך, רומי.
מאיר כהן: מרגש.
מאיר כהן: אני מבקש לשמוע את נעמי, אחות אחראית בפגייה בשניידר.
מאיר כהן: נכנס לדיון חבר הכנסת אייכלר.
מאיר כהן: ברוך הבא, אדוני.
<נעמי אלכאוי: חשוב לי להשמיע את הדברים שלי.
מאיר כהן: את רשומה כאן.
מאיר כהן: היינו מגיעים אלייך או שלא, אבל טוב שהקדמת.
מאיר כהן: אני מבין שאתם הפגייה הגדולה ביותר.
<נעמי אלכאוי: נכון.
<נעמי אלכאוי: אני עובדת כ-35 שנה בפגייה של בית החולים שניידר.
<נעמי אלכאוי: מה שאני רואה הוא שאם אני לוקחת אחות אני מחזקת את דפנה.
<נעמי אלכאוי: אחות שסיימה ארבע שנים, לוקח עוד שנה להכשיר אותה לפגייה.
<נעמי אלכאוי: אם אני רוצה לשלוח אותה אחר-כך לקורס על מנת שתלמד הרבה מיומנויות, זה לוקח כמעט עוד שנה.
<נעמי אלכאוי: אז היא לומדת על חשבונה כי גם אם אני נותנת לה יום לימודים, אני לא יכולה בפועל לתת אותו כי היא אחת מהצוות.
<נעמי אלכאוי: בנוסף, יש לנו קורס הנקה.
<נעמי אלכאוי: יש מודעות מאד מאד גבוהה להנקה ויש לי יועצות הנקה, אבל הן צריכות לצאת כאחת מתוך שתי אחיות שמטפלות בחדר של 12 ילדים.
<נעמי אלכאוי: בנוסף, בגלל שאנחנו בית חולים שלישוני, אנחנו מקבלים המון ילדים מכל הארץ.
<נעמי אלכאוי: ילדים עם בעיות נוירולוגית, בעיות כירורגיות, בעיות לבביות וזה מצריך אותנו לטיפול מאד יסודי, מאד עמוק ועם המון צוות.
<נעמי אלכאוי: זה בלתי ניתן.
<נעמי אלכאוי: לפעמים אנחנו מגיעים למצב שזה בלתי ניתן.
מאיר כהן: סליחה, חברת הכנסת גרמן הולכת לשדולה.
מאיר כהן: שתבינו, הנושא כל-כך חשוב ומי שיוצא הוא רק בגלל שיש עכשיו דיון בשדולה או משהו מקביל.
מאיר כהן: מי שמגיע, מגיע מוועדות מקבילות.
מאיר כהן: חלילה, שלא תחשבו שהולכים לשתות קפה.
מאיר כהן: הנושא הוא חשוב מכדי שנצא.
<נעמי אלכאוי: יש לנו רק שלושה חדרי טיפולים ויש שתי אחיות על עשרה ילדים, מתוכם לפחות שבעה מונשמים.
<נעמי אלכאוי: אם הם לא מונשמים, הם חולים מאד בבעיות לבביות מאד קשות או במחלות אחרות קשות.
<נעמי אלכאוי: אנחנו מעולם לא אמרנו "לא" לבית החולים.
מאיר כהן: כמה שנים את עובדת?
<נעמי אלכאוי: מגיל 19.
<נעמי אלכאוי: אני בת 59.
מאיר כהן: יש לך מרץ.
מאיר כהן: ואיך שומרים על כזה מרץ בעבודה בפגייה?
<נעמי אלכאוי: אני אוהבת את הפגים.
<נעמי אלכאוי: הפגים הם בעצם העתיד שלנו.
מאיר כהן: במשפט אחד, מה הלקות הגדולה שאנחנו יכולים לעזור בה?
מאיר כהן: התקנים?
<נעמי אלכאוי: הקשר בין כוח אדם לזיהומים, בין כוח אדם לטיפול המטבי בפגים זה קשר ישיר.
<נעמי אלכאוי: גם לקהילה.
<נעמי אלכאוי: אנחנו עושים קשר עם הקהילה והתחלנו את זה לפני שנה.
<נעמי אלכאוי: זה קשר מאד ישיר וחייבים להרים אותו למעלה.
<נעמי אלכאוי: עוד דבר אחד חשוב, התמריץ.
<נעמי אלכאוי: איך אני אוכל לשכנע אחות לבוא לפגייה ולא למחלקה אחרת?
<נעמי אלכאוי: תודה רבה לכם.
מאיר כהן: יש לנו עוד שתי דקות עד שאנחנו עוברים לסיכומים.
אילנה כהן: נראה לך שאני לא אדבר?
אורלי לוי אבקסיס: נראה לך שאנחנו נעבור ועדה בשקט בלי אילנה?
מאיר כהן: אילנה כהן, שימי לב.
מאיר כהן: אנחנו מסיימים בדיוק בשלוש ורבע.
מאיר כהן: בהנחה שאת תדברי לפחות שלוש דקות, לקחתי כבר מקדם פאניקה.
מאיר כהן: את תדברי, גברתי, אנחנו לא נוותר עלייך.
ישראל אייכלר: חברת הכנסת לשעבר.
<שירי כלפון קרטין: אני מהוועד המנהל של עמותת לה"ב.
מאיר כהן: את מאותה עמותה של רומי?
<שירי כלפון קרטין: כן.
<שירי כלפון קרטין: וגם אני אימא לפגה בת שש.
<שירי כלפון קרטין: אני רציתי להדגיש גם את הנושא של המעקב של אחרי.
<שירי כלפון קרטין: זה התחום שבו אני עוסקת בעמותה, בשיתוף עם משרד הבריאות, המחלקה להתפתחות הילד.
<שירי כלפון קרטין: כל הפגים משתחררים ולא מקבלים רצף טיפול.
<שירי כלפון קרטין: הפגים שמשתחררים יש להם המון קשיים התפתחותיים אחר-כך.
<שירי כלפון קרטין: כמובן שבשנתיים הראשונות זה סוער.
מאיר כהן: זאת הערה חשובה מאד.
מאיר כהן: כשאת אומרת "רצף טיפול", למה את מתכוונת?
<שירי כלפון קרטין: אני מתכוונת לכך שברגע שהם יוצאים מהפגייה - - -
מאיר כהן: הם לא יוצאים ככל תינוק אחר.
מאיר כהן: הם לא צריכים לבוא פעם בשלושה חודשים אלא הרבה יותר.
<שירי כלפון קרטין: הם יוצאים עם תינוק שיש לו הרבה צרכים רפואיים והתפתחותיים.
<שירי כלפון קרטין: צריך לקדם, צריך לעזור להם עם זה.
<שירי כלפון קרטין: גם הפגים בכל שבוע – הפגים הצעירים יותר יש להם יותר קשיים.
<שירי כלפון קרטין: פגים עם סיבוכים, יש להם יותר קשיים.
<שירי כלפון קרטין: איגוד הניאונטולוגים עבד על חוזר מבורך ואנחנו נתקלים יום יום בקשיים של הורים לקבל טיפול מתאים ולקבל טיפול מהיר.
<שירי כלפון קרטין: דיברנו על זה בחוץ שכל אחד מאתנו יש לו הסיפור שלו, עם הפג הפרטי שלו ועם קשיי ההתפתחות.
<שירי כלפון קרטין: פג זה לא תינוק שנולד, יוצא מהפגייה והוא כמו תינוק רגיל.
מאיר כהן: כן, זה ברור לנו.
מאיר כהן: תודה, גברתי, זה ברור.