GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני סורקיס: יכול להיות שצריך לעצור כאן ולהסתכל לאן אנחנו מובילים ומה היינו יכולים לעשות.
<רוני סורקיס: אולי זאת דרך שכדאי לשקול אותה.
<אלי גורדון: לדעתי, האמירה כללית מדי וכוללנית מדי מסיבה אחת פשוטה.
<אלי גורדון: נכון להיום בכל מה שקשור לתעשיית המזון, לשירות המזון הוא זה שנותן רישיון.
<רוני סורקיס: גם רישיון עסק.
<אלי גורדון: אנחנו לא נותנים רישיון עסק.
<אלי גורדון: אנחנו נותנים אישור לעסק שהגיש בקשה, לפי חוק רישוי עסקים, לרשות מקומית.
<אלי גורדון: אמרנו גם שאותו מרלו"ג יצטרך בסופו של דבר להגיש בקשה לקבלת רישיון לניהול עסק ברשות שבה הקים את העסק הזה אם זה עשרה קילומטר שעושים הבדל בין רשות אחת לאחרת.
<אלי גורדון: אלה ההסדרים שקיימים היום.
אלי אלאלוף: אי אפשר להקל בזה?
אלי אלאלוף: אם הרישיון של המפעל הוא באזור א', אבל המחסן שלו נמצא באזור ב', הוא לא יכול לגמור את זה באזור א'?
<אלי גורדון: מבחינת רישיון עסק – בוודאות לא.
<עדנה הראל: זה חוק רישוי עסקים.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבין את זה.
<עדנה הראל: אז אני אנסה להסביר, ואם רוצים להרחיב עוד את הדיון על חוק רישוי עסקים אז גם נביא את מי שעוסק בחוק רישוי עסקים.
<עדנה הראל: התפיסה של חוק רישוי עסקים היא אחריות של הרשות המקומית למכלול היבטים ופיקוח על מכלול ההיבטים, כולל כיבוי אש, כולל סדר ציבורי וכו'.
<עדנה הראל: בתוך זה יש גורמי אישור שמחברים לשיקול הדעת של הרשות השלטונית באותם הקשרים כמו הקשרי הבריאות בעניין של מפעלי מזון.
<עדנה הראל: אנחנו כאן מבטיחים ששיקול הדעת של גורמי הבריאות בעניין של מפעלי מזון יבוא לידי ביטוי אחוד עם הרישיון שיש כאן.
<עדנה הראל: זאת אומרת במובן הזה אין תוספת כי כבר היום רישיון העסק הוא מקומי וכולל מכלול היבטים שמאגמים גם מכלול גופים שלטוניים רלוונטיים כמו כיבוי אש או משטרה ומשרד הבריאות בהקשר הרלוונטי.
<עדנה הראל: שינוי בתפיסה הכוללת של רישוי עסקים כך שנעשה רישוי עסקים ארצי – בכל הכבוד, נדמה לי שעם כל מה שאנחנו מצפים מחוק ההסדרים, זה לא נמצא כרגע על השולחן, וזה מחייב איזשהו ליבון קצת יותר רחב; אני, לפחות, אצטרך לבקש מאנשים שהם מומחים לזה לבוא ולהציג גם את הדיונים שנעשו בממשלה בשנים האחרונות לייעל את רישוי העסקים, לשפר, לקדם, אבל עדיין אני לא מכירה הצעה לשנות את המודל הבסיסי של הניהול באמצעות הרשות המקומית.
<עדנה הראל: הניהול הוא באמצעות הרשות המקומית, והרישוי לעסק עצמו ניתן על-ידי הרשות המקומית אז ממילא נגזר מזה שאם יש עסקים ברשויות מקומיות שונות אז האחריות היא אצל הרשויות המקומיות השונות.
<עדנה הראל: תל-אביב לא יכולה לתת רישיון לעסק שנמצא בירושלים.
<עדנה הראל: כאמור, בעסקים שיש בהם היבט בריאותי אחד הגורמים המאשרים הוא משרד הבריאות.
<עדנה הראל: משרד הבריאות יכול להפעיל שיקול דעת רק מכוח חוק רישוי עסקים, ולכאורה בזה לסיים ולעבור לחוק המזון, ולהפעיל שיקול דעת נפרד.
<עדנה הראל: אנחנו כאן מבטיחים האחדה עם שיקול הדעת שמופעל לעניין רישוי עסקים.
<עדנה הראל: לכן גם אלי שב ומזכיר את רישוי העסקים.
<עדנה הראל: יש דברים שנגזרים מזה.
<עדנה הראל: בהכרח נגזר מזה שאם שאני מפעיל את שיקול הדעת כגורם מאשר לבקשה שהוגשה בעיריית תל-אביב למפעל שנמצא בתל-אביב אני אפעיל שיקול דעת נפרד בנפרד בהגדרה לבקשה שהוגשה בירושלים.
<עדנה הראל: לכן אלי מזכיר את רישוי העסקים.
<עדנה הראל: אני מציעה שאם הוועדה רוצה להגיד שלא צריך רישוי עסק זה מחייב דיון יותר רחב על המשמעויות של רישוי עסקים - -
אלי אלאלוף: לא את זה שמעת בהערה שלי.
<עדנה הראל: - - ואם אנחנו לא משנים את הקונספציה של רישוי עסקים, בבסיס הוא כולל את נקודת המוצא שהרשות המקומית באותו אזור אחראית למכלול ההיבטים.
<עדנה הראל: כאן אנחנו עושים סדר לעניין רשות הבריאות כגורם מאשר עם סמכויות נוספות שיש לו לעניין ההסדרה הרוחבית.
<עדנה הראל: דווקא בשורה של דברים אנחנו מדברים על הסדרה רוחבית וארצית ויוצרים יותר ודאות.
<עדנה הראל: אז נדמה לי שהדיון קצת מתרחק מהמטרה של ההסדר הזה.
<עדנה הראל: ההסדר הזה דווקא יוצר האחדה בתחום האחסנה.
<עדנה הראל: קיימים היום רישיונות בתחום האחסנה; קיימים רישיונות קונקרטיים באתרים שונים; כל אתר הוא עסק; אין מניעה גם היום – וההסדר הזה לא מונע את זה, הוא מקדם את זה – שמקומות אחסנה ישמשו למפעלים שונים.
<עדנה הראל: אם אתה מקבל רישיון אחסנה אין פה שום צורך שתהיה קשור ליצרן אחד, אין פה שום דרישה כזאת.
<קריאה: או ליבואן.
<עדנה הראל: או ליבואן אחד.
<עדנה הראל: אני באמת חייבת להגיד שצריך להפריד בין תפיסה שמודל של רישוי עסקים מכביד על גופים שיש להם פעילות ברשויות שונות – שיכול להיות שזה שווה דיון רחב יותר – לבין השאלה הקונקרטית, מה אנחנו עושים פה ביחס לפעילות האחסנה או פעילויות הייצור שנדונות בסעיף 37.
אלי אלאלוף: שנינו נישאר בעמדותינו.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר – גם הגופים המקצועיים שמנתחים את המצבים, לפי הראייה המקצועית שלהם, כדאי שיחשבו על היבטים נוספים של התפתחות המפעלים.
אלי אלאלוף: זה לא פחות חשוב, בעיני.
<זאב פיקובסקי: ברשות כבודו, אני רוצה לומר עוד נקודה אחת לנושא הזה.
<זאב פיקובסקי: אני רוצה להשיב לעדנה.
<זאב פיקובסקי: אני מבדיל בין אחסון של אותו מפעל לבין אחסון שנוצר כעסק לצורך אחסון.
<זאב פיקובסקי: על זה עדנה דיברה.
<זאב פיקובסקי: אפשר להחזיק שם באותו מקום מוצרים של יצרנים שונים, של יבואנים שונים – זאת לא הכוונה.
<זאב פיקובסקי: יש עסק שהוא נועד לאחסון.
<זאב פיקובסקי: יש חברות שהקימו מפעלי אחסון בהקפאה, בצינון, בקירור, עם אבחנה של פירות וירקות או בלי אבחנה.
<זאב פיקובסקי: אבל כל העסק מושתת על כך שהם מספקים שירותי אחסון.
<זאב פיקובסקי: בסך הכול אני מדבר על אותם מקומות אחסון שמיועדים לאותה חברה באותה קבוצת מוצרים – על זה אני מדבר, על אותה התייעלות באותו תחום של חברה.
<זאב פיקובסקי: אני לא מדבר לחלוטין על מפעל אחסון שקוראים לו "מפעל אחסון" בכוונה כי יש לו חדרי הקפאה וחדרי קירור ויש לו פירות וירקות.
<זאב פיקובסקי: זה משהו שונה לחלוטין, ולא על זה דיברתי, עדנה.
<זאב פיקובסקי: לכן אני מסכים לחלוטין עם מה שאת אומרת לגבי אותם מפעלים שהם עסק בפני עצמו.
<זאב פיקובסקי: אני בכוונה אקרא לו מחסן כדי להוריד את הרמה ולא לקרוא לו "אתר אחסון".
<זאב פיקובסקי: אותו מחסן שמשמש לאותה חברה שיש לה שלושה-ארבעה מפעלים באותו תחום, והיא רוצה להתייעל.
<עדנה הראל: אתה מסכים אתי שאותו מחסן, אם הוא נמצא בשטחי אותו מפעל באותו אתר, אז גם ההסדר פה אומר שזה יכול להיות חלק מרישיון היצרן; ואם הוא נמצא במרחק של עשרות קילומטרים ברשות מקומית אחרת הוא טעון רישיון עסק כבר היום בידי הרשות המקומית האחרת שבודקת גם כיבוי אש וכדומה.
<עדנה הראל: לכן כנגזרת מהמצב הקיים הזה שאני שבה ואומרת שנדמה לי שזה לא השולחן לשנות אותו – הגורם המאשר בהיבטים הבריאותיים ורישיון העסק של המחסן שנמצא שלושים או שבעים קילומטר משם ברשות מקומית אחרת – הוא משרד הבריאות.
<עדנה הראל: משרד הבריאות ייתן רישיון שילך סמוך לרישיון העסק הנפרד.
<עדנה הראל: את רוצה להוסיף לגבי היבטים של רישוי עסקים?
אלי אלאלוף: אני לא נכנס לזה.
<זאב פיקובסקי: היושב-ראש נתן דוגמה מצוינת עם העגבניות.
<נעה בן שבת: אבל אולי הדוגמה הזאת לא הייתה מובנת.
אלי אלאלוף: אני לא התכוונתי לשנות את נושא רישוי העסקים ולא לשנות את כל העולם אף על פי שהוא זקוק לזה.
אלי אלאלוף: אני חיפשתי, ואני חוזר – אני מחפש חקיקה עם גמישות שמאפשרת ליישם את מטרותיה.
אלי אלאלוף: בבקשה, ענת.
<נעה בן שבת: החידוש של הסעיף הזה הוא שלמרות שפעולת הסימון היא ייצור אפשר לקבוע ברישיון האחסנה היתר להדבקת תווית.
<אלי גורדון: זאת אחת הגמישויות, אדוני היושב-ראש.
<נעה בן שבת: יש פה אי בהירות – כמה זמן תוקף רישיון האחסנה?
<נעה בן שבת: האם הוא גם כן יהיה לחמש שנים כמו רישיון ההובלה?
<נעה בן שבת: אין פה אמירה בנושא הזה.
<אלי גורדון: באופן עקרוני הכוונה שלנו הייתה שרישיון לאחסון יהיה בדומה בתקופות – שנתיים בפעם הראשונה ומשלוש עד חמש בחידוש.
אלי אלאלוף: תשובה ברורה.
<יפעת זליקוביץ: אני רוצה לשאול לגבי סעיף 181.
<יפעת זליקוביץ: אני רוצה להבין – רק מנהל שירות המזון רשאי להתיר הדבקת מדבקות או כל מי שכפוף לו?
<אלי גורדון: או מי שהסמיכו.
<יפעת זליקוביץ: זה דבר מאוד - -
<נעה בן שבת: אבל זה לא מי שנותן את רישיון האחסנה.
<נעה בן שבת: קודם אמרתי שנותן רישיון ההובלה הוא מנהל שירות המזון או רופא מחוזי.
<נעה בן שבת: אנחנו חשבנו שזה חל גם על רישיון אחסנה של אותם גורמים, ולכן גם פה אולי צריך לאפשר את מנהל שירות המזון או רופא מחוזי.
<נעה בן שבת: זה חלק מרישיון האחסנה.
<אלי גורדון: נותן הרישיון.
<אלי גורדון: תסבירו למה.
<רוית ארבל: דיברנו על מקרה שהמחסן נמצא בשלוחה באתר אחר של אותו מפעל במרחק עשרה קילומטר.
<רוית ארבל: במרבית המקרים מן הסתם נעשית ההדבקה עוד באתר הייצור, ואז נעביר, אבל יכולות להיות נסיבות שבהן נרצה להשתמש באתר האחסנה שיש לנו רק רישיון אחסנה לגביו, וכבר סוכם שזה יהיה רישיון אחסנה נפרד שהוא לא רישיון ייצור – שם נרצה להדביק את המדבקות.
<רוית ארבל: זה אותן נסיבות בריאותיות.
<רוני סורקיס: באריזות כוללות, לדוגמה.
<רוני סורקיס: צריך להוריד את המילה "מיובא".
<אלי גורדון: למיטב זיכרוני, אני פחות מכיר מציאות שבה יצרן בארץ מייצר מזון, אורז אותו ולא מסמן אותו.
<אלי גורדון: אני לא מכיר מציאות כזאת.
<לילך דחוח: זאת אולי טעות קטנה.
<אלי גורדון: אם זאת טעות קטנה יש חריגות לעניין הזה.
<אלי גורדון: אבל ברגע שאנחנו רוצים להפריד ברמה של יצרן את הפעילות של האריזה ושל הסימון – ואני פחות מכיר מציאות כזאת, זאב, ואני לא יודע מהו המקרה שמתאים לכך - -
<זאב פיקובסקי: אני מכיר את זה באריזות כוללות.
<זאב פיקובסקי: הפעילות של אריזה כוללת לפעמים נעשית באותו אתר אחסון כאשר מאגדים מספר יחידות בודדות.
<אלי גורדון: שכל אחת ואחת מהן ארוזה?
<זאב פיקובסקי: יכול להיות שהיא ארוזה.
<אלי גורדון: זה אומר שהיא ארוזה וכבר מסומנת.
<זאב פיקובסקי: אני מכיר privet labeling שונים שלוקחים אריזה לבנה ומדביקים עליה פתקית.
<זאב פיקובסקי: אני לא יודע איפה זה מתבצע.
<זאב פיקובסקי: זה יכול להתבצע באתר הייצור.
<ענת מימון: זאת גם אריזה, לא רק סימון.
<זאב פיקובסקי: אריזה גמורה.
<זאב פיקובסקי: פה מדובר על סימון.
<זאב פיקובסקי: אפשר לקחת אריזה לבנה ולהדביק עליה פתקית.
<זאב פיקובסקי: הרי זה לא חייב להיות אריזה מעוצבת מראש.
<זאב פיקובסקי: כדי להוזיל יש היום יצרנים שעושים privet labeling עם אריזות מודבקות, עם סימון מודבק.
<זאב פיקובסקי: גם זה יכול להיות.
<זאב פיקובסקי: אני לא חושב שהמילה "מיובא" צריכה להיות כאן.
<זאב פיקובסקי: לא צריך להגביל את זה.
<אלי גורדון: המילה "מיובא" נותנת מענה להשלמת הוראות סימון בשפה העברית.
<זאב פיקובסקי: זה ברור.
<אלי גורדון: אתה אומר, זאב, שיש יצרן שלוקח מזון בקופסה לבנה או שחורה – לא משנה – שאין עליה שום סימון, ומעביר למישהו אחר.
<רוית ארבל: לא, זאת שלוחה שלו.
<זאב פיקובסקי: זאת השלוחה שלו.
<שרון גוטמן: - - - לעניין סימון טרם - - - שם כבר הייתם צריכים להגיד את זה.
אלי אלאלוף: שרון, לא הבנו את ההערה שלך.
<שרון גוטמן: בסימן ג' שמסדיר את הייצור יש הוראה ספציפית לגבי העיתוי שהיצרן צריך להשלים את העמידה שלו בהוראות הסימון, וכתוב שהוא צריך לעשות את זה לפני שהוא מוביל את המזון למחסן שנמצא מחוץ לאתר הייצור או למשווק.
<שרון גוטמן: בעצם מה שהם אומרים זה לפתוח את הסעיף הזה מחדש כי יכול להיות שהם רוצים להשלים את הסימון אחרי שהוא מוציא את זה מהאתר שלו, אם אני מבינה נכון.
<לילך דחוח: אבל ממילא זה חריג.
<לילך דחוח: צריך לבקש בקשה ממנהל, שמנהל שירות המזון רשאי בכלל לקבוע.
<לילך דחוח: זה לא הכלל, אלא חריג לכלל.
<לילך דחוח: יש מקרים מסוימים שיכולים להצדיק את זה.
<רוית ארבל: אנחנו העלינו את הבקשה הזאת, וזה הוגבל רק לאותו אתר ייצור מכיוון שדיברו אתנו על הובלה.
<רוית ארבל: אנחנו ביקשנו יותר מזה, אבל קיבלנו רק את זה, וכאן זה חוזר.
<רוית ארבל: החוק הזה אמור לחיות אתנו עוד שנים רבות, וכרגע אנחנו לא יכולים לצפות את הסיטואציה שבה זה עשוי להיות רלוונטי.
<רוית ארבל: אם כבר נקבע היתר כזה הוא לא צריך להיות מוגבל דווקא למזון מיובא.
<רוית ארבל: בוא נשאיר את זה פתוח ומספיק רחב כדי שבמקרים החריגים ובנסיבות שזה יהיה רלוונטי נוכל להשתמש בסעיף הזה; אפילו הרגולטור יוכל להשתמש בסעיף הזה.
<רוית ארבל: הרי אין סיבה בריאותית להגביל את זה דווקא למזון מיובא.
אלי אלאלוף: אלי, למה באמת אין תשובה?
<אלי גורדון: לאורך כל הדרך אנחנו מאמינים בדבר אחד, שפעילות של אריזה וסימון הן פעולות שטעונות יצרן.
<אלי גורדון: יצרן שמייצר פה בארץ מזון, אם זה מזון ארוז מראש וחל עליו אותו סעיף שאנחנו מדברים עליו, קרי מזון שארוז באריזה קמעונאית ומסומן בהתאם, הוא מייצר אותו כבר באריזות שכוללות גם את הסימון.
<אלי גורדון: הסעיף הזה נולד כדי לתת מענה למקרה של מזון מיובא מחו"ל שהוא מסומן רק בשפה לועזית ומתבצעת בארץ השלמת סימון בעברית.
<אלי גורדון: במקרים אזוטריים שבהם יש טעות נתנו מענה גם ליצרן וגם ליבואן.
<אלי גורדון: פה מוצג תסריט פחות מוכר שבמציאות מתבצעת הוצאת מזון ושינוע מזון שהוא לא מסומן בכלל, וההדבקה אחר כך תבוצע במקום אחר.
<זאב פיקובסקי: אני לא אומר שזה מתבצע, אבל בחוק שאנחנו נהיה אתו שלושים שנה אנחנו לא צריכים למנוע את זה.
<זאב פיקובסקי: אני רוצה לדבר על ההפשטה ועל הפשטות של הנושא הזה.
<זאב פיקובסקי: לא להגביל את זה.
<אלי גורדון: למה להגביל?
<אלי גורדון: כי אני לא בטוח שדבר כזה צריך לקרות.
<אלי גורדון: השאלה היא אם אנחנו רוצים אפשרות כזאת, שמזון ייצא מהיצרן - -
<זאב פיקובסקי: מזון שמגיע מסומן בשפה זרה – פולנית, רוסית או סרבית - - - קופסה לבנה.
<זאב פיקובסקי: אני לא יודע מהו.
<זאב פיקובסקי: אתה מדביק.
<זאב פיקובסקי: אז מה ההבדל בין זה לבין מזון אחר?
<זאב פיקובסקי: אני לא מתווכח סתם.
<זאב פיקובסקי: למה להגביל את הייצור המקומי ולהפלות אותו לרעה לעומת הייבוא?
<זאב פיקובסקי: אני אתן לך דוגמה: ייצרתי מזון בייצור מקומי לצורך ייצוא, ואני עכשיו צריך להדביק מדבקה בעברית - -
<רוית ארבל: התחרטתי.
<זאב פיקובסקי: התחרטתי.
<זאב פיקובסקי: הקניין ביטל את ההזמנה, ועכשיו איפה אני משנה את זה?
<זאב פיקובסקי: במחסן.
<זאב פיקובסקי: למה להגביל?
<זאב פיקובסקי: סתם.
<זאב פיקובסקי: אני לא מבין את ההתעקשות.
<רוית ארבל: הוא יצטרך להגיש בקשה פרטנית.
<רוית ארבל: פה אני לא אצטרך להגיש בקשה פרטנית.
<זאב פיקובסקי: - - - להגיש בקשה, והכול בסדר.
<זאב פיקובסקי: זה לא מונע - - - סמכות לחלוטין.
<אלי גורדון: עקרונית מכיוון שפחות מוכרת לי מציאות כזאת – ולעניין של ייצוא שבסופו של דבר לא יהיה ייצוא – יש הסדרים ויש עקיבות לעניין הזה.
<אלי גורדון: קופסה לבנה – אחת השאלות ששאלתי היא איך אנחנו יודעים אחר כך לזהות כקופסה לבנה.
<זאב פיקובסקי: - - - את הדרישות האלה.
<זאב פיקובסקי: אני רק נתתי סתם דוגמה.
<זאב פיקובסקי: זאת לא קופסה לבנה בדרך כלל.
<זאב פיקובסקי: זה בעיקר משהו שאתה רוצה להדביק עליו עוד פתקית, עוד משהו.
<זאב פיקובסקי: מבצע.
<זאב פיקובסקי: אני רוצה לסמן משהו לצורך מבצע מיוחד, ודווקא באתר שלא בחדרי קירור או במקום אחר.
<אלי גורדון: מה ההבדל בין "מבצע" ל"חג שמח"?
<אלי גורדון: ב"חג שמח" נתנו הסדר.
<זאב פיקובסקי: אז תן גם פה.
<אלי גורדון: אז יש הסדר.
<זאב פיקובסקי: אבל למה זה נמנע בחקיקה הראשית?
<זאב פיקובסקי: אני לא מבין למה אתם מתעקשים על זה, בחיי.
<אלי גורדון: כדי להראות שאנחנו לא מתעקשים אין לנו בעיה להוריד את המילה "מיובא" כי ממילא זה ברמה של האישור הפרטני.
<זאב פיקובסקי: בדיוק.
<אלי גורדון: יחד עם זאת, צריך להבין שאנחנו מביאים את זה למקום של מקרה אזוטרי לגמרי מצד אחד.
<אלי גורדון: לשם הפרוטוקול אני אומר שאני רואה פחות אפשרות שיצרן ייצר מזון שהוא קופסה לבנה וירצה לעשות הדבקה במחסן.
<אלי גורדון: לפחות אלה שיושבים כאן יגידו שזה מה שמנהל שיווק המזון אמר, כי אני בשלב מסוים אתנגד לזה.
<אלי גורדון: כשתהיה בקשה כזאת אני אתנגד לזה – כבר עכשיו אני אומר.
<אלי גורדון: כל עוד אלי גורדון מכהן בתפקיד של מנהל שירות המזון אני אבחן היטב את המקרה שבו רוצים לעשות הדבקה במחסן.
<זאב פיקובסקי: מקובל.
<זאב פיקובסקי: אבל כשתבחן את זה פעם אחת לצורך ייצוא וייבוא תגיד שאתה מוגבל רק לייבוא.
<זאב פיקובסקי: זאת גמישות שלא עולה לך כלום.
<זאב פיקובסקי: זה חוק שנחיה אתו עשרים-שלושים שנה עד שיבוא לתיקונים הבאים.
<זאב פיקובסקי: עם החקיקה הקיימת של פקודת בריאות הציבור אנחנו חיים כבר שלושים-ארבעים שנה.
אלי אלאלוף: מה אתה מסכם?
<אלי גורדון: אין לנו בעיה להוריד את המילה "מיובא" כל עוד זה ברמה של החלטת מנהל שירות המזון.
<אלי גורדון: יחד עם זאת צריך להבין שגמישות יתרה לא תהיה.
<אלי גורדון: בסופו של דבר נבחן כל בקשה.
<אלי גורדון: זה לשם הפרוטוקול לנציגי התאחדות התעשיינים.
אלי אלאלוף: לדעתי, מה שיוצא מהייצור והולך למחסן צריך להיות עם זהות כלשהי.
אלי אלאלוף: הוא לא יכול להיות - - - אם יש לו זהות, ואתה רוצה להוסיף מדבקה בשפה כלשהי, תוסיף.
אלי אלאלוף: אבל להוציא קופסה שתצא ללא זהות?
אלי אלאלוף: כל קופסה יוצאת עם זהות בסיסית.
<אלי גורדון: זה עקיבות.
<אלי גורדון: דיברנו על זה.
<זאב פיקובסקי: כל עוד יש עקיבות זה בסדר.
אלי אלאלוף: אז הנה, מצאנו בהסכמה הבנה.
<זאב פיקובסקי: גם אני מחפש את הבטיחות לא פחות.
אלי אלאלוף: בבקשה, הסעיף הבא.
<נעה בן שבת: זה אותם מחסנים שהזכרנו בסעיף 180 שהם פטורים.
<נמרוד הגלילי: אני מאיגוד לשכות המסחר.
<נמרוד הגלילי: לתקנות אני מבקש, אם אפשר, להוסיף גם אפשרות כמו שיש בסעיף (3) פטור ממחסנים שלא דורשים רישוי ממובילים.
<נמרוד הגלילי: אנחנו חושבים אולי על מובילים של חברות - - - הבינלאומיות; אותם משלוחים בייבוא אישי או דוגמות מזון שמגיעות לארץ.
<נמרוד הגלילי: זה יכול להיות תוספי תזונה או דוגמות מזון שלא אמור להיות מזון רגיש.
<נמרוד הגלילי: אותה חברה מקומית שמובילה לא יודעת עד שהיא לא מקבלת את - - - שמשדר שהמטוס כבר בדרך לארץ.
<נמרוד הגלילי: אני לא יודע איך חברות כמו UPS, FEDEX, DHL, יכולות לדעת לקבל רישיון מוביל על דברים שהם לא יודעים מראש שהם הולכים להוביל.
<נמרוד הגלילי: בעיקרון הם לא מובילים מזון בכמות מסחרית.
<נמרוד הגלילי: זה הם לא עושים, זה אסור להם.
<אלי גורדון: השאלה, קודם כול, אם הם מובילים.
<אלי גורדון: כל חברות הספנות הן מובילים.
<אלי גורדון: למה לא?
<אלי גורדון: אז לכן אנחנו מדברים על הסדרה שחלה על מוביל ועל משווק בתוך גבולות מדינת ישראל.
<נמרוד הגלילי: אותו מזון, אם זה בייבוא אישי או אם זה דוגמת מזון - - - יש הובלה יבשתית.
אלי אלאלוף: למה, הוא לא יכול להיות בטיסה לאילת אחרי שהגיע לפה?
<נמרוד הגלילי: זה מגיע למחסנים בנתב"ג, ומפוזר אל מי שזה מגיע.
<נמרוד הגלילי: גם דואר ישראל, אגב.
אלי אלאלוף: מה הבעיה?
אלי אלאלוף: עוד לא עליתי על הבעייתיות.
<נמרוד הגלילי: הם לא עוסקים בהובלה של מזון.
<אלי גורדון: הם גם לא מחויבים בהובלה, לפי ההסדר.
<נעה בן שבת: אפשר להגיד שדואר ישראל עוסק בהובלת מזון?
<אלי גורדון: הם לא - - - להובלת מזון.
<עדנה הראל: אבל אם הם ירצו - - -
<רז הילמן: אם הם ירצו או לא הם עושים את זה.
<רז הילמן: הם לא תמיד יודעים.
<נעה בן שבת: דואר ישראל מוביל בטמפרטורה מבוקרת?
<נעה בן שבת: אתה צריך הובלה בטמפרטורה מבוקרת.
<אלי גורדון: אני רוצה להזכיר, לעצמי לפחות, שהחוק לא חל על ייבוא אישי.
<אלי גורדון: הוא מחריג את כל הנושא של ייבוא אישי.
<רז הילמן: גם למוביל או גם ליבואן?
<אלי גורדון: הוא בכלל לא מתייחס לכל ההסדרה לעניין של ייבוא אישי וצריכה אישית וכו'.
<אלי גורדון: זה בתחילת החוק שקראנו.
<אלי גורדון: ההסדרה פה להובלה מסחרית ברמה של העברת מזון מנקודה מסוימת, ממקטע של יבואן ויצרן עד נקודת שיווק וכל מה שקורה בדרך, גם אם זה אחסון ביניים וגם אם זאת הפצה.
<אלי גורדון: לכן הסדרים פה מדברים על כל הפעילות הזאת, ומחויבות וחובות וזכויות של אותו עוסק במקטע הזה בלבד.
<אלי גורדון: לכן אין טעם להוסיף את הבקשה שלך.
<רז הילמן: למה?
<רז הילמן: אם הם מובילים דוגמות של מזון?
<רז הילמן: אני לא בטוח שזה פטור היום.
<רז הילמן: זה תחת ההגדרה של מכירה.
אלי אלאלוף: לא שומעים אותך.
<רז הילמן: אני לא בטוח שהפטור היום הוא רחב כל כך.
<רז הילמן: אם עכשיו חברה מסוימת מזמינה לעצמה חומר גלם או אפילו לא מזמינה, אלא נציג שלה היה בתערוכה בגרמניה, ואיזשהו יצרן שהשאירו לו את כרטיס הביקור שם, החליט לשלוח מיוזמתי דוגמה – אפילו בלי שהיצרן מישראל ביקש – זה קורה הרבה.
<רז הילמן: החבילות יכולות להישלח עם בלדר מסוים או עם חברת הדואר - -
<קריאה: בקירור?
<נעה בן שבת: בטמפרטורה מותרת?
<רז הילמן: יכול להיות שזה גבינה.
<אלי גורדון: אני רוצה להזכיר שוב, שגם אם יש ייבוא אישי או מטרה אחרת שלא למכירה יש רשימה סגורה של מוצרים שאסורים לייבוא אפילו בייבוא אישי.
<אלי גורדון: אז גבינה או נקניק או דג מעושן - -
<רז הילמן: אני לא מדבר על ייבוא אישי.
<רז הילמן: אני מדבר על ייבוא - - -
<אלי גורדון: בכל הפעילות שנשענת על העברה מפרט לפרט ברמה של מוצר מזון באמצעות דואר ונותני שירות בלדרות אסור להעביר או לקלוט במדינת ישראל דג מעושן או נקניק או גבינה.
<אלי גורדון: אני רוצה להזכיר שהסדרים ומגבלות כאלה קיימים בכל העולם, לא רק במדינת ישראל.
<אלי גורדון: זה לעניין של ייבוא אישי ודוגמות.
<שרון גוטמן: אני משירות המזון.
<שרון גוטמן: נדמה לי על אי התחולה שסעיף 331 יורחב.
<שרון גוטמן: יש הצעה לנסח אותו באופן שאם האדם שמוביל לא יודע שזה מזון זה גם לא יחול לגביו.
<רוית ארבל: יש לי הערה טכנית אך חשובה.
אלי אלאלוף: את קובעת שזה חשוב?
<רוית ארבל: לגבי רישיון ייצור, הוסכם והוסף לסעיף 56 סעיף קטן (א) שאמר שאם התקבל רישיון ייצור בשני אתרי ייצור שונים ללא שוני מהותי ביניהם, לא ייקבע תנאי שונה.
<אלי גורדון: אלא אם כן באישור מנהל שירות המזון.
<רוית ארבל: אז אני מציעה, כיוון שזה בדיוק אותה לוגיקה, וההקבלה פה של רישיון אחסנה לרישיון ייצור היא הקבלה לגמרי מוחלטת גם בהפניה לסעיפים, אז שסעיף 183 שגם הוא מדבר על תנאים לרישיון אחסנה יקבע הוראה דומה.
<רוית ארבל: זאת אומרת אם יש דמיון או אין שוני מהותי אז לא ייקבעו תנאים שונים.
<אלי גורדון: שימו לב, אפילו לא שאלתי את חברי.
<אלי גורדון: מכיוון שאנחנו כן דוגלים בכך שיהיה איחוד דרישות והנחיות אז באופן אישי לי – אלא אם כן יש מגבלות אחרות – אין שום מניעה לעשות את זה.
<רוית ארבל: אמרתי שזה חשוב.
אלי אלאלוף: זה באמת חשוב.
אלי אלאלוף: במיוחד שקיבלת תשובה חיובית, בעינייך.
אלי אלאלוף: גם לך זה חשוב.
<אלי גורדון: אני לא יודע אם זה חיובי או לא חיובי, אבל אנחנו נשאף לכך שהדרישות יהיו אחידות לגמרי.
<יפעת זליקוביץ: אני רק מבקשת – נשארו לנו הרבה פערים בנושא של ההובלה ואחסנה בטמפרטורה מבוקרת - -
אלי אלאלוף: איזה סעיף?
<יפעת זליקוביץ: כל הפרק הקודם.
<יפעת זליקוביץ: אז אם אפשר לדון עליו כדי לוודא שהנושאים האלה נסגרים.
<לילך דחוח: נשארו הרבה דברים פתוחים שאמרתם שנדון בהם.
אלי אלאלוף: אני מציע שהצוות המקצועי יעשה עבודה בנפרד.
אלי אלאלוף: אם יהיה צורך לשנות דברים נחזור לדיון כאן.
אלי אלאלוף: נמשיך בהקראה, בבקשה.
<נעה בן שבת: עוברים לסימן ז'.
<נעה בן שבת: אנחנו מתחילים את תת סימן א' בסימן ז': החזקת מזון בטמפרטורה מבוקרת.
<נעה בן שבת: כרגע סיימנו את הדיון, אז יכול להיות שזה צריך להיות מועבר לשם.
<נעה בן שבת: התייחסת קודם לסעיף 184 שנוגע להחזקה בטמפרטורה מבוקרת ולא לצורך ברישיון בהסדרה.
<נעה בן שבת: בסעיף (1) "הוראות היצרן" – אמרנו שנדבר על הנושא הזה – האם זה "הוראות היצרן" או "קביעת היצרן".
<נעה בן שבת: בסעיף (2) יש הבחנה בין משווק גדול למשווק אחר.
אלי אלאלוף: שירות המזון יכול להקל על הקטן.
<לילך דחוח: אני מבינה שבשיקולים של מנהל המזון כשהוא מתייחס למשווק קטן הוא יכול להגיד שיש לו סמכות להקל, אבל יכול להיות שאפשר לאחד את זה.
<לילך דחוח: ממילא זה סמכות שנתונה לו.
<לילך דחוח: אם הוא יחליט שבנסיבות מסוימות גם למשווק גדול בסיטואציה מסוימת שיש הוראה כזאת אפשר אולי להקל או שיש - - -
אלי אלאלוף: יש לו גם בגדול האופציה.
אלי אלאלוף: רק הניסוח שונה.
<לילך דחוח: לא, בגדול זה "אלא אם כן נקבע אחרת בחקיקת המזון".
<לילך דחוח: בקטן: "אלא אם הורה לו מנהל שירות המזון".
אלי אלאלוף: זה אותו דבר, רק הניסוח שונה, לא?
<עדנה הראל: פה יש הסמכה להוראה פרטנית.
<נעה בן שבת: הוראה פרטנית מחמירה, שאומרת יותר מאשר "קביעת היצרן".
אלי אלאלוף: יש היגיון לזה?
אלי אלאלוף: זה לא אותו דבר?
<נעה בן שבת: ההקלה הראשונית היא שאתה מסתכל על המוצר, רואה מהן הוראות היצרן, ופועל לפי זה.
<נעה בן שבת: אתה לא צריך להכיר את כל חקיקת המזון לצורך העניין.
<נעה בן שבת: זאת כבר ההקלה.
<נמרוד הגלילי: עוד הערה קטנה.
<נמרוד הגלילי: החוק מגדיר מה זה משווק גדול מחקיקת המזון.
<נמרוד הגלילי: יכול להיות שיש מקום לגמישות בכך שגם אם אתם רוצים עדיין לקבוע שאי אפשר להקל על משווק גדול אולי משווק שנחשב גדול, אבל עדיין יחסית לנתח השוק שלו יש מקום להקל עליו.
<נמרוד הגלילי: לכן אולי כדאי שתהיה גמישות כזאת גם לאותם משווקים שיכול להיות שיש להם אפילו רק שלושה או חמישה סניפים, אבל הם כבר נחשבים משווק גדול, לפי החוק.
<נעה בן שבת: אתה רוצה שהגדרת "משווק גדול" תהיה אחרת?
<נעה בן שבת: יש שני הבדלים בין הסעיפים האלה: הבדל אחד זה האפשרות של ההוראה האחרת, והבדל אחר הוא האם אנחנו מתייחסים רק לתנאים בהוראות היצרן או גם מתייחסים לחקיקת המזון.
<לילך דחוח: אפשר להציע פשוט להוריד את המילה "גדול" בסעיף קטן (1) ובסיומו של סעיף קטן (1) ליצור מנגנון שאם בכל מקרה מנהל שירות המזון הורה אחרת או מי שהסמיכו להוראה פרטנית אז ממילא יחול גם כאן.
<לילך דחוח: זה ממילא משהו שנתון לשיקולו של מנהל שירות המזון.
<לילך דחוח: זה לא משנה כל כך; זה לא יוצר כאוס, זה לא פוגע בתחיקת המזון, זה לא יוצר חוסר סדר.
<לילך דחוח: זה פשוט מאפשר את הגמישות הזאת גם למקרים אחרים.
<לילך דחוח: עכשיו אנחנו נכנסים להגדרה של משווק גדול למול משווק שאינו גדול.
<לילך דחוח: בחוק המזון הייתה כוונה מסוימת להגדרה של משווק גדול; היא לא בהכרח קיימת פה בכל הראציונלים בחוק הזה.
<לילך דחוח: לכן אפשר לאחד בין סעיף (1) ל-(2) בלי ליצור את ההבחנה, אך להשאיר את אותו שיקול דעת למנהל שירות המזון, כך שאם לפי שיקול הדעת שלו, הוא סבור שיש לעשות את ההבחנה לפי גודלו או היקף הפעילות של המשווק הוא יעשה את זה.
<לילך דחוח: ממילא אנחנו חייבים לפעול לפי הוראות יצרן, אלא אם נקבע אחרת בחקיקת המזון, ואין סיבה שגם משווק קטן, לצורך העניין, אם יש הוראת יצרן, לא יפעל.
<עדנה הראל: אנחנו מבקשים לחשוב שוב על כל ההסדר, כולל על האפשרות להוראות פרטניות למשווק שאינו משווק גדול.
<עדנה הראל: כל המטרה הייתה מלכתחילה התחשבות באילוצים קונקרטיים של עסקים קטנים ובינוניים, ובוודאי לא לפתוח פתח ללחצים להוראות פרטניות בניגוד להוראות הדין.
<עדנה הראל: כמו שהובן פה, אין כוונה לזה.
<עדנה הראל: מכיוון שכך זה מובן, ככל הנראה, בכל מקרה אנחנו צריכים להבהיר את הנוסח, ואנחנו רוצים לחזור ולבדוק.
<רוית ארבל: הסעיף שסותר את 174, זה ייפתר?
<נעה בן שבת: הסברנו שהוא לא סותר.
<נעה בן שבת: אמרנו שאולי נשנה את המבנה של כל העסק הזה כך שיהיה ברור מתי מדובר על רישיונות יצרן ומתי מדובר על אופן ההובלה.
<רוית ארבל: סעיף 174 לא מדבר על רישוי - -
<נעה בן שבת: מיותר לבזבז את זמנה של הוועדה על דבר כזה.
<נעה בן שבת: יש לנו ויכוח האם יש פה סתירה או לא.
<נעה בן שבת: אפשר לברר את זה בדיון אחר כך.
<נעה בן שבת: זה מה שביקש מאתנו היושב-ראש כשהעלית את הנושא הזה.
אלי אלאלוף: נמשיך, בבקשה.
<נעה בן שבת: אחת ההוראות, סעיף 185, היא חלק מחקיקת המזון.
<נעה בן שבת: המטרה שלה היא לאפשר קביעה לתקופה קצרה של טמפרטורה מבוקרת לגבי מזון מסוים.
<קריאה: באיזו סיטואציה?
<אלי גורדון: תכף ננסה יחד לרענן את הזיכרון, אבל עקרונית מדובר במקרה שיש פיתוח של מוצר חדש.
<אלי גורדון: נכון לאותה עת של הפיתוח יצרן הגיע למסקנה במסגרת ניהול הסיכונים שלו שאין צורך בשמירה של אותו מזון כתנאי לשיווק בתנאי טמפרטורה מבוקרים.
<אלי גורדון: יחד עם זאת לאחר בדיקה עדיין אין הסדרה פרטנית מבחינת דרישות החקיקה, האם יש צורך בטמפרטורה מבוקרת או אין.
<אלי גורדון: במקרה כזה רשאי הרגולטור לחייב אחסון ושיווק בטמפרטורה מבוקרת כשלב ביניים עד לבדיקה.
אלי אלאלוף: לא ברור?
<נתן ויטנברג: אז אולי כדאי להגביל את זה למזון חדש.
<נתן ויטנברג: ממה שמשתמע מהסעיף תיאורטית אפשר לקחת שוקולד ולהחליט שהוא בטמפרטורה מבוקרת.
<אלי גורדון: מזון חדש זה לא המקרה.