GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אני רוצה לספר שכאשר אנחנו מדברים בתוך הסיעה, יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף כל הזמן אומר שהצוות של הוועדה שלו זה משהו יוצא מן הכלל.
טלי פלוסקוב: בוודאי שזה קורה בניצוחך ואת המנצחת על כך.
טלי פלוסקוב: באמת יש צוות נפלא וכאן המקום להגיד – גם מחברי הכנסת החדשים – תודה רבה על העבודה הנפלאה.
טלי פלוסקוב: אני מקווה ומאמינה שבכל שאלה שנפנה אליך בעתיד, תמיד תמצאי זמן להיות זמינה לנו, כי לא נראה לי שנניח לך בתקופה הקרובה.
טלי פלוסקוב: שיהיה לך המון הצלחה, בריאות, אושר ותיהני מהחיים.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
שלי יחימוביץ': יצאתי באמצע דיון בוועדת חוץ וביטחון עם ראש הממשלה.
שלי יחימוביץ': שאלו אותי למה אני יוצאת באמצע, עוד לא הגיע זמן הדיבור שלי, אבל אמרתי: מה זאת אומרת, וילמה.
שלי יחימוביץ': סדר העדיפויות ברור לחלוטין.
שלי יחימוביץ': האמת היא שגם אני נדה
שלי יחימוביץ': מתי מזה שאת כבר יוצאת לפנסיה כי את נראית כל כך טוב וכזאת מפזזת ומלאת אנרגיות, אבל יש גם עוד משהו.
שלי יחימוביץ': יש בבניין הזה משהו ששוחק את האנשים.
שלי יחימוביץ': בהתחלה הם מתלהבים ואחר כך לאט לאט מורידים ווליום ומתייחסים לזה כאל שגרה.
שלי יחימוביץ': אבל אצלך זה לא קרה אף פעם.
שלי יחימוביץ': פשוט רמת האנרגיות שלך והאכפתיות והאמפתיה נשארה ממש כפי שהיא הייתה.
שלי יחימוביץ': יש משהו קצת מבלבל בך, וילמה, כי את כל כך ישרה ובלי זיופים ובלי העמדות פנים שאפשר לחשוב גם שאת לא מבינה לפעמים מה קורה.
שלי יחימוביץ': אבל ראיתי אותך עם ראשי ועדות מאוד דומיננטיים, מלווה אותם במיטב המקצועיות, וראיתי אותך גם עם ראשי ועדות לא מתפקדים בכלל, ואז ראיתי איך את פשוט באה ותופסת את הנפח ומנהלת במקומם את הוועדה.
אלי אלאלוף: את זה את אומרת לי?
שלי יחימוביץ': זה לא אתה.
שלי יחימוביץ': אלי, אתה לא ברשימה הזאת.
שלי יחימוביץ': ראיתי אותך באה ותופסת את מקומם ופשוט מנהלת את הוועדה ומושיטה להם סעד ועזרה, ועושה את זה בצורה מדהימה.
שלי יחימוביץ': אני רוצה להודות לך באופן אישי, כי רוב החוקים שלי חוקקו דרכך ואת התייחסת לכל חוק כאילו הוא החוק שלך.
שלי יחימוביץ': היית בקיאה בניואנסים וידעת מתי מתכננים אולי לטרפד איזה תת סעיף.
שלי יחימוביץ': בלעדיך זה פשוט לא היה קורה.
שלי יחימוביץ': אני רוצה גם להודות על היחס הנפלא לעוזרים הפרלמנטריים, שאף פעם לא התנשאת עליהם ותמיד הייתה להם דלת פתוחה אליך.
שלי יחימוביץ': אני באמת רוצה להודות לך באופן אישי כי עליך נאמר בלא מורא ובלא משוא פנים.
שלי יחימוביץ': זה את.
שלי יחימוביץ': את בן אדם מקסים ואני מאוד אוהבת אותך ומאחלת לך הרבה הצלחה.
אלי אלאלוף: היועצת המשפטית לשעבר ג'ודי וסרמן.
<ג'ודי וסרמן: תודה רבה.
<ג'ודי וסרמן: כתבתי כמה דברים שאני מבקשת לקרוא אותם.
<ג'ודי וסרמן: אני אקדים ואני אומר שבשבילי וילמה היא הוועדה והוועדה היא וילמה.
<וילמה מאור: בלעדייך אני לא הייתי כאן.
<ג'ודי וסרמן: וילמה יקרה, במשך שנים רבות הלכנו יד ביד, את כמנהלת הוועדה ואני כיועצת משפטית של הוועדה.
<ג'ודי וסרמן: נפלה בחלקי זכות גדולה לקלוט אותך בוועדה, אך מהר מאוד הפכת להיות מומחית ושם דבר בתחום.
<ג'ודי וסרמן: בהתאם להשקפת עולמי האדם עושה את התפקיד.
<ג'ודי וסרמן: אדם יוצק לתוך התפקיד את אישיותו ותכונותיו ובאמצעותם הוא פועל.
<ג'ודי וסרמן: כשאנו מדברים על עבודה בוועדה הזאת, הדברים מקבלים משנה תוקף.
<ג'ודי וסרמן: העבודה המצוינת שעשית אינה רק הודות לידע, למקצועיות ולניסיון העשיר אלא לא פחות מכך – הודות לאנושיות הרבה שבך, לאכפתיות, למסירות ולתכונות שלך.
<ג'ודי וסרמן: וילמה, ניחנת בנשמה גדולה ובעיקר בלב גדול.
<ג'ודי וסרמן: היית במשך השנים מקור השראה לרבים כל כך, מאות זרמו לחדרך לקבל עצה טובה ממך, חברי כנסת, עובדי כנסת, עובדי משרדי ממשלה וכולי.
<ג'ודי וסרמן: כולם ידעו שהתייעצות אתך תניב תשובה חכמה, נכונה, שקולה ומאוזנת, המגיעה מלב נקי ומרצון עז לעזור ולהיטיב.
<ג'ודי וסרמן: אם נדמה את הכנסת לספינה, מעין ספינה ששטה לעתים קרובות במים סוערים, מים של לחצים תקציביים, לחצים פוליטיים, לחצי זמן ועוד, את, וילמה, אחד מהעוגנים של הספינה.
<ג'ודי וסרמן: בוועדה הזאת היית עוגן של יציבות, עוגן של תבונה וניסיון, עוגן של הוגנות ואמינות.
<ג'ודי וסרמן: פעלת תמיד מתוך ענוותנות ואנושיות האופייניים לך כל כך ומתוך כבוד גדול לכל אדם, גם לאוכלוסיות החלשות.
<ג'ודי וסרמן: וילמה היקרה, אני רוצה להודות לך מקרב לב על שנים מופלאות של עבודה משותפת.
<ג'ודי וסרמן: היית ידידת אמת ובעיקר בן אדם מדהים.
<ג'ודי וסרמן: את אישה עם תכונות נעלות והייתה לי זכות גדולה לעבוד במחיצתך.
<ג'ודי וסרמן: כמי שכבר פרשה מהמערכת הנכבדה הזו, אני יכולה לומר לך שיש חיים נפלאים ומלאי סיפוק ועשייה גם לאחר הפרישה.
אלי אלאלוף: רואים.
<ג'ודי וסרמן: אני מאחלת לך שנים רבות של הנאה צרופה בתחומים הקרובים ללבך, נחת מבני משפחתך הנפלאים, תוך בריאות שלמה ושמחה גדולה.
אלי אלאלוף: מידד גיסין.
<מידד גיסין: על וילמה אין מה להגיד, כל מילה מיותרת.
<מידד גיסין: נאמרו כאן כל כך הרבה דברים שקשה מאוד לעכל אותם.
<מידד גיסין: אם זה נכון, אני לא רואה את הוועדה בלי וילמה.
<מידד גיסין: בשם כל ארגוני החולים אני מאחל לך הצלחה וחיים טובים אחרי הוועדה.
אלי אלאלוף: גילה גרא.
<גילה גרא: בשם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ורבים מהעובדים שלה שעברו כאן בוועדה, אני רוצה להודות לך על השותפות המאוד גדולה שלך.
<גילה גרא: אני באמת לא רואה אותך כמנהלת ועדה או כמזכירה, אלא אני רואה אותך כשותפה אמיתית גם לקידום חוק השוויון, וג'ודי יושבת כאן ויודעת מה חלקך הרב היה בו, וגם במאות השעות הרבות של התקנות שעברו כאן
<גילה גרא: ושרבים מהן לא היו עוברות בלעדיך; גם בעניין של לעבוד יחד עם חברי הכנסת כדי לקדם את הדברים, הכנה מראש תוך כדי קידום של יותר ישיבות כאשר היה לחץ רב מאוד ופתאום כל התקנות הוגשו ביחד, ואני באמת חושבת שעולם הנגישות, המרחב הציבורי, לא רק אנחנו יכולים להודות לך אלא גם נציגי הנכים שנמצאים כאן והציבור הרחב של אנשים עם מוגבלות שזכו ליותר נגישות מהר יותר והרבה מאוד בזכות השותפות הזאת שלך.
<גילה גרא: תודה רבה רבה.
<מיכאל נתן: וילמה, אנחנו הכרנו לפני שנים רבות עת הייתי עורך דין חדש במשרד העבודה והרווחה זכרונו לברכה, ואותו חיוך שנתקלתי בו אז, ממשיך ללוות אותך היום.
<מיכאל נתן: אותו יחס לו זכיתי אז כעורך דין חדש, ממשיך ללוות אותי עד עכשיו כשאני בראש מחלקה משפטית גדולה.
<מיכאל נתן: זה אותו יחס שכולם דיברו עליו – ענייניות, מקצועיות, יושר, כשאת נמצאת בים סוער, עוד ביחסי ממשלה–וועדה, זה בכלל מסובך, ומים שקטים חודרים עמוק גם בפוליטיקה מסתבר, וגם בין האנשים.
<מיכאל נתן: החיוך הזה שמלווה אותך לאורך כל ההעשרה הזאת, אם הייתי סוגר ומדמיין לעצמי מה זאת וילמה – זה החיוך הזה מאוזן לאוזן.
<מיכאל נתן: מזל שיש לך אוזניים לעצור אותו.
<מיכאל נתן: גם אני, כמו חברת הכנסת שלי יחימוביץ', רוצה לומר: כן, אוהב אותך.
אלי אלאלוף: מירי כהן.
<מירי כהן: מה שאני הולכת לומר, אני רוצה לומר בשם כל משרד הבריאות ובראשם מנכ"ל משרד הבריאות שרצה להיות כאן היום אבל הוא פותח עכשיו את ועדת הסל, משהו שגם הוא משיק לעבודת הוועדה.
<מירי כהן: וילמה, אני מתנצלת אם אני אחזור על הדברים שנאמרו.
<מירי כהן: כנראה שהדברים הם נכונים.
<מירי כהן: בכל אדם יש את הנשמה המיוחדת והמייחדת אותו מכל השאר, זו שעושה אותו שונה מאחרים.
<מירי כהן: אצלך זה מקרה חריג.
<מירי כהן: כל כולך נשמה אחת גדולה.
<מירי כהן: הייתה לי זכות גדולה לעבוד מולך ולהכיר אותך במשך שנות עבודתך בוועדה.
<מירי כהן: על שבחייך המקצועיים אין צורך להכביר במלים.
<מירי כהן: את הפכת להיות מושג ראוי להערכה ולהערצה וכבר שמענו על זה רבות.
<מירי כהן: אישית, אני רוצה לדבר בפן האישי, בכל פעם התפעלתי מחדש מהמסירות שלך לאדם הקטן, החלש, זה הזקוק לעזרה.
<מירי כהן: כל אחד ואחת מהם כמו היו בניך.
<מירי כהן: כל מי שפנה אליך מצא לביאה של נחמה בשבילו להזיז הרים ולפרק שדה מוקשים, ומי כמונו יודע כמה הם רבים.
<מירי כהן: הלהבה שבנתינה לא רק שלא דעכה אצלך, אלא עושה רושם שרק הייתה מתעצמת ממקרה למקרה, מרגע לרגע.
<מירי כהן: מעומק הלב תודה רבה על הכול.
<מירי כהן: אני רוצה לומר את זה לא רק בשם משרד הבריאות אלא בשם מערכת הבריאות, ולתת לך שי קטן.
<מירי כהן: זה בהוקרה מהנהלת משרד הבריאות אבל לא רק מההנהלה.
אלי אלאלוף: אני נותן את רשות הדיבור למי שאני לא מקנא בה עכשיו, לענת כהן.
<יעקב מאור: אם יורשה לי, אני יודע שלא נרשמתי, שתי דקות לגזול מזמנכם.
אלי אלאלוף: מתי שתחליט.
אלי אלאלוף: אתה יכול לדבר מתי שאתה רוצה.
אילן גילאון: אתה במעמד חסיד אומות עולם.
<יעקב מאור: כמה שורות ואני אנסה לקצר.
<יעקב מאור: אחרי ים השבחים כאן, אני חייב להודות שאני מלא תהיות ושואל את עצמי האם האישה הזאת שעובדת כאן היא גם הפרסונה שמלווה אותי בבית.
<יעקב מאור: זה באמת חתיכת דיסוננס.
<יעקב מאור: אני יודע שזמננו קצר ולכן ליקטתי שתי דוגמאות.
<יעקב מאור: דיברתם כאן על יצירתיות.
<יעקב מאור: אני רוצה לספר לכם על וילמה בתחום המטבח.
<יעקב מאור: היא הבשלנית הגרועה בתבל ואני אתן שתי דוגמאות קטנות.
<יעקב מאור: היא מאלה שזקוקות למתכון כשהיא עושה סלט ירקות והיא עוד מתרפקת על ימי הכנפיים בזיגוג דבש כשאיזה אורח מיוחד מגיע.
אילן גילאון: כל זמן שהיא לא מבשלת פופקורן במים, זה בסדר גמור.
<יעקב מאור: אפרופו יצירתיות.
<יעקב מאור: היא גם מן הסתם האדם היחיד בעולם שניסה לנקות פלזמה של טלוויזיה עם אקונומיקה.
<יעקב מאור: דובר כאן על מחויבות ועל טוטליות, ובזה אני חייב לספר תקרית, מקרה מלפני שבועיים.
<יעקב מאור: חזרתי מהשוק – ואני מדבר על טוטליות לנכדים, יש לנו שניים – פתחתי את הדלת ואני מוצא שלושה גופות על הרצפה, אותה ואת שני הנכדים, ושלושתם חבולים.
<יעקב מאור: הנכד עם מצח חבולה, הנכדה עם מרפק והיא עם הברך הדפוקה שהיא מדדה אתה את ימיה האחרונים כאן ובטח החבר'ה בוועדה שמו לב לכך.
<יעקב מאור: היא שיחקה אתם בתופסת בסלון, וזאת האישה.
<יעקב מאור: ילדה קטנה שמסרבת להתבגר.
<יעקב מאור: השאלה שלי היא למה אתם עושים לי את זה.
<יעקב מאור: למה אתם מחזירים אותה הביתה.
<יעקב מאור: אני טיפוס של פנסיונר מולד.
<יעקב מאור: אני אדם שכל חיי קידשתי את הבטלנות, את האידיאל של בטלנות, וברור לי שמשבוע הבא, דווקא בערוב ימי, אני נכנס כאן למשרה מלאה עם האישה הזאת.
<יעקב מאור: החריצות, הוזכרה החריצות.
<יעקב מאור: שנה שלמה טיפחתי גינת תבלינים בגינה האחורית שלי ועשיתי זאת בשקדנות יום יומית, משקה, בודק.
<יעקב מאור: אבל יום אחד, איזו פגרה או משהו כזה, הגיעה הבולדוזרית בתואנה של ניכוש עשבים – ניכשה גם את כל עשבי התבלין שטרחתי עליהם שנה שלמה.
<יעקב מאור: אני רוצה לסיים בשלב התודות.
<יעקב מאור: ראשית, תודה גדולה שאני מקווה שמשבוע הבא אני לא אצטרך יותר לענות על טלפונים שנפתחים במלים "אפשר לדבר עם וילמה", כי נראה לי שעשיתי את זה אלפי פעמים בשנים האחרונות.
<יעקב מאור: תודה שנייה גדולה לכל מי שדיבר כאן בשבחה והלל אותה והחמיא לה.
<יעקב מאור: אני בטוח שהיא תיקח את הדברים היפים האלה אתה כצידה לדרך, כצידה מזינה לנפש לשנים ארוכות או לפחות עד היום בערב.
<יעקב מאור: התודה השלישית שלי היא לחבר'ה הטובים של הוועדה, לשותפים שהיא תמיד מספרת לי כמה היא נהנית וכמה טוב לה.
<יעקב מאור: אחרונה אחרונה חביבה, בשמי ובשם הילדים, תודה לאשתי האהובה והיקרה, תודה גדולה שהבאת אותי עד הלום.
אלי אלאלוף: ענת כהן, בבקשה.
אלי אלאלוף: לא מקנא בך.
אלי אלאלוף: אמרו לי, ווילמה במיוחד אמרה לי, אל תדאג, היא לא פחות טובה, היא אפילו יותר טובה ממני.
אלי אלאלוף: תראי איזו אחריות יש לך.
<ענת כהן: וילמה היקרה והאהובה, אנחנו מציינים היום את הפרידה ממך, אבל צריך לזכור שאפשר להוציא את וילמה מוועדת העבודה והרווחה אבל אי אפשר להוציא את הוועדה ממנה.
<ענת כהן: וילמה הפכה את הוועדה לוועדה שהיא היום והיא תורמת, משפיעה, מצליחה, ואנחנו נראה את טביעת האצבע שלך בכל מקום.
<ענת כהן: נרגיש אותה ונראה אותה.
<ענת כהן: אני עכשיו עוברת לנימה אישית.
<ענת כהן: וילמה עבורי היא הרבה דברים, אבל אם אני צריכה לדייק, אני יכולה להגיד שלצדה ולאורה אני בעיקר למדתי.
<ענת כהן: למדתי שלא צריך להוביל בכוח ובכוחניות אלא בעוצמה שקטה, והיא תמיד תהיה יותר חזקה.
<ענת כהן: למדתי שהשמיים הם הגבול אבל הדרך היא דרך ארץ.
<ענת כהן: למדתי לחזק את שביל החמלה.
<ענת כהן: אמנם באתי אתו מהבית אבל אצל וילמה זה היה תנאי הכרחי כדי להיות אדם טוב וכדי לעבוד אתה בוועדה.
<ענת כהן: אצל וילמה מכל מלמדי השכלתי, למדתי לשאול ולשאול וכל אדם הוא מורה.
<ענת כהן: אף פעם לא להתבייש בשום שאלה ולא לעצור עד אשר אקבל תשובה.
<ענת כהן: מוילמה למדתי את כוחה של הצניעות, הענווה.
<ענת כהן: אצל וילמה כולם קיבלו יחס שווה והאישיות הבכירה ביותר קיבלה את אותו היחס שקיבל האזרח הקטן.
<ענת כהן: למדתי מוילמה לעגל את הריבוע, לרכך, לזרום, ואם צריך - גם לוותר.
<ענת כהן: לא להרגיש מנוצחים אלא מנצחים, גם אם נבין את זה רק מאוחר יותר.
<ענת כהן: וילמה, את מסיימת פרק אחד של עשייה משמעותית ומספקת שנגעה בכל כך הרבה אנשים, ואנחנו רואים את זה כאן, ואת פותחת פרק חדש באותה שמחה והתרגשות וחיוניות בה עשית את הפרק הקודם.
<ענת כהן: הרי נפאל וערבות פרו קוראים לך.
<ענת כהן: יעקב רוצה את רותי בחזרה.
<ענת כהן: הנכדים את סבתא לעוד משחק, גם אם נופלים, אז אנחנו משחררים אותך.
<ענת כהן: לסיום.
<ענת כהן: במהלך חיינו אנשים נכנסים ויוצאים, יש כאלה שנכנסים ויוצאים במהירות ויש כאלה שנשארים, אבל יש את היחידים והמיוחדים שמותירים עקבות בליבנו ולעולם איננו חוזרים להיות מה שהיינו קודם.
<ענת כהן: וילמה, את משאירה עקבות בלבי.
<ענת כהן: יש לי נעליים מאוד גדולות להיכנס אליהן, ואני יודעת שתהיי גאה בי.
<וילמה מאור: אי אפשר לראות אותה בוכה ושאני לא אבכה.
אלי אלאלוף: אני חייב להצטרף לענת במילה רגש.
אלי אלאלוף: גם אני הרבה פעמים, מודה באשמה, גומר שיחות ומתחילות הדמעות.
אלי אלאלוף: שיחות עם אימא.
אלי אלאלוף: זה פשוט לא יאומן כמה וילמה מסוגלת לרגש מתוך המקצועיות.
אלי אלאלוף: אל תדאג יעקב, היא מגיעה מוכנה להתמודד אתך, היא לא תשתנה וזה נפלא.
אלי אלאלוף: אני בדרך כלל לא נותן את רשות הדיבור למי שלפעמים הוא גם לוביסט, אבל לרותי אני חייב לתת את רשות הדיבור כי היא הייתה מייצגת משימות נעלות.
<וילמה מאור: אלה חברים.
<רותי פרמינגר: כמו שאמרת, אני גם לוביסטית אבל אני מייצגת את ארגון נפגעי פעולות איבה ואני רוצה להגיד תודה רבה מעומק הלב לוילמה על הקשב ועל הפתיחות ועל כל מה שאמרו, ואני לא אחזור על הדברים אבל אני חותמת עליהם בעשר אצבעות.
<רותי פרמינגר: אני רוצה להגיד משהו אחד נוסף וענת נגעה בזה.
<רותי פרמינגר: וילמה, את כל התכונות שלך, לדעתי השכלת בצורה מופלאה להטמיע בוועדה שלך.
<רותי פרמינגר: יצרת ועדה שאני מוכרחה להגיד שהיא מקסימה ובאנשים בה, כל אחד ואחת מהם, מוטבעות התכונות הללו.
<רותי פרמינגר: אני חושבת שהגדולה של בן אדם היא גם היכולת להכיל ולהפנים ולהעביר לאנשים את הדברים הטובים שבו.
<רותי פרמינגר: אני חושבת שהוועדה שלך מסמלת את זה.
<רותי פרמינגר: היא מסמלת את היכולת שלך לעשות את זה, לתת לאנשים, ולראיה שמענו עכשיו את ענת.
<רותי פרמינגר: יש אנשים מסוימים שיש להם יכולת להעביר את זה לאחרים בצורה יפה מבלי שתהיה לזה התנגדות של האחרים ללמוד את זה.
<רותי פרמינגר: אני חושבת שוועדה כזאת רגישה וקשובה לאנשים במהות שלהם קשה להם וההתמודדות היום יומית שלהם היא קשה מאוד, אני חושבת שזה נכס לכולנו, לעם ישראל, לכנסת ישראל, ואשריך שזכינו אנחנו לכך ושזכית להנחיל לאנשים אחרים את זה.
<רותי פרמינגר: אני מברכת אותך ואת הוועדה המופלאה שלך, ושיהיו דברים טובים והצלחות טובות.
<רותי פרמינגר: אני מאחלת לך רק בריאות טובה.
<רותי פרמינגר: כל טוב.
אילן גילאון: עוד לא ראיתי מסיבת פרידה כזאת.
אילן גילאון: אני אחרי כן מגיש מועמדות לפרס נובל.
אילן גילאון: עוד לא ראיתי דבר כזה.
אילן גילאון: זה כל כך מגיע.
אלי אלאלוף: בשם הצוות המורחב, אורי.
<אורי: כתבתי את הדברים כי אחרת זה לא יעבוד.
<אורי: אני חושב שזאת הפעם הראשונה שאני כותב.
<אורי: כבר התמודדתי עם כל מיני אתגרים קשים וזאת הפעם הראשונה שאני צריך להיצמד לכתוב כי אחרת זה לא יעבור.
<אורי: וילמה, כשאני הגעתי לכנסת ישבתי מולך והסיטואציה הזאת קיימת לי בזיכרון.
<אורי: אני הייתי מבולבל נורא והצפתי אותך בשאלות, בתהיות ובקשיים, תסבירי לי, מתי ומה, שבע ישיבות ביום, מה זאת רביזיה ומה קורה, ואת פשוט ישבת והסתכלת עלי בפנים חתומות ונתת לי לסיים את כל הצונאמי הזה ואז אמרת לי: קודם כל, בוא תלמד איך מכינים קפה שחור.
<אורי: מאותו רגע ניהלתי רישום של מספר ספלי הקפה השחור השלושת-רבעי מלאים ששתינו ביחד, 780.
<אורי: וילמה, את היית לי אם ואחות.
<אורי: תמיד זמינה ונכונה גם בלילות ובסופי שבוע, מצפן, מגדלור.
<אורי: גם כשהתווכחנו, את תמיד צדקת.
<אורי: אני לעולם לא אשכח איך מהרגע הראשון הושטת לי יד ברוחב לב, בסבלנות, בנדיבות אין קץ, ולימדת אותי את רזי הוועדה, הכנסת, התחומים המקצועיים אבל גם איך להיות אבא טוב.
<אורי: התמונה של עומרי הנכד שלך ולילי הבת שלי מחזיקים ידיים כאן במדרגות, לדעתי זה אומר הכול.
<אורי: הדלת שלך הייתה תמיד פתוחה לכל דכפין.
<אורי: לא היו אצלך חשובים פחות אלא להפך, חיבקת אליך את כולם.
<אורי: לעולם לא יכולת לנחש את מי תופתע לגלות ישוב במשרדה של וילמה, שרים ויושבי ראש, מנכ"לים חשובים, עובדי קבלן או עולים חדשים עם חוברת עברית למתחילים.
<אורי: אני מסרב להיות עצוב היום – זה כתוב לי, אבל זה שקר – אני שמח בשבילך ובשביל יעקב, הילדים והנכדים שמקבלים בחזרה בחורה בת עשרים מלאת מרץ ושמחת חיים.
<אורי: בהצלחה בפרק ב'.
אלי אלאלוף: אתי שבתאי.
<שלי לוי: גם אני כמו כולם נורא נורא מתרגשת אבל אני רוצה להגיד כמה דברים גם בשמי באופן אישי וגם בשם צוות מרכז המחקר והמידע העובד מול הוועדה.
<שלי לוי: אני רוצה שתדעי שבעיני את לא פחות ממודל ומופת של מנהל במגזר הציבורי, לא פחות מזה.
<שלי לוי: את באמת אישיות אדירה ונדירה, מאור פניך, לב רחב שלך, החכמה, האנושיות שבך והכנות שבאמת באמת נדירה, זה משהו שמי שפגש בך, לעולם לא יוכל לשכוח.
<שלי לוי: אני לא חושבת שיש מישהו, כמו שראינו היום, שעבד אתך ואין לו רק דברים טובים ואהבה כנה כלפיך.
<שלי לוי: הייתה לי הזכות הגדולה לעבוד אתך עשור.
<שלי לוי: אני רוצה שתדעי – אני לא יודעת כמה את יודעת – שיש לך תפקיד מכריע בעיצוב המקצועי שלי ובמרכז המחקר והמידע בכלל ויש לך תפקיד מכריע בעיצוב של עבודת מרכז המחקר והמידע מול הוועדות.
<שלי לוי: אני חושבת שהאופן שבו את עבדת מולנו, זה מודל ומופת ובאמת אופן העבודה האופטימלי שאפשר לשאוף אליו.
<שלי לוי: כמו שאמר היושב-ראש, ובצדק, יש לך יכולת מופלאה להוציא מכל הסובבים אותך את המיטב שבהם וזה מה שאני מרגישה שאת עשית עם כולנו.
<שלי לוי: אני מדברת בשם כל הצוות שעובד אתך, גם החוקרים, הכלכלנים ובכלל הנהלת מרכז המחקר והמידע.
<שלי לוי: כולנו מאוד מאוד אוהבים אותך ואני חושבת שתחסרי לנו הרבה יותר ממה שאנחנו מסוגלים כרגע להעריך.
<שלי לוי: אני מאוד מאוד אוהבת אותך.
<שלי לוי: בהצלחה, טיילי ותשלחי לנו תמונות מדי פעם.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד למרכז המחקר שכל פעם שהיא מתכננת לפנות אליכם, היא אומרת:
אלי אלאלוף: אני כבר לא מעיזה אבל אני אעשה את זה.
<שלי לוי: היא תמיד מוזמנת לפנות, מתי שהיא רק רוצה.
אלי אלאלוף: אתי, הכי קרובה גם פיזית במשרד וגם יותר מזה.
<אתי שבתאי: וילמה, כולם מדברים בשבחך היום.
<אתי שבתאי: אני המון שנים בוועדה ועברתי יושבי ראש ועדה, מנהלות ועדה, יועצים משפטיים, דוברים, ובאמת אני חייבת להגיד לכולם – כולם מכירים את וילמה, כולם יודעים מי זאת וילמה, חברי כנסת, משרדי ממשלה ואחרים.
<אתי שבתאי: אבל כמה שנדבר בשבחה של וילמה, אי אפשר לבטא במלים את מה שוילמה מעבירה לנו כל יום בוועדה, גם בדברים הטובים וגם בדברים הפחות טובים, גם בדברים השמחים וגם לפעמים קצת ביקורת.
אלי אלאלוף: היא לפעמים כועסת?
<אתי שבתאי: וילמה לא יודעת לכעוס.
<אתי שבתאי: אני אגלה לך עוד משהו.
<אתי שבתאי: וילמה גם לא יודעת כל כך להיות מנהלת.
<אתי שבתאי: היא המנהלת הכי מעולה, היא המנהלת הכי טובה, היא המנהלת הכי מקצועית אבל תמיד היא נותנת לנו לנהל אותה.
<אתי שבתאי: זאת הגדולה שלה.
<אתי שבתאי: את נתת לנו כל כך הרבה דברים שאני אפילו לא יודעת איך לבטא את זה, אבל אנחנו קיבלנו ממך כל כך הרבה.
<אתי שבתאי: קיבלנו ממך גם בידע, אף פעם לא הרשית לנו להיות ראש קטן.
<אתי שבתאי: אני זוכרת שנכנסת לוועדה ואמרת: זה מה שאת עושה בוועדה?
<אתי שבתאי: כל כך הרבה שנים כאן וזה מה שאת עושה בוועדה?
<אתי שבתאי: אז כבר ביום השני הפכת אותי למנהלת הוועדה בכל המובנים, גם את זה, גם את זה וגם את זה.
<אתי שבתאי: תמיד לימדת אותי שהעבודה זה במקום השני, קודם כל את צריכה להגיע שמחה.
<אתי שבתאי: כשאת באה לעבודה, כאן זה הבית.
<אתי שבתאי: אני מודה לך על כך.
<אתי שבתאי: באמת, בכל העליות והמורדות שלנו בוועדה, את האימא השנייה שלנו.
<אתי שבתאי: את המשפחה שלנו.
<אתי שבתאי: אני בכיתי בבוקר כדי לא לעשות את זה כאן.
<אתי שבתאי: בכינו ביחד.
<אתי שבתאי: כל צוות הוועדה, אני חושבת שכולם מרגישים את זה ואנחנו באמת מאוד מאוד מודים לך, ואני לא מוותרת שפעם בשבוע תבואי לוועדה.
אלי אלאלוף: רשות הדיבור לוילמה.
<וילמה מאור: יש לי את הגרסה הארוכה ויש לי את הגרסה הקצרה.
אלי אלאלוף: את יודעת מי בא בשעה 13:00.
אלי אלאלוף: את יכולה לעשות מה שאת רוצה.
<וילמה מאור: למרות שאלה 43 שנים, אני אתן את הדברים בכמה דקות.
<וילמה מאור: רק כדי להגיד שאני לא יודעת אם זאת באמת אני או שזאת הסביבה הנפלאה הזאת.
<וילמה מאור: נעמי, כשאת היית יושבת-ראש הוועדה, אני לא הרגשתי את מה שאת אמרת שאני עשיתי.
<וילמה מאור: אני הרגשתי שאת מאירה את הוועדה בזכות עצמך ואני רק מאפשרת לך את הדרך.
<וילמה מאור: אותו הדבר עם יושבי ראש אחרים ועם חברי כנסת.
<וילמה מאור: אני תמיד הרגשתי שמה שאני עושה ומה שהייתי רוצה לעשות, זה פשוט לאפשר לכם את מה שאתם רוצים לעשות.
<וילמה מאור: אולי זה מה שנטע בכם את ההרגשה שאני כזאת, כי לכל אחד מכם, בטח לכל אחד מחברי הכנסת, יש בכם כל כך הרבה טוב וכל כך הרבה רצון לתרום לכל אחד שנמצא בחוץ, כך שאיך אפשר לא לעזור לכם?
<וילמה מאור: איך יכול להיות לא לנסות להקשיב למה שאתם מבקשים?
<וילמה מאור: אולי זה מה שהשפיע עלי להיות טובה.
<וילמה מאור: לא יודעת.
אלי אלאלוף: סוף סוף משהו טוב לחברי כנסת.
<וילמה מאור: אין לך מושג כמה אני מעריכה את עבודתם של חברי הכנסת, כמה שהציבור הרחב בעצם לא יודע ולא מבין עד כמה הם משקיעים ונותנים מעצמם ומנשמתם לעבודה.
<וילמה מאור: זה מה שהוציא ממני את מה שדיברתם עליו.
<וילמה מאור: כמובן שחקיקה זה הדבר שהכי ריגש אותנו כעובדים כאן, כחברי כנסת.
<וילמה מאור: אתמול נגבה הזכירה לי הצעת חוק של חבר הכנסת שאול יהלום שקבעה שאסור לסמן כלבים על מגבות נייר כי זה משפיל את הכלבים.
אורלי לוי אבקסיס: החוק עבר?
אורלי לוי אבקסיס: אבל הכלבים לא יודעים את זה.
<וילמה מאור: ההצעה עברה יחד עם חוק הנגישות שהעביר שאול יהלום וחוקים של החולה הנוטה למות, תרומת איברים, תרומת ביציות וכולי.
<וילמה מאור: וואו, איזו ועדה מדהימה.
אורלי לוי אבקסיס: ידענו גם לעצור דברים לא בסדר.
<וילמה מאור: להזכיר את ויסקונסין.
<קריאה: חוק אחד לא הצלחתם להעביר, העלאת חוק הפרישה.
אלי אלאלוף: היא משאירה לנו חוק לא קטן.
אילן גילאון: היא רוצה שניסע אתה לפרו.
אלי אלאלוף: אחד החוקים הכי כבדים, אבל היות והיא שמה אותנו על המסלול, גם בזה נצליח.
<וילמה מאור: בוועדת העלייה והקליטה קלטנו ביחד מיליון ומאתיים אלף עולים.
<וילמה מאור: אנחנו קלטנו.
<וילמה מאור: אנחנו הרגשנו שכל אחד ואחד מהם צריך אותנו והיינו שם.
<וילמה מאור: אני אישית למדתי קורס של שמונים שעות בשפה הרוסית כי השפה בהתחלה הייתה קשה לי, קשה לי לאוזן, והיה נדמה לי שהיא נוקשה מאוד.
<וילמה מאור: פתאום אחרי שהתחלתי ללמוד אותה, היא נשמעה לי מתוקה כל כך כי הכול זה ויליצ'קה.
<וילמה מאור: זאת הייתה הדרך ליצור איזשהו גשר עם העולים הרבים האלה שלא הכירו את השפה העברית ורצינו כל כך לשמוע מה שיש להם להגיד.
<וילמה מאור: אז מגיעים לוועדת העבודה והרווחה.
<וילמה מאור: ג'ודי קיבלה אותי.
<וילמה מאור: אני לא ידעתי כלום.
<וילמה מאור: היא יצרה לי את הדרך אל החוקים, אל האוכלוסייה, אל יושבי הראש.
<וילמה מאור: היא לימדה אותי המון דברים.
<וילמה מאור: היא מצטנעת ואומרת שאני הייתי לה מורה, אבל בלעדיך, ג'ודי, אני לא יודעת אם הייתי שורדת.
<וילמה מאור: זאת ועדה קשה.
<וילמה מאור: האמת היא שקיבלתי הזדמנות מכל יושבי הראש שהיו לי, הזדמנות ואמון רב, ולי זה חשוב מאוד שמאמינים בי כאדם וזכיתי לאמון הזה של האנשים שעבדתי אתם.
<וילמה מאור: כמובן צוות הוועדה המופלא שמלווה אותי כבר 12 שנים בוועדה כאן - מעיין, אתי, ענת.
<וילמה מאור: הלשכה המשפטית שהתחילה עם ג'ודי וג'ודי לבד ואחר כך עם נעה, שמרית, ענת, יעל, רותם ואייל, אבל גם הוא עזב.
<וילמה מאור: בלעדיהם אי אפשר היה לעשות את זה.
<וילמה מאור: אותה פתיחות שהם גילו אצלי, אני מצאתי אצלם.
<וילמה מאור: הנכונות שלהם וההירתמות שלהם בכל תחום.
<וילמה מאור: באמת תודה רבה.
<וילמה מאור: תודה רבה לכם שבאתם לכאן.
<וילמה מאור: זה לא מובן מאליו.
<וילמה מאור: אני נחתתי לכם באמצע החיים, באמצע היום, וכל אחד יש לו את המטלות שלו, לא רק חברי כנסת אבל גם חברי כנסת.
<וילמה מאור: כמובן זה היה הבית השני שלי.
<וילמה מאור: הבית הראשון שלי הוא פה, יעקב שתמיד ממשיך לסקרן אותי ולהצחיק אותי ולפנק, ולפנק ולפנק.
<וילמה מאור: יהונתן הבן הבכור שלי, פרפקציוניסט של המשפחה, אבישג שנתנה לי את המתנה הכי מדהימה שאפשר לקבל, את הנכדים שלי, עמרי ואילה.
אילן גילאון: וילמה, זאת התכלית של ילדים.
אילן גילאון: תדעי לך.
<וילמה מאור: אני מחכה.
<וילמה מאור: יש לי סבלנות.
<וילמה מאור: גד שהוא כמו מפעל הפיס.
<וילמה מאור: גד, כשמו כן הוא.
<וילמה מאור: ונגבה, היא שחקנית התיאטרון הצעיר בחיפה.
<קריאה: תיאטרון חיפה.
<וילמה מאור: כדאי לכם לקחת חתימה כי היא תהיה מאוד מפורסמת.
<וילמה מאור: היא שחקנית מדהימה.
<וילמה מאור: תודה רבה.
<וילמה מאור: תודה רבה לכל מי שהגיע לכאן.
<וילמה מאור: לכולם.
<וילמה מאור: לציפי שליוותה אותי כל החיים ואף פעם לא נפרדה ממני ולא נפרדתי ממנה, גם כאשר עזבנו את ועדת העלייה והקליטה.
אלי אלאלוף: לחיים.
אלי אלאלוף: היום אנחנו ב-9.11.2015, כ"ז בחשון התשע"ו.
אלי אלאלוף: השעה 14:08.
אלי אלאלוף: צהרים טובים וברוכים הבאים לכל מי שאנחנו מכירים ולא מכירים.
אלי אלאלוף: נכיר באמצעות היוזמה של החברים שלי, חבר הכנסת אלי כהן ורועי פולקמן.
אלי אלאלוף: אני חושב שזו יוזמה מאד מבורכת.
אלי אלאלוף: יש לנו התחייבות ציבורית, פוליטית, ואני מרשה לעצמי להוסיף עניינית.
אלי אלאלוף: עכשיו זו הזדמנות טובה מאד לתקן עיוות.
אלי אלאלוף: אז סעיף מתוך פרק ו', ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב2015 ו-2016), התשע"ה-2015.
אלי אלאלוף: אני חושב שאין ראוי מכם להציג את הנושא.
אלי אלאלוף: אז תחליטו, הצעיר ביותר מתחיל?
אלי כהן: אז אני באמת אגיד כמה מילים: קודם כל, אברך אותך, אדוני היושב ראש, על כך שהשלמת אתמול את כל הנושאים והרפורמות החשובות - -
אלי אלאלוף: יש פה - - - מגיע להם מחמאות.
אלי כהן: - - אז באמת מכל הצוות.
אלי כהן: באמת גם נמצאים אתנו נשיא "להב" החדש, רועי כהן.
אלי כהן: ברוך הבא לוועדה החשובה הזאת, וכמובן גם נציגי האוצר וגם החברים מביטוח לאומי.
אלי כהן: אני חושב שהנושא המרכזי שסיעת "כולנו" ביקשה עוד במסגרת ההסכמים הקואליציוניים זה לבוא ולעגן את זכויותיהם של העסקים הקטנים והבינוניים.
אלי כהן: כולנו מבינים שהם מנוע צמיחה חשוב ומרכזי.
אלי כהן: יחד עם זאת, כולנו גם ערים לאפליה הגדולה שקיימת בין העצמאים לבין השכירים, בעוד שהם משלמים בשיעורים שאינם פחותים משיעורים של השכירים, הם אינם זוכים לאותן הטבות, כפי שזוכים השכירים.
אלי כהן: אני חושב שהנושא הזה של מתן דמי אבטלה לעצמאיים הוא הסעיף הראשון שאמור לבוא ולצמצם את אותו פער.
אלי כהן: אותה כרית ביטחון שיש לכל שכיר במקרה שבו הוא מפוטר מעבודתו או מסיים את עבודתו, ראוי שגם תהיה כרית ביטחון גם לאותם עצמאיים, ויש כ-30,000 עצמאיים, עסקים קטנים, שסוגרים את העסק מדי שנה.
אלי כהן: צר לי שאנחנו נמצאים היום, ולא הצלחנו להכניס את הסעיף הזה למסגרת ועדת ההסדרים על אף התמיכה הברורה והמפורשת של שר האוצר, ויכול להיות שהיתה כאן, לצערי, גרירת רגליים מסוימת ממשרד האוצר.
אלי כהן: וממך אני מבקש, אדוני היושב ראש, שמכאן באמת נקבע לו"ז ברור לבוא ולקיים את הנושא הזה.