GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: משרד המשפטים, אתם אמרתם לגבי עניינים אחרים שתבדקו את האפשרות של העברת ההנחיות לעיון הציבור או להתייעצות עם ארגונים וקביעת הנחיות.
<נעה בן שבת: השאלה אם דבר כזה יכול להיות אפשרי.
<זמר בלונדהיים: קודם כל, זו לא שאלה למשרד המשפטים מהבחינה הזאת.
<זמר בלונדהיים: כמובן שאין בזה בעיה, אבל משרד הבריאות צריך להגיב.
<זמר בלונדהיים: אני לא בטוח שבכל מקום צריך לכתוב את זה, וגם הרבה רגולטורים עושים את זה גם בלי לכתוב.
<זמר בלונדהיים: פה, להבנתי, השאלה הייתה אם זה ימוספר ויפורסם באופן מסודר.
<זמר בלונדהיים: נדמה לי ש- - - יעשו את זה.
<רוית ארבל: גם ההערות.
<נעה בן שבת: המספור צריך להיות באופן מסודר בכל מקרה.
<נעה בן שבת: המספור הוא בשביל שזה יהיה מסודר.
<נעה בן שבת: קודם דיברו על התייעצות עם הציבור.
<רוית ארבל: התייעצות עם גורמי עניין בציבור.
<זמר בלונדהיים: לא התייעצות, פרסום להערות הציבור.
<נעה בן שבת: פרסום טיוטה.
<זמר בלונדהיים: לגבי זה משרד הבריאות צריך להגיד את עמדתו.
<זמר בלונדהיים: לי, כמובן, אין התנגדות.
אלי אלאלוף: מה שנראה הגיוני, לא – בואו נמשיך.
<רוית ארבל: אז מה התשובה?
<זמר בלונדהיים: משרד הבריאות צריך להשיב.
<זמר בלונדהיים: לי, כמובן, אין בעיה, אבל לא אני כותב את ההנחיות, אז אני לא הגורם שצריך לענות.
<אלי גורדון: גם היום בכתיבת הנחיות, אנחנו מעבירים אותן בשגרה, בפרקטיקה, למפוקחים ולהערות הציבור, לכל בעלי העניין.
<אלי גורדון: הפרקטיקה הזאת תישאר, אני לא חושב שיש מקום לכתוב את זה בחוק.
<גליה שגיא: זה שזה נעשה היום, זה נכון, אבל זה פרסונלי.
<גליה שגיא: ברגע שמנהל שירות המזון יהיה אחר, אם החוק לא מחייב, זה יכול להיות פתוח, ולכן אנחנו מבקשים - - -
אלי אלאלוף: לא מחליפים עובדים טובים.
<רוית ארבל: אז התשובה היא שלילית?
<רוית ארבל: לא תהיה לזה התייחסות בחוק?
אלי אלאלוף: לא, הוא אומר שיש נהלים שעושים את זה.
<גליה שגיא: לא, הוא לא אומר שאלו נהלים, הוא אומר שזו פרקטיקה נהוגה, אבל זה לא מעוגן - - -
<רוית ארבל: היום למשל זה לא ממוספר, יש הנחיות, יש - - -
<זמר בלונדהיים: חבר'ה, אנחנו לא נכתוב בחקיקה שההנחיות ימוספרו וכולי.
<קריאה: זה לא העניין המרכזי.
<אלי גורדון: חברים, ההערה המרכזית, אם אני מבין - - -
אלי אלאלוף: יש לי הצעה, אלי, ברשותך.
אלי אלאלוף: יש היגיון.
אלי אלאלוף: רשמו, ירשמו.
אלי אלאלוף: זה לא חייב להיות בחקיקה, כי זה נראה כל כך הגיוני.
<אלי גורדון: זה טריוויאלי.
אלי אלאלוף: אולי נתייחס לזה בצוות המקצועי בהמשך.
אלי אלאלוף: בבקשה, רצית.
<רז הילמן: רז הילמן מאיגוד לשכות המסחר.
<רז הילמן: הסעיף הזה לא מייצר את ההגבלה על נותן הרישיון כמו שאנחנו חושבים שהיא צריכה להיות.
<רז הילמן: כי מה שעושה הסעיף, הוא אומר שמנהל שירות המזון יכול לקבוע כללים, ואיפה שהוא קבע כללים צריך לפעול לפי הכללים האלה, אבל במקומות שבהם מנהל שירות המזון לא קבע כללים, נשארת פתוחה הדרך בפני נותן הרישיון לתת כללים פרטניים.
<רז הילמן: זה מבחינתנו פספוס גדול, כי צריך להיות ברור שאי-אפשר שנותן רישיון ייתן איזושהי הגבלה שהיא לא על דעת מנהל שירות המזון.
יעל גרמן: אתה רוצה להוריד את המילה "רשאי"?
<אלי גורדון: ההערה הזו הועלתה גם בשיח בינינו.
<אלי גורדון: היה יותר ממפגש אחד במהלך החודשים האחרונים עם כל בעלי העניין, אפרופו שיתופי פעולה והקשבה.
<אלי גורדון: צריך להבין שהוראות ברמה של רישיון יצרן או מגבלות כאלה או אחרות ניתנות לא רק כי מישהו רוצה להחמיר במצב, אלא בכדי שבחלק מהמקרים לתת לאותו יצרן להמשיך לעבוד תחת תנאים, שהם יכולים להיות פרטניים ביותר, למפעל הזה, למקום הזה.
<אלי גורדון: לכן אני מבקש מאדוני דבר אחד, להבין שזה לא תמיד כי אנחנו רוצים לנהוג בקשיחות, אלא גם לאפשר, תחת ניהול סיכונים הגיוני וסביר, להמשיך לעבוד.
<אלי גורדון: ולכן שיקול הדעת של המפקח או של מהנדס מחוזי שמבצע עבודה, שבודק את המפעל ומכיר את ההיסטוריה שלו – צריך להשאיר אותו פה.
<אלי גורדון: אחרת אנחנו נגיע לקצה השני ההפוך, שהכול יהיה אחד לאחד.
<אלי גורדון: אמנם זה יהיה יפה מאוד ברמת הנהלים, אבל ברגע שנמחק לגמרי את שיקול הדעת של הגוף שמפקח ורואה בעיניים שלו וברגליים שלו חש את המקום, אנחנו פשוט מאוד נגיע למצב הפוך – יהיו רג'קטים ולא תהיה הנפקת רישיונות.
<רז הילמן: אלי, כאן אתה במצב ההפוך.
יעל גרמן: אלי, זה ממש לא בהכרח.
יעל גרמן: מה שרז אומר זה פשוט שמנהל שירות המזון יקבע הנחיות.
יעל גרמן: לא רשאי, יקבע.
יעל גרמן: יש לך התנגדות לכך?
<אלי גורדון: לא, אבל מנהל שירות המזון יקבע הנחיות שהן רוחביות בכדי להשלים את התקנות קיימות.
<אלי גורדון: אבל רז גם אומר דבר אחר.
<אלי גורדון: על מה שמנהל שירות המזון לא ייצור קובץ כזה או אחר, משמעות הדבר היא - -
<זמר בלונדהיים: שאי-אפשר לתת רישיון.
<אלי גורדון: - - זה משהו שנועד לפורענות, וזה מה שאני רוצה לומר, שזה לא כך הדבר, אלא אותו שיקול דעת, אותה גמישות, ניתנת למקרים שבהם ישנו צורך לתת אפשרות לעסק להתקיים תוך כדי בקרה, תוך כדי הפקת לקחים של ההיסטוריה שלו, וברור שתוך כדי שמירה על בריאות הציבור ובטיחות המזון.
<זמר בלונדהיים: חברת הכנסת, זה לא כמו המקרה הקודם, שאמרנו שהוא יקבע את פעולות ההכנה, שאז לא הייתה לנו בעיה.
<זמר בלונדהיים: פה זה שונה, מדובר במשהו שהוסף לבקשת התעשייה כי הם חידדו את הקושי שגם היושב-ראש הרחיב לגביו, שאולי במחוזות מסוימים יש חוסר אחידות במצב מסוים.
<זמר בלונדהיים: אז כשראש רשות המזון רואה את המצב הזה, שבמחוז מסוים מקשים על עסק מסוג, אז הוא יכול לפרסם הנחיות לעניין הזה.
<זמר בלונדהיים: זה הרשאי.
<זמר בלונדהיים: כשהוא רואה בעיה, נתנו לו את הכלי לטפל בו, שזה דבר שלא היה היום, וזה צעד גדול קדימה, בעיני.
<זמר בלונדהיים: להגיד שזה חובה – אם אנחנו רואים מגוון הנחיות, המשמעות תהיה שאיפה שהוא לא קבע, לגבי עסק מסוים הוא לא קבע את סוג התנאים – ושוב, זה יהיה קשה לפרוט את כל זה – אי-אפשר לתת רישיון, כי אין לי הנחיה לגבי מהם התנאים שצריכים להיות ברישיון.
<זמר בלונדהיים: לכן, לדעתי, פה זה מקום שצריך להישאר כסמכות.
אלי אלאלוף: לאפשר שיקול דעת.
<זאב פיקובסקי: זה מחזק בדיוק את הנקודה שדיברנו עליה לפני ההפסקה, על הצורך במנגנון הראשי הזה של מנהל שירות המזון, שהוא ישלוט בכל התהליך הזה של מתן רישיונות.
<זאב פיקובסקי: זה ימנע חלק גדול מכל הדברים שקיימים היום, וזו בדיוק הנקודה.
<זאב פיקובסקי: ולכן זאת נקודה נוספת שתומכת בתזה הזאת ששירות המזון הארצי צריך להיות האבא והאימא של כל מה שקשור במזון, ולא לתת את הפתיחויות האלה לכל מיני דברים אחרים במחוזות אחרים שאין להם שליטה.
<זאב פיקובסקי: זה בדיוק חלק מהדברים פה.
<זאב פיקובסקי: בקטע הזה אני חושב שזו עוד נקודה בארון הזה שצריך לסגור אותו במסמר ולהגיד שירות המזון הארצי הוא המוציא והמביא בכל הנושא.
<זאב פיקובסקי: הוא יוציא את ההנחיות החוצה, הם יהיו כפופים.
<זאב פיקובסקי: וזו בדיוק הנקודה, לא לאפשר את כל הבלגן שיש היום.
<זאב פיקובסקי: אני מקבל את העיקרון של אלי, אבל בגדול, זה צריך לצאת מאותה החלטה עקרונית ששירות המזון הארצי הוא המוציא והמביא של הכול.
אלי אלאלוף: אולי צריך להגדיר מה זה מנהל - - -
<זמר בלונדהיים: הנושא הזה צריך לחזור הביתה.
<זמר בלונדהיים: זה כמובן צריך לעלות לדרגים במשרד הבריאות.
<זמר בלונדהיים: זה לא משהו שאפשר להחליט פה.
<זאב פיקובסקי: אנחנו נראה את זה לאורך כל הדרך.
<זאב פיקובסקי: אנחנו נראה את זה גם בפיקוח הווטרינרי ובכל מקום.
<זאב פיקובסקי: איפה שיש יותר מדי מנהלים ומפקחים - - -
אלי אלאלוף: 57.
<ענת מימון: "57.
<ענת מימון: תקופת תוקפו של רישיון יצור – (א) תוקפו של רישיון ייצור יהיה שנתיים, ואולם בחידוש הרישיון רשאי נותן הרישיון לתת את הרישיון לתקופה של שלוש, ארבע או חמש שנים סך הכול, בשים לב, בין השאר, לסוג המזון המיוצר, סוג פעילות הייצור, היקף הייצור, השאלה אם בידו אישור ייצור נאות או היתר לסימון כאמור, מערכות בקרת האיכות שהוא מפעיל, התקופה שבה הרישיון נמצא בידי בעל הרישיון והקפדתו על מילוי הוראות לפי חקיקת המזון במהלך תקופה זו.
<ענת מימון: (ב) על אף הוראת סעיף קטן (א), רשאי נותן הרישיון, בהחלטה מנומקת, לקבוע כי תקופת הרישיון תהיה קצרה משנתיים, אך לא פחות משלושה חודשים, אם ראה צורך בכך לשם שמירה על בריאות הציבור.
<ענת מימון: (ג) מנהל שירות המזון רשאי להנחות את נותן הרישיון לעניין החלטות לפי סעיף זה.
<ענת מימון: (ד) השר רשאי לקבוע הוראות לעניין תקופת תוקפם של רישיונות שחודשו לפי סעיף קטן (א), ובכלל זה לפי סוג המזון או סוג פעילות הייצור".
<נעה בן שבת: אני רוצה לשאול, לא כל כך התעסקנו פה בענייני נוסח, למרות שהרבה דברים טעונים שינויי ניסוח, אני חושבת.
<נעה בן שבת: פה לא ברור מה זו התקופה של שלוש, ארבע או חמש שנים בסך הכול.
<נעה בן שבת: האם אנחנו מונים בזה את תקופת השנתיים הראשונות?
<נעה בן שבת: האם זאת התקופה של החידוש?
יעל גרמן: זה או שנתיים, או שלוש, או ארבע, או חמש.
<אמיר רשף: זה שנתיים, או שלוש, או ארבע, או חמש, או שישה - - -
<זמר בלונדהיים: כתוב – יהיה שנתיים, ורשאי לתקופה של שלוש, לכן זה - - -
<קריאה: בסך הכול.
יעל גרמן: בסך הכול שנתיים בתוך השלוש.
<זמר בלונדהיים: בסך הכול.
<זמר בלונדהיים: אני יכול לתת לזה שנתיים, שלוש, ארבע או חמש.
<נעה בן שבת: אם עשיתי חידוש לשנתיים, ועכשיו חידשתי לעוד שלוש שנים, מיציתי את החמש שנים.
<נעה בן שבת: לכמה זמן אני יכולה לחדש עכשיו מכאן ואילך?
<זמר בלונדהיים: כל אקט של חידוש, להבנתי, הוא כמו מתן הרישיון.
<זמר בלונדהיים: בכל פעם שאני מחדש, זה מתחיל מאפס, זה לא קשור כמה נתת לי עד עכשיו.
<נעה בן שבת: שנתיים?
<זמר בלונדהיים: אני יכול לחדש לשנתיים, או שלוש, או ארבע, או חמש, הכול בהתאם לבדיוק אותם דברים.
<אמיר רשף: יכול להיות שאתה יצרן חדש, תקבל לשנתיים, ובמהלך הבדיקות התקופתיות שיעשו לך יראו שאתה עומד בסטנדרטים, ובפעם הבאה שתגיש חידוש, תקבל לארבע שנים.
<נעה בן שבת: אפשר לפשט ולהגיד עד חמש שנים.
<נעה בן שבת: אני יכולה לחדש את הרישיון לתקופות של עד חמש שנים?
<נעה בן שבת: זה מה שאתם אומרים.
<נעה בן שבת: למה צריך שלוש, ארבע או חמש שנים?
<זמר בלונדהיים: הכוונה הייתה להגיד שאנחנו נותנים בקבועי זמן של שנים.
יעל גרמן: עד חמש שנים, היא צודקת, זה אותו דבר.
<קריאה: אפשר להסתפק במילים עד חמש שנים.
יעל גרמן: עד חמש שנים – אתם יכולים גם שלוש וחצי.
<זמר בלונדהיים: גם בחידוש הרישיון רשאי לתת - - - שם לי אין בעיה.
<נעה בן שבת: חידוש הרישיון תופס עוד פעם לתקופות של חמש שנים.
<ענת מימון: בסך הכול.
<נעה בן שבת: לא בסך הכול.
יעל גרמן: עד.
יעל גרמן: לתקופות עד.
<נעה בן שבת: אם זה כולל הראשוני, אז - - -
אלי אלאלוף: זה לא אומר שיש מגבלה של רישיון עד חמש שנים וזהו.
<זמר בלונדהיים: רצינו להגיד שנקודת המוצא היא שנתיים, כדי לדבר על הפעם הראשונה.
<זמר בלונדהיים: אחר-כך בחידוש, אני לא מתנגד לכתוב עד חמש שנים.
<ענת מימון: כולל השנתיים או לא?
<נעה בן שבת: לא כולל השנתיים הראשונות.
<ענת מימון: כולל.
<נעה בן שבת: לא כולל השנתיים שחלפו כבר.
<נעה בן שבת: השנתיים שחלפו - - -
<זמר בלונדהיים: השנתיים שחלפו אף פעם לא נמנות.
<זמר בלונדהיים: הן לא נמנות.
<זמר בלונדהיים: אנחנו לא מתייחסים אליהן, יכול להיות לו רישיון כבר 50 שנה.
<נעה בן שבת: נגיד לתקופה של עד חמש שנים.
<זמר בלונדהיים: לי אין בעיה.
<רוית ארבל: אבל כרגע זה בין שלוש לחמש, זה לא עד.
<רוית ארבל: כרגע זה בין שלוש לחמש.
אלי אלאלוף: לא, בעוד שלוש או חמש שנים.
<נעה בן שבת: לתקופה שלא תפחת משנתיים ולא תעלה על חמש.
<רוית ארבל: כן, בין שלוש לחמש, ועד חמש - - -
<נעה בן שבת: לתקופה של בין שנתיים לחמש שנים.
<רוית ארבל: בין שלוש לחמש.
<נעה בן שבת: למה שלוש?
<רוית ארבל: כי כרגע כתוב שלוש, ארבע או חמש.
<נעה בן שבת: הם מסבירים למה הם כתבו שלוש וארבע, כדי להוסיף על זה שהבסיס הוא שנתיים, אני יכולה להאריך לשנתיים.
<נעה בן שבת: אם אני רוצה, אני יכולה להוסיף על זה עוד שנה.
<רוית ארבל: לא, לא, אבל הרעיון הוא חידוש.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני רוצה להבין, הם קיבלו רישיון לשנתיים.
<רוית ארבל: נגמר הרישיון.
<זמר בלונדהיים: עברו שנתיים.
אלי אלאלוף: הם באים לחדש.
אלי אלאלוף: אפשר לחדש ל-?
<רוית ארבל: שלוש, ארבע או חמש.
<זמר בלונדהיים: היא צדקה.
אלי אלאלוף: לשלוש נוספות?
אלי אלאלוף: זאת אומרת, אתה אומר אני מחדש לשלוש שנים נוספות, ארבע נוספות, או חמש?
<נעה בן שבת: אני לא יכולה לחדש לשנתיים רק?
<זמר בלונדהיים: שוב, אמרתי, אין לי בעיה עם ההצעה שזה יהיה עד חמש.
<זמר בלונדהיים: אני מחכה לשמוע פה את גורמי המקצוע.
<זמר בלונדהיים: אבל מבחינת המשמעות, זה - - -
יעל גרמן: עד חמש יוריד את השלוש.
יעל גרמן: זה ל - - -
אלי אלאלוף: אני חושב שטוב שאפשר יהיה לחדש לשלוש שנים, או לארבע או לחמש.
<קריאה: למה זה ל - - -
יעל גרמן: כי אי-אפשר לחדש רק לשנה.
<נעה בן שבת: הם רוצים לשלוש שנים.
אלי אלאלוף: אז תתקנו את זה בבקשה.
<זמר בלונדהיים: אפשר לכתוב לתקופות של שלוש עד חמש שנים אם זה הסיפור.
יעל גרמן: בדיוק, זה טוב.
יעל גרמן: שלוש עד חמש.
<זאב פיקובסקי: אבל יש כאן נושא אחר.
<זאב פיקובסקי: ליבואנים הרישיון ניתן לפרק זמן ארוך יותר.
<זאב פיקובסקי: יש כאן אפליה לטובה של ייבוא לעומת ייצור מקומי.
<זאב פיקובסקי: היבואן הוא מראש לתקופה של ארבע שנים.
<זאב פיקובסקי: אני חושב שראוי לא להפלות את התעשייה, כי זה שוב פעם הוצאות, שוב פעם עלויות, שוב פעם כסף.
<זאב פיקובסקי: צריך לתת את אותם הכלים ואת אותם התנאים גם לייצור כמו לייבוא.
אלי אלאלוף: מה אתם אומרים על ההערה הזו?
<קריאה: הכוונה היא לבקשה לאישור.
<זאב פיקובסקי: אין שום סיבה למה אישור ייבוא הוא יותר ארוך.
אלי אלאלוף: למה לא להיצמד לאותה תקופה?
<רוית ארבל: סעיף 95 לחוק – בקשה לאישור מוקדם של ייבוא, זה ארבע שנים.
<זאב פיקובסקי: אני לא רואה שום סיבה למה.
<אלי גורדון: צריך להפריד.
<קריאה: זה פר מוצר אחד.
אלי אלאלוף: למה זה לא יכול ללכת - - -
<רוית ארבל: זה עד, זה מקסימום.
<אלי גורדון: צריך להפריד בין שני מקרים.
<אלי גורדון: נכון שלכאורה זה נראה כמו אפליה.
<אלי גורדון: מצד שני, אנחנו מדברים על אישור של מפעל של תהליכי ייצור שמתבצע פעם ב-.
<אלי גורדון: דרך אגב, נכון להיום, לפי החוק, זה פעם בשנה, אז אנחנו מאריכים את הרישיון הראשון לשנתיים, ואחר-כך מאפשרים, בהתאם לרמת הסיכון של המפעל – יש לו היתר GMP, אין לו היתר GMP, מיישם מערכת אבטחה.
אלי אלאלוף: אז אתה לא יכול להשוות את התנאים האלה ליבואן.
<אלי גורדון: ולכן נתנו פה הסדר אקוויוולנטי למה שיש במקרה של יבואנים.
אלי אלאלוף: אז לזה יש תשובה.
אלי אלאלוף: יש היגיון שמשהו חדש פה יתחיל עם אישור לשנתיים, ואחר כך נוסיף.
<זמר בלונדהיים: אם יורשה לי, הם לא הפנו לסעיף הנכון.
<זמר בלונדהיים: הסעיף המקביל הנכון – והוא זהה בין יבואן ליצרן, מאוד הפתיע אותי מה שהם אמרו, כי דווקא הקפדנו שהוא יהיה זהה – הוא סעיף 145: "תקופת התוקף של תעודת יבואן תהיה שנתיים, ואולם בחידוש התעודה רשאי לשלוש, ארבע או חמש שנים".
<זמר בלונדהיים: זה בדיוק אותו דבר.
<זמר בלונדהיים: אישור מוקדם לייבוא זה למוצר אחד, זה לא ההיתר הכללי לעיסוק.
<זמר בלונדהיים: ההיתר הכללי לעיסוק – יש זהות, ועשינו את זה בכוונה - - -
אלי אלאלוף: אוקיי, בראוו.
אלי אלאלוף: מרסי.
<רוית ארבל: אני רוצה להתייחס.
<רוית ארבל: רווית ארבל, התאחדות התעשיינים.
<רוית ארבל: אנחנו חלוקים לגבי למה צריך להקביל.
<רוית ארבל: לעניין מה שאלי אמר, בנושא רישיון יצרן בפעם הראשונה, גם יצרן קיים שכבר יש לו רישיונות ייצור בענייני סוגי מזון אחרים, או באתרים אחרים, בא לבקש רישיון יצרן, כבר מכירים אותו.
<רוית ארבל: וגם כאן הוא יהיה מוגבל עד שנתיים.
<רוית ארבל: כרגע החוק מגביל מתן רישיון פעם ראשונה לשנתיים בגין אותו עניין.
<רוית ארבל: ככה שגם אם אני כיצרן כבר מחזיק רישיונות אחרים, עדיין, נותן הרישיון יהיה מוגבל לשנתיים אם הנוסח יישאר כפי שהוא.
<רוית ארבל: ההקבלה, לדעתי, צריכה להיות לבקשה לאישור מוקדם למזון רגיש ולא לרישיון יבואן.
<רוית ארבל: רישיון יבואן הוא עניין טכני, ורישיון ייצור, כמו בקשה לאישור מוקדם למזון רגיש, הוא עניין מקצועי שבודקים את התנאים לייבוא או את התנאים לייצור.
<רוית ארבל: זאת ההקבלה הנכונה.
<אלי גורדון: לדעתי לא.
אלי אלאלוף: ברשותכם, 57.
<נעה בן שבת: אדוני, עוד דבר, מכיוון שאנחנו מדברים פה על שלוש שנים, בסעיף קטן 57(ב) התקופה שתהיה קצרה משנתיים, או משלוש שנים, לפי העניין.
אלי אלאלוף: בהתאם לרוח הדיון.
<ענת מימון: "58.
<ענת מימון: שמירת מסמכים בידי יצרן לצורך עקיבות – (א) השר רשאי לקבוע את המסמכים או פרטי המסמכים, לרבות בדיקות, מפרטים ואישורים הנדרשים לצורך עקיבות המזון שיישמרו אצל בעל רישיון הייצור, משלב חומרי הגלם ששימשו לייצור המזון עד לשיווק המזון על ידי היצרן למשווקים שלהם מכר את המזון; תקנות כאמור יכול שיקבעו דרישות שונות לגבי סוגי מזון מסוימים, תנאי ייצורם, הובלתם ואחסונם.
<ענת מימון: (ב) בעל רישיון ייצור ישמור את המסמכים הנדרשים לפי סעיף קטן (א), בנוגע לכל אצוות מזון שייצר, למשך תקופה שלא תפחת משנה ממועד תום חיי המדף של המזון או, בהיעדר סימון של מועד כאמור, שנה ממועד העברת המזון לאחר, בהתאם לתאריך שבו קיבל את המזון כפי שמצוין בתעודת המשלוח.
אלי אלאלוף: יש הערות?
<זמר בלונדהיים: אתם חייבים שיהיה פעם סעיף בלי הערות.
<אלי גורדון: בסך הכול הסעיף הזה נכתב לדעתנו אנו של כולנו.
<גליה שגיא: נכון.
<גליה שגיא: ישבנו על הסעיף הזה הרבה, ואנחנו מסכימים למה שהוא אומר.
<גליה שגיא: הבעיה שכששלחנו אותו להערות.
<גליה שגיא: הבנו שיש כאלה - - -
אלי אלאלוף: למי אתם שולחים?
<גליה שגיא: אמרנו, אנחנו מייצגים כ-200 תעשיינים.
<גליה שגיא: לא בשמנו אנחנו פה.
<גליה שגיא: הבנו שיש בעיה מבחינת הניסוח.
<גליה שגיא: מאחר והמילים אומרות "שישמשו לייצור המזון עד לשיווק", יש שמבינים את זה עד כולל השיווק, וכל המאמץ עם הסעיף הזה היה שזה לא יכלול.
<גליה שגיא: יש לנו פתרון.
<זמר בלונדהיים: חבר'ה, אבל כתוב פה "עד לשיווק המזון על-ידי היצרן".
<זמר בלונדהיים: על-ידי היצרן.
<זמר בלונדהיים: איך אפשר להבין את זה שגם כש"רמי לוי" מוכר את זה אחר-כך, אני צריך לשמור את זה?
<זמר בלונדהיים: כתבנו במפורש.
<זמר בלונדהיים: אז יש להם איזושהי פרשנות, היא נראית לי לא נכונה.
<קריאה: משווקים.
<גליה שגיא: יש ניסוח מאוד קליל ופשוט.
<רוית ארבל: שתי הצעות חלופיות.
<רוית ארבל: העניין הוא שכתוב "עד שלב שיווק המזון".
<רוית ארבל: ההתייחסות פה היא לשלבים, מה שעוד יותר יוצר חוסר - - -
<זמר בלונדהיים: לא כתוב פה את המילה "שלב".
<זמר בלונדהיים: כתוב "משלב".
<רוית ארבל: משלב חומרי הגלם, עד שלב שיווק.
<זמר בלונדהיים: עד שיווק.
<רוית ארבל: משלב עד שלב, לא ברור האם כולל שלב.
<רוית ארבל: לכן אנחנו מציעים בסעיף הראשון לכתוב "עד העברת המזון לצורך שיווקו", או משהו כזה, שיהיה ברור שברגע שאני מעביר, זה מתנתק.
<רוית ארבל: והכי טוב, בסעיף (ב) – כי הבעיה נוצרת בסעיף קטן (ב).
<רוית ארבל: השאלה היא עד מתי נדרשת שמירת המסמכים ברמת האצווה, שזו שמירת מסמכים ממש מחמירה.
<רוית ארבל: סעיף (ב) הוא זה שמתייחס לשמירת מסמכים ברמת אצווה.
<רוית ארבל: אנחנו מציעים שבמקום "המסמכים הנדרשים לפי סעיף קטן (א)", יהיה: "המסמכים הנוגעים לשלבים טרם שיווק המזון כמפורט בסעיף קטן (א)".
<רוית ארבל: כך שיהיה ברור שהשמירה ברמת אצווה היא לשלבים טרם השיווק.
<זמר בלונדהיים: הוא צריך לשמור גם את המסמכים של השיווק עצמו כשהוא שיווק אותו.
<רוית ארבל: אם הוא משווק.
<רוית ארבל: אבל שמירה ברמת אצווה היא עד לשיווק.
<רוית ארבל: כרגע זה לא כל כך ברור כי יש ב-(ב) רק הפניה ל-(א).
<נעה בן שבת: אני חושבת שעדיף להבהיר ב-(א), כמו שהצעת, וב-(ב) להשאיר: "המסמכים הנדרשים לפי סעיף קטן (א)", כי אחרת אנחנו יוצרים פה אי-תאימות.
<רוית ארבל: זה בסדר גמור מבחינתנו.
אלי אלאלוף: אני מציע שתשאירו את זה לתיקון.
<אלי גורדון: מה התיקון?
<נעה בן שבת: עד העברת המזון – אולי צריך להיות "לאחר" – לצורך שיווקו.
<אלי גורדון: איפה, ב-(א) או ב-(ב)?
<זמר בלונדהיים: ב-(א), "משלב חומרי הגלם ששימשו לייצור המזון עד העברת המזון על-ידי היצרן לצורך שיווקו".
<נעה בן שבת: אולי צריך לקרוא את ההגדרה של עקיבות עכשיו.
<רוית ארבל: ההגדרה של עקיבות היא זאת שיוצרת את הדו-משמעות.
<נעה בן שבת: אז אולי נקרא אותה.
<ענת מימון: עמ' 1410.
<ענת מימון: "עקיבות" – היכולת לאתר ולעקוב אחר מזון וחומרי הגלם ששימשו לייצורו או חומר אחר המיועד או הצפוי להיות משולב במזון, הכול בכל אחד משלבי היצור, המכירה לרבות יבוא, ההובלה, האחסנה, העיבוד, השיווק או הסחר בו, ולרבות היכולת לעקוב אחר בדיקות, מפרטים ואישורים, מגורמים בארץ ובחוץ לארץ, ומגורמים אשר החזיקו או עיבדו בכל דרך שהיא את חומרי הגלם או המזון".
<זמר בלונדהיים: מעולה.
<זמר בלונדהיים: יופי.
<נעה בן שבת: אני דווקא חושבת שצריך להוריד שם את השיווק והסחר, יש שם כמה מילים שחוזרות על עצמן.
<נעה בן שבת: המכירה, השיווק והסחר, זה נראה אותו דבר.
<נעה בן שבת: מצד שני, "מגורמים אשר החזיקו" – אולי צריך לדבר גם על האחסנה ועל ההובלה.
<נעה בן שבת: אני חושבת שדווקא פה צריך להתייחס לכל השלבים בהתאמה למה שכתוב פה.
<נעה בן שבת: זה אותו עניין ניסוחי.
אלי אלאלוף: אני מציע שתתייחסו בצוות המקצועי.
אלי אלאלוף: 59.
<עומרי שרון: לגבי הסעיף הזה, אדוני היושב-ראש, כשמדברים על עקיבות, אם אנחנו מדברים על בשר – כל אחד ומה שהוא עושה, אני מתנצל – איך מבטיחים פה עקיבות לגבי איזשהו נתח?
<נעה בן שבת: הוא אומר שיש בהמה שנשחטה, יש נתח שלה, איך עוקבים אחריה?
<נעה בן שבת: זה הכול תעודות המשלוח, המסמכים האלה?
<נעה בן שבת: תעודות המשלוח, תעודות וטרינריות?
<עומרי שרון: בעל חיים, מרגע שהוא נולד, הוא מקבל מספר של השירותים הווטרינריים שהולך אתו מלידתו עד הגיעו לבית המטבחיים.
<עומרי שרון: בבית המטבחיים בעל חיים נשחט, ואז כשהוא מגיע לנקודת המכירה, איך אתה יכול לעקוב אחריו?
<עומרי שרון: מה קורה פה?
<עומרי שרון: יש הרבה רמייה, הרבה הטעייה, והרבה מידע לא נכון.
<עומרי שרון: פה, אם יש לך אפשרות לעקוב אחרי המספר - - - מההתחלה.
<זמר בלונדהיים: התשובה לזה, להבנתי, היא לא בפרק הזה, אלא בפרק הפיקוח הווטרינרי שנגיע אליו.
<עומרי שרון: למרות שפה דיברתם על עקיבות.
<עומרי שרון: אתה אומר עקיבות אחרת.
<קריאה: יש עקיבות ספציפית.
<אמיר רשף: לא, עקיבות הוא מושג שחוזר בכל החוק, בכל מקטע, בכל פרק שנדבר עליו.
<אמיר רשף: הסברנו בהתחלה שזו צלע מרכזית ברגולציה החדשה.
<אמיר רשף: לכל חוליה בשרשרת יש את הסעיפים שמדברים על המסמכים הנדרשים ממנה.
<זמר בלונדהיים: בכל מקרה, זה הסמכה לקביעת תקנות, אין פה את ההסדר המהותי.
<זמר בלונדהיים: הם יתגבשו, יובאו לכאן ויוגשו.
<נעה בן שבת: הם יובאו לכאן, את זה צריך להבטיח.
<נעה בן שבת: 58 – צריך לכתוב "השר, באישור הוועדה".
<נעה בן שבת: או שזה עניין מקצועי מאוד?
<נעה בן שבת: אני לא יודעת איך אתם רואים את התקנות האלה.
<אלי גורדון: כל התקנות מגיעות לוועדה.
<ענת מימון: לא, לא כל התקנות.
<נעה בן שבת: אם לא כתוב, הן לא מגיעות לוועדה.
<זמר בלונדהיים: אנחנו נבדוק אם זו הייתה השמטה או בכוונה.
<ענת מימון: 59.
<ענת מימון: "חובת דיווח על שינוי במסמכים – חל שינוי במסמכים כמשמעותם בסעיף 54, ידווח המבקש או בעל רישיון היצרן, לפי העניין, על השינוי ללשכת הבריאות המחוזית שלה הגיש את הבקשה לרישיון ייצור, בהקדם האפשרי ולא יאוחר מ-14 ימי עבודה".
יעל גרמן: "60.
יעל גרמן: הגבלת רישיון ייצור התלייתו, ביטולו, סירוב לחדשו או צמצום הפעילות המותרת על פיו – (א) נותן הרישיון רשאי להגביל רישיון ייצור, להתלותו, לבטלו, לסרב לחדשו או לצמצם את הפעילות המותרת על פיו, להגבילה או להתנותה בתנאים, אם מצא כי התקיים אחד מאלה: (1) הרישיון ניתן על יסוד מידע כוזב; (2) הרישיון ניתן על סמך מידע שגוי או מטעה, אשר לו היה עומד בפני נותן הרישיון לא היה נותן את האישור; (3) חדל להתקיים תנאי מהתנאים לקבלת הרישיון; (4) המבקש, בעל הרישיון או נושא משרה בתאגיד, הפר תנאי מתנאי הרישיון או הוראה מהוראות לפי חקיקת המזון, לרבות חובה, הגבלה או תנאי שנקבעו לפי סימן זה, או חדל מלקיים תנאי או הוראה כאמור; (5) מי שנקבע לגביו בהליך שיפוטי או מינהלי לפי דין שהפר תנאי או הוראה כאמור בפסקה (4); (6) בעל הרישיון או אחראי מטעמו סירב לשתף פעולה עם בירור חשד כאמור בסעיף 62".
יעל גרמן: "(7) בעל הרישיון או האחראי מטעמו על הייצור, גילה חוסר מיומנות, כישורים לקויים או ידע מקצועי חסר בחקיקת המזון באופן העלול להביא לסכנה לבריאות הציבור (בפסקה זו – ליקוי); ואולם נותן הרישיון לא יורה על ביטול או על התליה לפי פסקה זו אלא אם כן שוכנע כי לא ניתן לקבוע לגביו תנאים שקיומם יביא לתיקון הליקוי, ובכלל זה דרישה כי בעל הרישיון או אחד לפחות מעובדיו הבכירים יעבור קורס הכשרה מתאימה לאבטחת איכות ובטיחות המזון, כפי שיקבע השר; (8) השתנה פרט במסמכים, בטפסים או במידע שנמסרו לפי סעיף 30 אשר נותן" - - -
<נעה בן שבת: זה צריך להיות 54 אני חושבת.
<ענת מימון: לפי סעיף –
יעל גרמן: זו טעות 30?
<ענת מימון: "אשר נותן הרישיון לא היה נותן רישיון לפי תת-סימן זה לו היה עומד בפניו מלכתחילה; (9) בעל הרישיון לא מקיים תנאי מהתנאים שנקבעו ברישיון".
<זמר בלונדהיים: סעיף 30 זו טעות, כמובן.
<זמר בלונדהיים: אנחנו נתקן.
<ענת מימון: "(ב) מנהל שירות המזון רשאי להנחות את נותן הרישיון לעניין החלטות לפי סעיף זה.
<ענת מימון: (ג) על אף האמור בסעיף קטן (א), רשאי נותן הרישיון להתנות את החלטתו בתיקון ההפרה בתוך מועד שיקבע, במקרים המתאימים לכך, ובתנאים שיקבע".
<נעה בן שבת: גברתי היושבת-ראש, רציתי לשאול כמה שאלות על הסעיף הזה.
<נעה בן שבת: זה הסעיף שכאשר כבר ניתן רישיון ייצור, הוא מאפשר להגביל אותו או להתלות אותו.
<נעה בן שבת: זאת אומרת שתוקפו מותלה לאותה תקופה.
<נעה בן שבת: יש גם אפשרות לבטל אותו, גם להימנע מהחידוש שלו, או לצמצם את הפעילות.
<נעה בן שבת: יש לנו פה סדרה של דברים, אני רק רוצה לשאול – סעיף קטן (4), שאומר שהייתה הפרה של תנאי מתנאי הרישיון, וסעיף קטן (5) אומר לנו שהייתה קביעה שיפוטית להפרת תנאי.
<נעה בן שבת: השאלה היא מה גובר על מה?
<נעה בן שבת: האם אנחנו תמיד צריכים החלטה שיפוטית או מינהלית של הפרה, או שמספיק לנו סעיף קטן (4) שאומר הייתה הפרה?
<זמר בלונדהיים: מספיק סעיף קטן (4).
<נעה בן שבת: אז אולי פסקה (5) מיותרת.
<זמר בלונדהיים: הכוונה בשני הסעיפים – זה כמובן כשנקבע לגביו בהליך שיפוטי או מינהלי, אבל גם כשיש חשד לנותן הרישיון, שהוא סבור שיש הפרה, אז הוא רשאי להתנות או להגביל עד לבירור.
<זמר בלונדהיים: לכן זה כולל אחד את השני.
<זמר בלונדהיים: לי אין התנגדות.
<נעה בן שבת: אז אתה רוצה להגיד שהיה יסוד סביר להניח, או שנקבע לגביו בהליך שיפוטי או מינהלי?
<נעה בן שבת: או להשאיר את האמירה הכללית בפסקה (4).
<זמר בלונדהיים: לא, זה בסדר.
<זמר בלונדהיים: הפתיח של הסעיף הוא "אם מצא כי"-.
<זמר בלונדהיים: אם מצא כי הייתה הפרה.
<זמר בלונדהיים: אם נקבע בהליך שיפוטי שהייתה הפרה, אז מן הסתם - - -
<נעה בן שבת: אז פסקה (5) מיותרת.
יעל גרמן: אז אני רוצה לשמוע את הנוסח הסופי של (4).
<זמר בלונדהיים: (4) לא משתנה, מוחקים את (5).
<רוית ארבל: אני רוצה לפני כן להעיר לעניין זה.
יעל גרמן: אז אנחנו לוקחים את (5) ומבטלים את (4)?
<זמר בלונדהיים: לא, הוא כלול ב-(4).
<זמר בלונדהיים: אפשר למחוק את (5) כי הוא כלול ב-(4).
יעל גרמן: ולא משנים את (4).
<גליה שגיא: יש לנו הצעה שאנחנו - - -
<נעה בן שבת: פסקה (9) גם נראית מיותרת, כי בעל הרישיון לא מקיים תנאי מהתנאים שנקבעו ברישיון, ממילא זאת הפרה של תנאי הרישיון.
יעל גרמן: אז גם אותו אפשר לבטל.
<זמר בלונדהיים: אפשר, כן.
<נעה בן שבת: לגבי פסקה (7), האם אנחנו מדברים פה על ליקויים או על ידע מקצועי חסר?
<נעה בן שבת: אלו דברים שהם רכים יותר.
<נעה בן שבת: האם לא צריך להבחין אותם או להוציא אותם?
<נעה בן שבת: כלומר, להשאיר סמכות לתיקונים או משהו שהוא יותר רך?
<זמר בלונדהיים: בגלל שהסעיף הזה חריג יותר – קודם כל, מדובר על כך שהידע המקצועי או הכישורים הלקויים עלולים להביא לסכנה לבריאות הציבור.
<זמר בלונדהיים: מפקח של משרד הבריאות בא למישהו שמייצר מזון – נותן הרישיון בסוף צריך להכריע בזה – ורואה שבאופן שבו הוא מייצר מזון יש סכנה לבריאות הציבור.
<זמר בלונדהיים: הוא שואל אותו קצת שאלות מקצועיות על איך הוא מייצר, מה הוא עושה, ואין לו מושג.
<זמר בלונדהיים: במצב הזה כן הכנסנו נוהל שמגלם את זה שזה רך יותר, כי כתבנו "ואולם".
<נעה בן שבת: שאתה לא תבטל ולא תתלה.