GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים הירש הדר: הסיפור של קדחת מלטה הוא מחלה אחת.
<חיים הירש הדר: הסיפור הבא יהיה איזושהי התפרצות של מגיפה אחרת.
<חיים הירש הדר: יש לנו בעיה כללית של שליטה וניהול העדר.
<חיים הירש הדר: אמר דוקטור מאזן שיש לנו בעיה, והוא צודק, בפיקוח על מעבר כל בעלי החיים.
<חיים הירש הדר: צריך לסגור את המערכת הזאת מכל הכיוונים.
<חיים הירש הדר: כל בעל חי שנולד, מקבל זיהוי אלקטרוני, כל בעל חי צריך מתי שהוא להיעלם מהמערכת באחת משתי דרכים: או שהוא הגיע לבית מטבחיים ובית המטבחיים ידווח או שהוא הגיע למכון פסדים לשם צריכים להגיע כל הגופות או הגוויות או איזשהו שלב ביניים שרק ווטרינר מורשה יוכל לגרוע אותו מהמערכת.
<חיים הירש הדר: אני יכול אולי להצטרף לנושא של שחיטה פולחנית, שיהיה גם אימאם שיגרע בעל חי מהמערכת תחת הכותרת של שחיטה פולחנית בתנאי שבעל החי הזה הוא בעל חי בדוק ובריא.
<חיים הירש הדר: כמובן שכל מי שיהיה לו את הרשות לגרוע בעל חי מהמערכת, העולם מתקדם וברגע שלבעל חיים יש זיהוי אלקטרוני שכתוב היכן הוא נולד, מי המגדל, איזה חיסונים הוא קיבל וכולי וכולי, זה קיים וזה עובד בעולם ולא צריך להמציא את זה.
<חיים הירש הדר: זה עובד מצוין באנגליה וזה עובד מצוין בעוד הרבה מדינות אחרות.
<חיים הירש הדר: צריך ללמוד את זה.
<חיים הירש הדר: לא צריך לנסוע לשם אלא להיכנס לאינטרנט ולראות איך הם עשו את זה.
<חיים הירש הדר: נכון שזאת פעולה משלימה למהלך הראשון של השמדה עכשיו, אבל צריך להכניס את ניהול העדר של בעלי החיים בארץ לסדר כמו שאני מציג אותו – יש לי כאן מסמך עמדה שהגשתי למזכירות הוועדה - ולצורך כך צריך למצוא את התמריצים הנכונים.
<חיים הירש הדר: המספרים צריכים להיות במקום המספרים שכרגע מספר החקלאות מתקין.
<חיים הירש הדר: הם יכולים להיות אצל המגדל כי הם שמים, עם זיהוי של המגדל, והם צריכים ללכת עם בעל החיים הזה עד שהוא נגרע מהמערכת.
<חיים הירש הדר: מגדל שיהיה לו חוסר של בעלי חיים ולא יהיה לו הסבר לאן הם הלכו, ייקנס.
<חיים הירש הדר: בית מטבחיים או מגדל שהמספרים שלו הגיעו לבית המטבחיים או למכון פסדים, יקבל איזושהי תמורה כספית תמורת זה שהמספר חזר למערכת ונגרע ממנה.
<חיים הירש הדר: ניהול נכון ומסודר של המערכת יעבוד.
<חיים הירש הדר: זה יכול לעבוד בכל המגזרים ובכל המקומות כי כולנו בכל המגזרים ובכל המקומות משתמשים בטלפונים, במחשבים וכולי.
<חיים הירש הדר: הסריקה של המערכת הזאת היא על ידי כל טלפון נייד או קורא ברקוד.
<חיים הירש הדר: העסק הוא פשוט.
אלי אלאלוף: להגיד שכולם יודעים - אני לא יודע להשתמש בזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לגרוע את עצמי מהמערכת.
<נדב גלאון: בהצעת התקציב כלול גם סימון אלקטרוני במדינת ישראל.
<וילמה מאור: המאה מיליון שקלים כוללים גם את העניין הזה של הסימון.
<וילמה מאור: גם את העניין של הפיצוי של המגדלים.
אלי אלאלוף: הייתי מבקש לקבל את התכנית הזאת, גם בשם דוקטור אחמד טיבי ובשמי.
אלי אלאלוף: שנינו נקבל את זה.
<מעיטל אל הואשע: אם אפשר להתייחס.
<מעיטל אל הואשע: אני מהמועצה לכפרים הבלתי מוכרים.
<מעיטל אל הואשע: אני רוצה לדבר על הסברה.
<מעיטל אל הואשע: אין שום הסברה לא בישובים המוכרים ולא בישובים הלא מוכרים.
<מעיטל אל הואשע: אין.
<מעיטל אל הואשע: אני רכז שטח ואני יודע טוב מאוד.
<מעיטל אל הואשע: אני מסתובב בכל הכפרים.
<מעיטל אל הואשע: אני רוצה להגיד לך שאין שיתוף פעולה עם האוכלוסייה עצמה.
<מעיטל אל הואשע: יש סדר גודל של מאה אלף ראשים שהם לא רשומים, בערך בין עשרים ל-25 אחוזים מהם נגועים במחלה.
<מעיטל אל הואשע: הפיצוי שנותנים לבדואי, למה שיהיה שיתוף פעולה?
<מעיטל אל הואשע: נותנים אלף שקלים ומהסכום הזה לוקחים כ-400 שקלים מס הכנסה ומס ערך מוסף, כך שלבן אדם נשאר ב-600 שקלים.
<מעיטל אל הואשע: זה לא הגיוני.
<וילמה מאור: אבל שמענו שכאשר הם מוכרים את זה, הם מוכרים את זה נגוע ב-400 שקלים.
<מעיטל אל הואשע: אבל אלה לא כל האנשים.
<מעיטל אל הואשע: יש מאה אלף ראשים שלא רשומים.
<פרחאן אלסאנע: ההסברה קיימת מטעם משרד הבריאות.
<פרחאן אלסאנע: אני בעצמי הייתי בבית ספר אל-אסאם ונתתי שם הדרכה וכך גם בבית ספר אל-עמאל.
<פרחאן אלסאנע: אנחנו במשרד הבריאות מגיעים ועושים הסברה וחינוך, אבל שוב, זה לא מושלם ובדרך כלל צריכה להיות השמדה כמו שעושים במדינות אחרות בעולם.
<פרחאן אלסאנע: צריך להשמיד בעלי חיים נגועים.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, אנחנו צריכים לסיים את הישיבה.
<שי דרומי: הוועדה הזאת מחליטה משהו או רק מקשיבה?
אלי אלאלוף: אם תיתן לנו לדבר.
אלי אלאלוף: אתה עוד לא מנהל את הישיבה.
<שי דרומי: רק שאלתי.
אלי אלאלוף: שאלת, תקבל תשובה.
אחמד טיבי: מבחינתי הסיכום הוא שהמערכת נכשלה כישלון חרוץ בטיפול בהתפשטות המחלה.
אלי אלאלוף: זה הסיכום של דוקטור אחמד טיבי.
אחמד טיבי: זה הסיכום שלי, של יוזם הדיון.
אלי אלאלוף: אני חייב להודות לך דוקטור אחמד טיבי על העלאת הנושא לפורום הוועדה ובעצם לכנסת.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה די עגום שהמצב הזה לא נדון לפני כן.
אלי אלאלוף: אמנם אני יכול לומר שאני לא הייתי כאן לפני כן ואחמד טיבי ותיק ממני.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאני קצת מרגיש לא נוח מהמצב ואפילו מודאג מאוד ממנו בכך ששיתוף הפעולה שקיים כנראה, הוא לא מספיק שיטתי ועמוק כדי להביא לפתרונות.
אלי אלאלוף: אני לא קובע מי מוביל אבל אני מציע ששני המשרדים יובילו דיון ומעקב בשיטתיות יחד עם המגדלים ויחד עם השלטון המקומי או האזורי כדי להתמודד.
אלי אלאלוף: אני כבר קובע שדיון חוזר יהיה בוועדה בתחילת נובמבר.
אחמד טיבי: ישיבת מעקב.
אלי אלאלוף: ישיבת מעקב.
אלי אלאלוף: נעשה אותה בהתחלת נובמבר.
אלי אלאלוף: תתכוננו לישיבה.
אלי אלאלוף: הייתי שמח מאוד לקבל העתקים של הפרוטוקולים של הישיבות ואני מציע שיהיו אחת לחודש לפחות.
אחמד טיבי: נדב, רוצים עד אז תוצאות.
אלי אלאלוף: אני בעצמי אקיים דיון דחוף עם האוצר, יחד עם דוקטור טיבי, כדי שנראה אפשרות של תקצוב דחוף, כי הסימנים האלה הם סימנים של מגיפה שתהיה אם לא תטופל כמו שצריך ובנוסף לכך מבחינה כלכלית היא מהווה פגיעה קשה באוכלוסייה המגדלת ובמדינה בכלל.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שעם אישור התקציב, ואני מקווה שהוא יהיה בהקדם, לא נחכה רק לתקציב המדינה 2016 שלא יהיה לפני נובמבר למיטב ידיעתנו אלא אני רוצה שיהיה תקציב דחוף שיוכל להיות מופעל מידית.
אלי אלאלוף: נבקש מאנשי האוצר לעשות כדי שיטופל לא במקום אחד בלבד אלא בכל הארץ.
אלי אלאלוף: יש כאן השלכות.
אלי אלאלוף: אני גם מציע שהמשרדים יתגברו את האזור הכי מוכה בנושא הזה, כולל על חשבון האזורים האחרים כי המגיפה הזאת מראה סימנים שמתחילים להיות לא רק סימנים אלא תופעה ארצית.
אלי אלאלוף: אנחנו מאוד ממליצים להמשיך בטיפול של החיסונים, שיטה שהצליחה עד עכשיו.
<שי דרומי: היא לא הצליחה.
<שי דרומי: למה להגיד שהיא הצליחה?
<שי דרומי: אני לא מנהל את הישיבה, אבל היא לא הצליחה.
אלי אלאלוף: אתה לא תפריע לי.
אלי אלאלוף: אם אתה תפריע לי, יש לנו שיטה אחת.
<שי דרומי: אני יכול לצאת מכאן אבל השיטה לא הצליחה.
אלי אלאלוף: אתה לא תקבע.
<שי דרומי: אני לא קובע.
אלי אלאלוף: יש שיטה שהצליחה יותר ויש שיטה שלא הצליחה בכלל.
<שי דרומי: עד עכשיו שום דבר לא הצליח.
<שי דרומי: זאת זריית חול בעיניים.
אלי אלאלוף: בבקשה, תצא.
<שי דרומי: יצאתי.
אחמד טיבי: חבל שבאת.
טלב אבו עראר: מי זה, הרוצח?
טלב אבו עראר: זה הרוצח דרומי?
טלב אבו עראר: צא, צא.
<שי דרומי: תשתוק, יא דפוק.
טלב אבו עראר: צא, צא, רוצח אחד.
אלי אלאלוף: בוא בבקשה, חבר הכנסת - - -
אחמד טיבי: אני מבקש שתביא את הסדרן, תביא את הסדרן.
אלי אלאלוף: לא, לא, באמת - - -
אחמד טיבי: לא, לא, לא, מי שאומר לחבר כנסת דפוק, לא ייכנס לעולם לבניין הזה.
אחמד טיבי: מותר לטלב אבו עראר להגיד מה שהוא רוצה, יש לו חסינות.
אלי אלאלוף: יש לו גם הסמכות לגשת לוועדת האתיקה.
אחמד טיבי: לא, לא, איזה אתיקה?
אחמד טיבי: הוא לא חבר כנסת, דרומי, הוא רוצח.
<קריאה: לא לשם זה התכנסנו פה.
אלי אלאלוף: רגע, ברשותכם - - -
אחמד טיבי: בוא נסיים פה, אני אטפל ב - - -
טלב אבו עראר: אדוני היושב ראש, אני מוחה על כך שהוא הוזמן בכלל, זה אדם פושע.
<קריאה: אתם מפספסים את הישיבה הזאת, לאן שאתם הולכים עכשיו.
אחמד טיבי: אנחנו נטפל בנושא אחר כך.
<קריאה: זה לא קשור לישיבה.
אלי אלאלוף: רגע, אתם רוצים לפוצץ את הישיבה?
אחמד טיבי: הסתיימה הישיבה.
אלי אלאלוף: לא, לא הסתיימה.
אלי אלאלוף: דוקטור אחמד טיבי, אתה יודע את הכבוד שאני רוחש לך.
אחמד טיבי: זה הדדי.
אלי אלאלוף: קודם כל, ברוך הבא לחבר הכנסת טלב אבו עראר.
אלי אלאלוף: אני מבקש להמשיך.
אלי אלאלוף: הייתה התקרית ואל תתנו לה חשיבות יותר מה שהיא צריכה להיות.
אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר שבמקביל יש להמשיך גם בהתמודדות באמצעות החיסונים וגם באמצעות חיסול החיות הנגועות ובעיקר כמו הדוגמה עליה שמענו כאן.
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים מהאוצר לבדוק את נושא הפיצוי וזריזות הפיצוי כדי שנמנע התפשטות המחלה.
אלי אלאלוף: כמו ששמענו כאן, שמתם לב שיש כאלה שעוד לא קיבלו את הפיצוי בסיבוב הקודם.
אלי אלאלוף: לגבי התקציב, אני חוזר ומבקש שתמצאו תקציב בהקדם האפשרי.
אלי אלאלוף: בעזרת כולנו, כל חברי הכנסת היושבים כאן נעזור, ובמיוחד אני אצל שר האוצר.
אלי אלאלוף: אני רוצה התייחסות לתקרית.
אלי אלאלוף: לא נעים לי המצב הזה והוא לא מהווה כבוד לוועדה.
אלי אלאלוף: הנושא יותר מדי חשוב כדי שתשומת לב הציבור תוסט לכיוונים של תקרית נקודתית.
אלי אלאלוף: המצב הוא חמור והוא צריך לקבל את הטיפול ולא כל תקרית מסוג זה שהיא לא משרתת אף אחד מאתנו.
אלי אלאלוף: אני מודה לכם על שיתוף הפעולה ועל הישיבה.
אלי אלאלוף: אני מודה לחברת הכנסת זהבה גלאון על היוזמה לקיום הדיון, תודה רבה, ולחבר הכנסת אילן גילאון ולחברת הכנסת מירב בן ארי שהיא יחד אתי בסיעת כולנו.
אלי אלאלוף: אנחנו שמחים לארח אתכם ולשמוע את הבעיות המאוד קשות של אוכלוסיות דרי הרחוב, שזה באמת נושא שמחייב הרבה יותר עשייה מכפי שנעשה.
אלי אלאלוף: יש לנו פתרונות חלקיים ונשמע על כך מחברת הכנסת זהבה גלאון.
אלי אלאלוף: לפחות רבע מהפתרונות הנדרשים היום במדינה קיימים ומשרד הרווחה אמור לעשות הרבה יותר, למרות המשאבים המצומצמים שלו.
אלי אלאלוף: הרגשה אישית, למרות שאני פעלתי בנושא הזה, אני חייב להגיד שלא מספיק עשינו ויש צורך לעשות עוד.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.
אלי אלאלוף: אחר כך נאפשר למשרד הרווחה שיש לו מצגת לתת לנו נתונים.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד שבניגוד אליך ולחברת הכנסת בן ארי שאני יודעת שעסקה בנושא הזה, אני מודה שהסוגיה של אוכלוסיית דרי הרחוב בישראל, בנושא הזה לא עסקתי והתוודעתי אליו בעקבות סרט שראיתי בפסטיבל דוק אביב שעשתה הבמאית קלאודיה לוין שיושבת כאן.
זהבה גלאון: הבנתי שאחר כך אדוני גם תקרינו קטע קצר מהסרט החשוב הזה.
זהבה גלאון: מי שלא ראה, אני ממליצה לו עכשיו לראות כי כדאי לראות אותו.
זהבה גלאון: קלאודיה לוין בעצם תיעדה במשך ארבע שנים את החיים של שלושה דרי רחוב.
זהבה גלאון: אני מודה שלא ישנתי בלילה.
זהבה גלאון: אנשים שחיים ברחוב ואיך הם נאבקים את המאבק היום יומי שלהם להישרדות.
זהבה גלאון: כשרואים את זה, אומרים שלא יכול להיות שזאת מדינת ישראל.
זהבה גלאון: לא יכול להיות שזה אצלנו.
זהבה גלאון: יש כאן מומחים יותר גדולים ממני, אבל אני רוצה להעלות לדיון, אדוני ברשותך, מה שמטריד אותי זה שבעצם אתה רואה אנשים, חלקם מכורים לסמים וחלקם מכורים לאלכוהול, שהדבר שהם מחפשים זה להניח את הראש שלהם ואיפה הם מניחים את הראש שלהם.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש את כל התקנות של הרשויות שקובעות ש-15 דרי רחוב לפחות בעיר מסוימת מחייבים הקמת מסגרת טיפולית, אבל אנחנו יודעים שבפועל זה לא קורה.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש רשויות מקומיות שהן לא מקימות מקלטים בתחום שלהן כי הן חושבות שזה אולי יבריח את דרי הרחוב למקום אחר.
זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לשים לזה סוף וצריך להקים מקלטים גם מכובדים ומכבדים וגם שתהיה נגישות בכל עיר לאנשים שהם חסרי בית ודרים ברחוב.
זהבה גלאון: אחד הנתונים המדהימים שאני קיבלתי זה שמספר מקומות הלינה במסגרות המקומיות והארציות, ואני מצטטת, שקיימות היום נותן פתרון לפחות לרבע מכלל דרי הרחוב.
זהבה גלאון: רבע.
זהבה גלאון: אבל מה אנחנו עושים עם כל השאר?
זהבה גלאון: אחד הדברים המזעזעים שהתגלו בסרט זה איך בעצם אנשים מטולטלים או מטורטרים ממקום למקום, איך המערכת הבירוקרטית בעצם לא מייצרת הלימה בין המסגרות השונות, כל דבר מהווה בעיה בפני עצמה.
זהבה גלאון: אישה שהיא חולה, היא לא יכולה ללכת למקום מסוים, אדם שהוא מכור לסמים, לא יכול ללכת למקום אחר.
זהבה גלאון: כל הטרטור הבירוקרטי הזה הוא פשוט בלתי מתקבל.
זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לפשט את ההליכים הבירוקרטיים בהקשר הזה ולדאוג לכך שאנשים שמכורים, שרוצים להגיע לטיפול, יגיעו.
זהבה גלאון: היום במצב שלמשל מכורים שרוצים להגיע לטיפול, הם צריכים להראות התקדמות בתהליך הגמילה אבל איך הם יראו התקדמות?
זהבה גלאון: הם חיים ברחוב.
זהבה גלאון: אין להם דירות זמניות והם גם לא יכולים להראות התקדמות.
זהבה גלאון: כשאתה ברחוב, אתה צריך לחפש מקום להניח את הראש, איך אתה תראה התקדמות בגמילה?
זהבה גלאון: אני רוצה ממש להודות לך על עצם קיום הדיון.
זהבה גלאון: אני יודעת שאי אפשר למצות הכול בדיון אחד, אבל אני רוצה להודות על עצם קיום הדיון והמחשבה איך מייצרים מדיניות מניעה ואיך מייצרים רצף טיפולי לטווח ארוך.
זהבה גלאון: זה שמשרד הרווחה עצמו אומר – ואתה אמרת את זה בפתח דבריך – שהתכניות שקיימות היום מראות ארבעים אחוזים הצלחה בעוד שתכניות אחרות בעולם – זה אני אומרת על פי נתונים שנמסרו לי - מראות משהו כמו 85 אחוזי הצלחה ויש תכניות שמדברות על דיור תחילה.
זהבה גלאון: בוא ניתן להם דיור ואז נאפשר להם לחיות חיים מכבדים.
זהבה גלאון: אנשים שנקלעו לסיטואציה הכי קשה בחיים שלהם, מגיעים להם חיים מכבדים.
זהבה גלאון: אני רוצה לסיים שוב גם בתודה וגם לבקש מאדוני, אחרי שיצפו בקטע הקצר מהסרט, לאפשר לאנשים שהגיעו לכאן להביע את דעתם.
אלי אלאלוף: לשם כך הם כאן.
מירב בן ארי: לפני שאנחנו צופים בקטע מהסרט, אני רוצה לומר משהו.
מירב בן ארי: קודם כל, אני מודה לך אדוני היושב ראש על קיום הדיון וכמובן לחברת הכנסת זהבה גלאון שמעלה את הנושא הזה.
מירב בן ארי: זה נושא שהוא מאוד קרוב אלי.
מירב בן ארי: רק לפני שבוע כינסנו כאן שדולה למען בני הנוער בסיכון והכינוס הראשון החגיגי – לא ממש חגיגה, אבל זה כינוס ראשון – עסק בנושא של חסרי בית צעירים.
מירב בן ארי: אני כן רוצה לומר משהו בהתייחסות ואני גם אדבר על זה אחר כך, וגם ביקשתי מחסרות בית שיגיעו לכאן וידברו ויספרו על החיים שלהן.
מירב בן ארי: פגשתי אותן גם בסיור שעשיתי ונראה לי שאין יותר טוב ממראה עיניים.
מירב בן ארי: הן נמצאות כאן והן ידברו.
מירב בן ארי: הדבר שאני רוצה להתייחס אליו, בגלל המצגת של משרד הרווחה, זה הנושא של חסרי בית צעירים, כלומר, מגיל 18.
מירב בן ארי: זאת אומרת, הנושא של פנימיות הרווחה – ונמצאים כאן הנציגים שלהן – ואתם תשמעו גם את חסרות הבית מדברות על כך שהן ברחו, וזה היה כבר בגיל 15.
מירב בן ארי: אני דווקא רוצה, אם אפשר, ברשותך וכמובן ברשותך חברת הכנסת גלאון, שנמקד מה עושה המדינה לאותו ילד שהוא עדיין ילד או ילדה בת 18 שהיא כבר לא יכולה להיות בפנימיית הרווחה, לצבא כנראה היא לא תלך והיא נמצאת ברחוב.
מירב בן ארי: מה עושה המדינה ואיזה פתרונות היא נותנת.
מירב בן ארי: אני כמובן יודעת אבל אני אתן למשרד הרווחה להפתיע אותי.
מירב בן ארי: מגיל 18 עד גיל 26, שאלה הם הצעירים.
מירב בן ארי: היום זה עד גיל ארבעים, אבל לא משנה ונגיד עד גיל 26 ואני שואלת מה המדינה עושה כדי לתת פתרון לאוכלוסייה הזאת של הצעירים.
אלי אלאלוף: אפשר להקרין את הקטע מהסרט.
זהבה גלאון: אולי נציג קודם את הבמאית.
קלאודיה לוין: שלום.
קלאודיה לוין: הגעתי באיחור.
קלאודיה לוין: אני הבמאית קלאודיה לוין.
זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציג לך את הבמאית של הסרט קלאודיה לוין.
זהבה גלאון: (הקרנת קטע מסרט).
אלי אלאלוף: אני מודה לבמאית על האומץ לעשות סרט על עולם כל כך קשה.
אלי אלאלוף: זה בעיקר תל אביב?
קלאודיה לוין: תל אביב.
קלאודיה לוין: בלווינסקי.
קלאודיה לוין: כל האזור של התחנה המרכזית.
אלי אלאלוף: אם מותר להתנחם במשהו, אצלנו בפריפריה זה פחות קשה, אולי בזכות זה שחלקם עוברים לתל אביב כי שם יותר "קל".
אלי אלאלוף: תבורכי על היוזמה ועל ההתמודדות כי אני בטוח שלא היה קל לצלם והייתה הזדהות מטורפת ומדהימה.
קלאודיה לוין: מצלמות נסתרות ואייפונים.
אלי אלאלוף: אני מאוד מודה לך על היוזמה שלך בנושא ועל המעשה האמיץ שעשית כשהבאת את זה לידיעת הציבור.
קלאודיה לוין: אני רוצה יותר לשמוע מהמומחים.
קלאודיה לוין: כתבתי משהו שאני רוצה להקריא כי כך יהיה לי קל יותר, מה גם שאני לא רגילה לדבר בפורומים כאלה.
קלאודיה לוין: ב-2011 נחשפתי לכל הנושא הכואב של דרי רחוב.
קלאודיה לוין: כל הגופים שכביכול יש להם המון רצון לעזור לכולם אבל אין ממש איזשהו גוף הוליסטי שמדבר אל גופים שנמצאים אחד נגד השני וזה הדבר הכי כואב לי.
קלאודיה לוין: היום באמת הייתי רוצה לשמוע הרבה יותר מהאנשים שעובדים בעמותות האלה או שמחוקקים חוק.
קלאודיה לוין: אני רוצה להיחשף אליהם.
קלאודיה לוין: אני מכירה את המקום הכואב של אותם אנשים שחיים שלושים וארבעים שנים כאשר הרבה מהם הלומי קרב, אנשים שעברו אונס אכזרי ביותר ועדיין משלמים בהיררכיה הכי כאובה.
קלאודיה לוין: אם יהיה לי מה להוסיף או לומר לגבי החוויה האישית שלי, שעד היום אני מלווה את האנשים שנופלים.
קלאודיה לוין: עכשיו למשל יש שניים שהם שוב בשיקום מאוד מאוד קשה.
קלאודיה לוין: עוד נושא שחשוב להעלות הוא שכל פעם כשאני שואלת כמה דרי רחוב יש, אומרים לי איזה אלף.
קלאודיה לוין: אחת הבעיות העיקריות היא שאין איזשהו גוף שיודע וסופר כי אני משערת שעל זה אתם מסתמכים ומוציאים חוק.
אלי אלאלוף: זה ההיגיון אבל לא תמיד זה הגיוני.
קלאודיה לוין: אין גוף כזה.
קלאודיה לוין: אני שמחה לראות את כל מי שהגיע לדיון בנושא מאוד מאוד חשוב.
קלאודיה לוין: נכון, זה כולל נערים ונערות כאשר רבים מהם הם ילדים של אותם דרי רחוב.
קלאודיה לוין: הייתי כן רוצה לחבר את המאבק ולעבור את כל המפלגות.
אלי אלאלוף: זה לא נושא מפלגתי.
אלי אלאלוף: זה הדבר היחיד עליו אני מוכן להתחייב.
מריה פודגייצקי: אני מפקחת ארצית לטיפול בדרי רחוב ונמצאת בתפקיד הזה מעל שנתיים אבל באה מהתחום ומהשטח.
מריה פודגייצקי: אני חייבת להגיד לכם שלא הייתי צריכה לראות את הסרט כדי לזהות את האנשים שאני מכירה אותם לא מהיום ולא מאתמול.
מריה פודגייצקי: היום, כמו שציינת, אחת מהם נמצאת באחת המסגרות שלנו.
מריה פודגייצקי: ברשותכם, אני רוצה להודות לכל מי שעומד מאחורי היוזמה הזאת להעלות את הסיפור של דרי הרחוב בכנסת.
מריה פודגייצקי: אמר נתן זהבי אחרי הקרנת הסרט שזה סרט שהיו צריכים לראות בכנסת ואכן היום הסרט הזה בכנסת ואני מברכת על כך.
מריה פודגייצקי: מבחינת משרד הרווחה, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו מאוד מבואסים ומאוד כואבים את הסיטואציה הזאת.
מריה פודגייצקי: אנחנו רואים את הסיטואציה הזאת.
מריה פודגייצקי: אני רוצה להתחיל ולומר לכם שאנחנו היום נמצאים במצב שיש לנו מספיק ידע וניסיון ואנחנו יודעים למפות את זה, להבדיל ממה שנאמר כאן.
מריה פודגייצקי: אנחנו יודעים למפות בדיוק מה אנחנו יכולים וצריכים לעשות בנושא הזה.
מריה פודגייצקי: אני מדברת על זה בצורה מאוד מאוד מספרית.
מריה פודגייצקי: עכשיו סיימנו סקר ואנחנו לא מנחשים.
מריה פודגייצקי: הסקר הזה מוכיח אחד לאחד שהנתונים שאנחנו אוספים מדי שנה בקפדנות רבה – ויושבים כאן אנשים מהרשויות המקומיות שיודעים זאת – אנחנו מגיעים לרזולוציה שאנחנו מגיעים את האנשים האלה בפנים ובשמות, כולל אני.
מריה פודגייצקי: אני מגיעה למסגרות ואני רואה אותם ואני מדברת אתם.
זהבה גלאון: כמה יש?
מריה פודגייצקי: היום ברחוב, לפי הסקר – ואני מדברת על שוהים ברחוב כשאנחנו מתייחסים גם למי שנמצא בחושות, בבתי כנסת וכולי, מישהו שאנחנו נראה אותו מקבץ נדבות במהלך היום – בין 800 ל-900 אנשים כאלה, מתוכם כמחצית מוכרים היום – והכוונה מטופלים ומקבלים שירות כזה או אחר ממשרד הרווחה או ממוסדות אחרים – כמחצית.
אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש לקיים דיון מסודר.
אלי אלאלוף: אם יהיו הערות, הן לא ייכנסו לפרוטוקול ויצא לנו פרוטוקול קטסטרופלי ולא שימושי.
אלי אלאלוף: הפרוטוקול לא חשוב אלא הוא שימושי עבורנו.
אלי אלאלוף: כשתקבלו את רשות הדיבור, תגידו את השם, את התפקיד, אם תרצו.
אלי אלאלוף: תאפשרו להשלים את ההצגה ואחר כך ניכנס לתגובות שלכם.
אלי אלאלוף: אני בטוח, וכולם יודעים, שכל אחד מאתנו מחזיק את המספר שלו והוא חושב שהוא הנכון.
אלי אלאלוף: אני מבקש, בלי ויכוח על המספרים.
אלי אלאלוף: זה באחריות נציגת משרד הרווחה והיא נותנת את המספרים ואחר כך מי שרוצה לתת מספר, שייקח את האחריות שלו.
אלי אלאלוף: אני מבקש, בלי ויכוח.
מריה פודגייצקי: כמחצית מהאנשים- אנחנו משערים, ואנחנו מבססים את זה על מידע שנאסף על ידי חוקרים בלתי תלויים ולכן אני מקבלת את המספר הזה ואתו נצטרך להתמודד ולעבוד – נכון להיום מוכרים לשירותי הרווחה בצורה כזאת או אחרת ומקבלים מאתנו שירות.
מריה פודגייצקי: 270 אנשים נמצאים היום במסגרות עם לינה, בטיפול בדרי רחוב.
מריה פודגייצקי: אני רוצה להסביר ולומר שאנחנו מדברים על מספר כמעט קבוע מזה שנים.
אלי אלאלוף: מה הגילאים?
מריה פודגייצקי: אני אגיע לזה ואני אראה לך את פילוח הגילאים.
אלי אלאלוף: תנסו להיות ממוקדים בבקשה כי הנושא כבד ואין לנו הרבה זמן.
מריה פודגייצקי: 55 אחוזים מהמטופלים שלנו הם בגילי 46-67.
מריה פודגייצקי: זאת המסה הקריטית של טיפול בדרי רחוב בוגרים.
מריה פודגייצקי: אני רוצה לדבר לרגע על גורמים לנושא הזה של דרי רחוב.
מריה פודגייצקי: אנחנו מדברים קודם כל על חוסר יכולת להתקיים מהבטחת הכנסה וסיוע בשכר דירה.
מריה פודגייצקי: אלה עובדות.
מריה פודגייצקי: בן אדם שלא מצליח להתפרנס והוא גם לא מצליח לשרוד עם הקצבאות שהמדינה נותנת לו.
מריה פודגייצקי: מעבר לכך, יש את כל הנושא של מחלות נפשיות, התמכרויות ושילובים כאלה ואחרים וחלקם מהווים את הסיבה לדרות רחוב וחלקם כתוצאה מדרות רחוב.
מריה פודגייצקי: ותק.
מריה פודגייצקי: אנחנו מטפלים לפחות ב-400 אנשים שכבר עברו תכניות טיפול שלנו לפחות פעם אחת ועל זה אני רוצה אחר כך לדבר.
מריה פודגייצקי: ברשותך, אני מדלגת כי אמרנו שאנחנו בחוסר זמן.
מריה פודגייצקי: יש הרבה יותר גברים מנשים.
מריה פודגייצקי: אנחנו מדברים על 17 אחוזים בלבד של נשים.
מריה פודגייצקי: זה פילוח חשוב שאני לא יודעת אם אתם מצליחים לראות, אבל אנחנו יכולים לראות כאן שהרוב הגדול של המטופלים שלנו מכורים או לסמים או לאלכוהול.
מריה פודגייצקי: כ-65 אחוזים מוגדרים כמכורים למשהו.
מריה פודגייצקי: הפילוח הזה מאפשר להבין מה הבעיה האקוטית של האוכלוסייה הזאת.
מריה פודגייצקי: 23 אחוזים מכלל דרי הרחוב שמטופלים היום הם חולי נפש.
מריה פודגייצקי: 21 אחוזים מכורים לסמים וזאת הבעיה המרכזית שלהם וזאת בעיה לטיפול.
מריה פודגייצקי: 31 אחוזים מכורים לאלכוהול ו-25 אחוזים סובלים מבעיות גופניות.
מריה פודגייצקי: אני מדברת על אנשים כאשר אנחנו בתהליך מול משרד הבריאות למימוש קוד משרד הבריאות או זכאות כזאת או אחרת.
מריה פודגייצקי: זה המיפוי שלנו.
מריה פודגייצקי: זה לא אומר שאין בעיות אחרות.
אלי אלאלוף: יש לכם מיפוי גיאוגרפי?
מריה פודגייצקי: כן.
אלי אלאלוף: איפה זה קיים חוץ מתל אביב?
מריה פודגייצקי: הריכוז הגדול ביותר בתל אביב.
מריה פודגייצקי: במקום השני, ירושלים וחיפה.
מריה פודגייצקי: אזור הצפון.
מריה פודגייצקי: אחר כך אנחנו מגיעים לאשדוד שם יש ריכוז גבוה מאוד של יוצאי חבר העמים כשהמאפיין המרכזי שלהם הוא שימוש באלכוהול ובעיות גופניות כתוצאה משימוש מתמשך.
מריה פודגייצקי: נמצאת כאן נציגת אשדוד.
מריה פודגייצקי: אנחנו גם יוצאים אתם לפרויקט שאני אדבר עליו כי לא נדבר רק על בעיות אלא גם אולי על פתרונות שאנחנו מציעים.
אלי אלאלוף: מה לגבי הנוער?
אלי אלאלוף: עד גיל 18.
מריה פודגייצקי: לגבי נוער, זה לא משהו שנמצא באחריות שלי ולכן אני לא יכולה לתת לך נתונים.
אלי אלאלוף: הם לא ברחוב?
מריה פודגייצקי: זה לא נושא הדיון הזה ואני לא יכולה להתייחס אליו.
מריה פודגייצקי: יש גוף אחר שמתמחה ומתמצא בנושא הזה.
אלי אלאלוף: יש במשרד הרווחה גוף אחר.
מריה פודגייצקי: אני לא רוצה לתת נתונים בשלוף.
אלי אלאלוף: היות ואני קצת מכיר את הנושא מלפני גיל 18, המצב הוא לא פחות חמור, אם לא יותר.
מירב בן ארי: מאיזה גיל את מתייחסת?
מריה פודגייצקי: אנחנו אמורים לתת שירות, ואנחנו נותנים שירות, מגיל 18.
קריאה: בירושלים זה אחרת.
מריה פודגייצקי: יש איזשהו כפל בין 18 ל-24 והוא לא במקרה.
מריה פודגייצקי: מי שיכול ומסכים לקבל שירות במסגרות שלנו, אנחנו נקבל אותו.
מריה פודגייצקי: הבעיה היא אחרת והיא שנוער וצעירים, אני חושבת שאת העלית את זה - - -
אלי אלאלוף: יש לקונה.
אלי אלאלוף: מי אחראי?
מריה פודגייצקי: ילד ונוער.
אלי אלאלוף: ילד ונוער, מגיע עד גיל 24.
מריה פודגייצקי: תבינו למה יש לנו כאן כפילות.
מריה פודגייצקי: אם עובד דרי רחוב שלנו, של הבוגרים, מגיע לרחוב ורואה מישהו בגיל 19, הוא מטפל בו.
מריה פודגייצקי: הוא קודם כל ייקח אותו ולא יגיד לו, סליחה, אתה צעיר.
מריה פודגייצקי: זה מה שחשוב להבין כאן.
מירב בן ארי: לאן הוא ייקח אותו?
מריה פודגייצקי: הוא יציע לו את המסגרות שיש לנו.
מירב בן ארי: מה המסגרת?
מריה פודגייצקי: תלוי מה מצבו.
מירב בן ארי: אני שאלתי שאלה גם בשדולה ואף אחד לא ענה לי מהרווחה.
מריה פודגייצקי: אני מוכנה לענות.
מירב בן ארי: חכי עם המצגת.
מירב בן ארי: תסבירי לי בבקשה, וגם ליושב ראש, מה המסגרת.
מירב בן ארי: אותו סרט שרואים את המתנדבת רעות מעל"ם, לאן היא לוקחת אותו?
מירב בן ארי: שאלה פשוטה.
מירב בן ארי: עזבי את המצגת.
מירב בן ארי: זאת ההתמחות שלך.
מירב בן ארי: אני רוצה שתעני לי על השאלה.
מירב בן ארי: תקשיבו, אני באמת מנסה לקבל תשובה כבר חודשיים.
אלי אלאלוף: זה במצגת?
מירב בן ארי: זה סוד?
מריה פודגייצקי: יש רצף טיפולי.
מירב בן ארי: תראי לי את הרצף הטיפולי.
אלי אלאלוף: מירב, בינתיים אני מנהל את הישיבה.
מירב בן ארי: אני לא מקבלת תשובה לאן לוקחים אותם.
אלי אלאלוף: אני מבקש להמשיך במצגת.
מריה פודגייצקי: אני עוברת ליועצת טיפולית כי זאת השאלה שנשאלה.
מריה פודגייצקי: יש לנו 16 יחידות וחלק מהתפקיד שלנו הוא למצוא את האנשים האלה ברחוב.
מריה פודגייצקי: לא כולם באים ומבקשים סיוע.
מריה פודגייצקי: אנחנו צריכים להיות הרבה יותר פעילים ויוזמים.
מריה פודגייצקי: יש לנו אנשי שטח.
מריה פודגייצקי: יושב כאן יואב בן ארצי מתל אביב שיכול, אם תרצו, לספר ונמצאת כאן נציגת העיר אשדוד ועיריית ירושלים.
מריה פודגייצקי: אם תרצו לשמוע מה נעשה ברמת השטח ואיתור, הם יוכלו לספר לכם.
אלי אלאלוף: תלוי בזמן שלנו אבל נשמח לשמוע.
מריה פודגייצקי: זה חלק מהעניין, כולל מיצוי זכויות ברחובות.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, יש לנו 16 מרכזים.
אלי אלאלוף: זה אומר שיש לכם מרכזים, 16 ערים עם מרכזים או יותר ממרכז אחד בתל אביב למשל?
מריה פודגייצקי: בכל אחד יש אחד.
מריה פודגייצקי: זה תלוי בכוח האדם והגודל, בהתאם למטופלים.
אלי אלאלוף: יש 16 מסגרות.
מירב בן ארי: אבל שם אי אפשר לישון.
מריה פודגייצקי: אני עוברת למקומות עם לינה.
מריה פודגייצקי: יש לנו שמונה גגונים, מסגרות גג בערים שונות.
מריה פודגייצקי: המקום נותן לינה חירומית.
מריה פודגייצקי: לינה, ארוחה חמה, מקלחת, ביגוד.
מריה פודגייצקי: הוא לא מתייחס לפתרונות טיפוליים שאלה ניתנים על ידי היחידות על ידי צוות רב מקצועי של היחידה.
אלי אלאלוף: הפנייה למרכזים האלה היא אישית.
אלי אלאלוף: יכול להגיע מישהו שמרגיש לא טוב ורוצה לשים את הראש על משהו.
מריה פודגייצקי: האיתור בדרך כלל נעשה על ידי צוותים ויש כאלה שמגיעים בעצמם.
אלי אלאלוף: הוא לא יכול לבוא לבד?
מריה פודגייצקי: הם גם באים לבד, אבל עדיף שאנשי השטח יאתרו אותו.
מריה פודגייצקי: יש לנו שני הוסטלים שיקומיים יותר לשם מגיעה אוכלוסייה שאנחנו רואים שמוכנה ליותר מאשר רק לישון.
מריה פודגייצקי: יש לנו מסגרת ארצית.
מריה פודגייצקי: שאלת אותי מה אתם עושים.
מריה פודגייצקי: יש אנשים שאנחנו מוצאים אותם במצבים לא טובים והם לא כל כך משתפים פעולה.
מריה פודגייצקי: אי אפשר לקחת אותם לגמילה אבל לפחות לצילום ריאות או לקחת אותם לחדר מיון.
מריה פודגייצקי: הם צריכים איזושהי מעטפת שהיא מעבר לזה.
מריה פודגייצקי: יש לנו קלט חירום ארצי שנמצא בקריית שלמה והוא קולט 24/7 ללא שום תנאי.
מריה פודגייצקי: בן אדם מרים ראש ואומר שהוא רוצה, גם אם זה בשבת, אנחנו נותנים לו.
מירב בן ארי: איפה זה קריית שלמה?
מריה פודגייצקי: ליד נתניה, ליד מושב בני ציון.
מור הרפז: יש לנו צעיר שמחכה כבר חודש להיקלט בקריית שלמה.