GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זהבה גלאון: ומה הוא יעשה עם הסכום הזה?
רות מנע: זה לא מספיק.
רות מנע: אני מסכימה.
רות מנע: אני מסכימה שזה לא מספיק אבל אני רוצה להזכיר שלפני כמה שנים התכנית הזאת רק ל-24 חודשים ומתוך זה שלמדנו וחקרנו את הנושא יחד עם משרד הרווחה הבנו ששיקום של דר רחוב לא מסתיים ב-24 חודשים אלא צריך לתת עוד קצת זמן.
רות מנע: אנחנו דחפנו את העניין והשגנו תקציבים נוספים לעוד24 חודשים.
רות מנע: היום דר רחוב מקבל 48 חודשים.
רות מנע: כל מי שמוכר על ידי הרווחה כדר רחוב, מקבל מאתנו את חבילת הסיוע הזאת וזה לא מוגבל תקציבית.
רות מנע: זאת אומרת, אם יהיו לי 1,800 דרי רחוב והם יוכרו כדרי רחוב על ידי רשויות הרווחה, אנחנו נממן אותם בתחום הכספי.
רות מנע: אין מצב שיוכר דר רחוב ואנחנו לא ניתן לו.
אילן גילאון: כאן צריך דירה, קירות וכיריים ולא מימון.
קריאה: אחרי ארבע שנים האנשים מתבגרים והמורכבות הופכת להיות גבוהה יותר
רות מנע: אני יודעת.
רות מנע: אני יודעת שיש גם גרעין קצת יותר קשה ושיקום של ארבע שנים לא מספיק לו.
רות מנע: מריה פנתה אלינו וביקשה שננסה לעשות פיילוט, פריסה של שמונה שנים, של שש שנים, של שבע שנים ואנחנו נרתמנו לסוגיה ונענינו בחיוב.
רות מנע: אנחנו מנסים עכשיו פיילוט עם מריה לגבי בית כזה שייתן טווח ליותר שנים.
רות מנע: בסך הכול ארבע שנים, מעטפת כסף של 44 אלף שקלים, זה לא סכום מבוטל.
רות מנע: הוא לא מספיק.
זהבה גלאון: קודם כל, זה מבורך שאתם רוצים להכניס את זה לשמונה שנים, אבל ארבע שנים בסכום הזה, זה לגור בשוחה במקרה הטוב.
זהבה גלאון: זאת אומרת, צריך להעלות כאן את הסכום כי מי יכול להסתדר עם סכום כזה?
זהבה גלאון: איפה יש דירות בסכומים האלה?
אילן גילאון: אם אתם רוצים נקודתית, זה לא עניין של סכום.
אילן גילאון: אם זה ברצף של כל הזמן דיור ציבורי, זה חלק מהדיור הציבורי שאולי הוא ההארד קורד של הדיור הציבורי.
קריאה: זה הרבה מתחת לדיור הציבורי.
מרדכי אלימלך: אני חסר בית ארבע שנים.
מרדכי אלימלך: אני ממקימי המחאה של רוטשילד.
מרדכי אלימלך: סילקו אותי מהבית בטענה שאני לא דייר ממשיך ובידיעה שאני עם מאה אחוזי נכות.
מרדכי אלימלך: הוציאו אותי מהבית אחרי 48 שנים בהן שילמנו שכירות שזה מעל פי שניים משווי הדירה עצמה.
מרדכי אלימלך: אני שואל.
מרדכי אלימלך: יש כאן אנשים שטוענים שזה בגלל הממשלה וכולי, ובינתיים קמות עמותות וקמים כל מיני אנשים שמקבלים משכורות ועוד כל מיני גופים שצריכים משרדים וצריכים עוד ועוד ועוד הזרמות כספיות.
מרדכי אלימלך: אני טוען שבמקום להזרים את כל הכסף הזה לכל מיני גופים, צריך להחזיר את הדיור הציבורי למקום שלו כפי שהיה.
מרדכי אלימלך: כשבאנו לארץ היינו במעברה והיה עוד איזשהו סיכוי שבהמשך יהיה לנו בית אבל היום הוציאו אותנו לרחוב, אנחנו אפילו לא במעברה ומגרשים אותנו מהרחוב.
מרדכי אלימלך: ארבע שנים גירשו אותנו מרוטשילד, כל אלה שמתייפייפים מתל אביב שאסור להאמין להם.
מרדכי אלימלך: זרקו אותנו מהרחוב וגם עכשיו רוצים לזרוק אותנו ממאהל ארלוזורוב.
מרדכי אלימלך: עד מתי?
מרדכי אלימלך: אתה לא ברחוב, לך לרחוב, לאן?
מרדכי אלימלך: לא, שב על העצים, גם לא.
מרדכי אלימלך: אז איפה תהיה?
מרדכי אלימלך: באוויר אתה לא יכול להיות.
מרדכי אלימלך: כל הנושא הזה של הסילוק שלי מהבית הוא בגלל הממשלה.
מרדכי אלימלך: הממשלה יצרה את הבעיה שלי.
מרדכי אלימלך: כמו שאמרה הגברת כאן, יש כאן המון מקרים שהממשלה עצמה יוצרת את דייר הרחוב.
מרדכי אלימלך: אני ניגשתי לחלמיש – לא הייתה עבודה באשקלון כי היה מיתון – לא רציתי דמי אבטלה ולא רציתי טובות משום גורם ממשלתי.
מרדכי אלימלך: הלכתי לעבוד בתל אביב.
מרדכי אלימלך: עשרים שנים לפני שיצא חוק דיור ציבורי שיניתי כתובת.
מרדכי אלימלך: אני אומר, ריבונו של עולם, לפני עשרים שנים שיניתי כתובת ובכלל לא התייחסתי לכתובת כי גם עכשיו אני רשום באשקלון וארבע שנים אני הומלס.
מרדכי אלימלך: בתעודת הזהות אני רשום באשקלון אבל אני הומלס.
מרדכי אלימלך: לא התייחסתי לרישום.
מרדכי אלימלך: בית המשפט אומר לי שבגלל ששיניתי כתובת, אני כביכול גר בתל אביב.
מרדכי אלימלך: אמרתי, בסדר, אני גרתי בתל אביב, תנו לי את הזכויות שלי בתל אביב.
מרדכי אלימלך: אני עוד מעט בן שישים.
מרדכי אלימלך: אני עם מאה אחוזי נכות ולא יכול להמשיך לגור ברחוב.
מרדכי אלימלך: לא.
מרדכי אלימלך: אין דיור ציבורי.
מרדכי אלימלך: מצד שני מבזבזים כסף על עמותות ומבזבזים כסף על כל מיני גורמים וזה לא יכול להיות כך.
מרדכי אלימלך: סליחה, אם אפשר לסיים.
מרדכי אלימלך: איך טוענים שדיור ציבורי זה דבר לא משתלם?
מרדכי אלימלך: אם ממני לקחו פי שניים משווי הדירה ולקחו ממני את הדירה ונתנו אותה למישהו וגם ממנו יגבו פי שניים ממחיר הדירה, איך טוענים שדיור ציבורי לא משתלם?
מרדכי אלימלך: הם מקבלים ארבע פעמים תשלום על דירה או חדר וחצי שהשוכר עצמו מתחייב בחוזה לשפץ אותה.
מרדכי אלימלך: איזה הוצאות יש להם?
מרדכי אלימלך: למה הם שוללים את הדיור הציבורי?
אלי אלאלוף: ברשותך, אני חייב להפסיק אותך למרות שכל מה שאתה אומר, אלה שאלות מאוד מהותיות ומאוד נכונות.
אלי אלאלוף: הלוואי שהעולם היה נראה אחרת כפי שאתה היית רוצה שיצויר, אבל כרגע לא נתמודד עם העובדות של היום, שלך.
אלי אלאלוף: אל תפרש את זה פוליטית, אני אומר את זה ברמה האישית.
אלי אלאלוף: אני לא איש מקצוע בשום דבר.
מרדכי אלימלך: אני מפרש את מה שאני רואה בעיניים.
אלי אלאלוף: שמת לב שאני הקשבתי לך ואף אחד לא הפריע לך.
אלי אלאלוף: אם המדינה לא תיקח אחריות חוזרת על נושא של הדיור הציבורי, היא תדרדר לעוני עוד אלפי אנשים.
אלי אלאלוף: זה ברור וזה המסר שהעברנו גם במפלגה – ותמחקו את המילה מפלגה – וגם בגלל זה נכנסנו לנושא כאשר החברים מהמפלגה שלנו השתלטו על נושא בעיית הדיור שהיא בעיה אקוטית לטווח ארוך ואם לא נתמודד אתה, היא תמוטט את החברה הישראלית.
אלי אלאלוף: זה כדי לענות לך.
אלי אלאלוף: זה נכון, הדיור הוא המדרדר ביותר לעוני.
מרדכי אלימלך: הוא לא מדרדר רק לעוני.
מרדכי אלימלך: הוא לוקח את הכבוד האישי של האדם.
אלי אלאלוף: זה לא דו שיח בינינו.
אלי אלאלוף: ברשותכם, למרות שהמצב הוא כזה חמור, ואל תפרשו את זה כגאווה אישית, כאשר משרד הרווחה לפני מספר שנים ביקש מאתנו לבדוק את הנושא של ילדים בסיכון בדרום, אני איש דרום, אני מבאר שבע, אנחנו לקחנו על עצמנו את הבדיקה הזאת.
אלי אלאלוף: אני לא מאמין לשום מהלך שהוא לא מתוכנן מראש, רב זרועי ומשלב את כולם באיגום כזה או אחר, כל המלים שאתם יכולים יותר ממני להשתמש בהן.
אלי אלאלוף: אמרנו שנעשה את המעשה.
אלי אלאלוף: כמה צעירים ברחוב – ואני חוזר ואומר, עד גיל 18 - נבדוק אם אפשר להתמודד עם הבעיה הזאת בבאר שבע.
אלי אלאלוף: באר שבע שמה את זה לפני 14 שנים, אז התחלנו תכנון של נושא הילדים בסיכון בדרום, כולל הצורך להחזיר אותם הביתה כי גילינו שבשנה אחת היו בפנימיות 700 ילדים והפנימיות לא היו בבאר שבע.
אלי אלאלוף: אמרנו שנחזיר את הילדים הביתה.
אלי אלאלוף: כל אנשי המקצוע אמרו לנו שעדיף ילד ליד הבית בטיפול מאשר רחוב מהבית וזאת כדי לשמור על הקשר.
אלי אלאלוף: תכננו את זה.
אלי אלאלוף: אחת הדוגמאות שלקחנו זה הנושא של הרצף הטיפולי הנדרש לנוער.
אלי אלאלוף: נלחמנו, זה לא נגמר, כדי שיהיו שבעה שירותים – עמוס יתקן אותי ויגיד לי שאלה רק חמישה וזאת זכותו לתקן - וניסינו להביא למקום אחד את הפתרונות הנדרשים לילדים של באר שבע והאזור.
אלי אלאלוף: אני משאיר עכשיו את רשות הדיבור ותרשו לי להשמיע לכם ניסיון שהוא בעייתי ולא אופטימלי וניתן לתקן, אבל הוא בסך הכול מאוד מעניין ואני מזמין אתכם פעם ללכת לבקר אצלו בבאר שבע בעוגן הקהילתי שלו.
אלי אלאלוף: בבקשה, עמוס.
עמוס כץ: תודה רבה.
עמוס כץ: יושבים כאן הרבה אנשים שאני מכיר מכל מיני תקופות שונות.
עמוס כץ: אני לא יכול להגיד שאני איש מחקר ויודע לתת את הנתונים.
עמוס כץ: אני באמת איש שטח כבר למעלה מעשרים שנים.
עמוס כץ: עשר שנים ניהלתי את אתנחתא, המרכז למתבגרים מחוסרי קורת גג בירושלים וכיום, קרוב לשבע שנים, מנהל את העוגן הקהילתי שכולל בתוכו גם מרכז למתבגרים מחוסרי קורת גג וגם לשמחתי שתי דירות לבוגרים שמסיימים את הפנימייה.
עמוס כץ: אני אתייחס בשתי מלים לעוגן הקהילתי וגם אתייחס כמובן לנושא עצמו.
עמוס כץ: העוגן הקהילתי הוא תכנית ייחודית מדהימה בקנה מידה ארצי.
עמוס כץ: זאת אומרת, רצף של מענים וטיפולים לנוער בסיכון.
עמוס כץ: הוא כולל בתוכו תכניות ואני חושב שהנגיעה המשמעותית כאן לדיון כולו, אני חושב שכאן אנחנו מתעסקים בניסיון המאוד מאוד מורכב לטפל באותם אלה שאתם מגדירים כמחוסרי קורת גג או דרי רחוב, שזה עוד יותר קשה, ולא מטפלים בסיפור של המניעה.
עמוס כץ: זאת אומרת, אם היום נערה מסיימת את הפנימייה בגיל 18 או לא מסיימת את הפנימייה כמו שאת תיארת והפתרונות שיש לה הם לחזור לבית שפגע בה, היא בסיכון מאוד גבוה.
עמוס כץ: אם אין כאן תכניות רצף של שירות מניעתי, יש פה בעיה מאוד מאוד קשה.
עמוס כץ: אחרי כן, כשהם יגיעו וידרדרו, יסתבכו, יסתבכו בסמים, יעסקו בזנות, אז נגדיר אותם כדרי רחוב ונתחיל לעשות את מערך הפתרונות כאשר גם כאן קשה לי להאמין שהמספרים הם כאלה.
עמוס כץ: הרי ברור לי שהמספרים הם הרבה יותר גדולים מה-800 עד אלף אותם ציינת.
עמוס כץ: ברור לי שהמספרים הם גבוהים יותר, אבל אני אומר שאנחנו כאן מדברים על הקצה ויש עוד הרבה הרבה חבר'ה שיגיעו למקום הזה אם אנחנו לא נעשה את הטיפול המניעתי.
עמוס כץ: בעוגן התכנית הגדולה היא לנסות לייצר איזשהו רצף שקודם כל ימנע מילדים לצאת מהבית.
עמוס כץ: זאת אומרת, אם הם ילדים שעדיין בבית וקמים בבוקר והולכים לבית ספר והם בסיכון, יש מועדון שמטפל בהם עד שעות הערב ומלווה את ההורים בטיפול משפחתי.
עמוס כץ: יש מערך שלם ומארג שלם של טיפולים כדי למנוע את היציאה מהבית.
עמוס כץ: אם הוא יצא מהבית, לנסות לעשות איזשהו חיבור עם הבית תוך כדי בגלל שהוא עדיין נשאר קרוב לקהילה וקרוב לבית ואז לנסות לעשות עבודה עם ההורים ועם הבית ולהשקיע ולא לשלוף ילד ולצפות שמשפחתו תמשיך במסלול נוראי וקשה, ואז, כאשר הילד בגיל 18, הוא יצטרך לחזור לאותה משפחה.
עמוס כץ: זה באמת סיפור מורכב של תהליכים שלמים.
עמוס כץ: לא משנה איך סופרים את זה, חמש או שבע מסגרות, אבל יש את המועדון, יש פנימייה טיפולית שחלקה פוסט אשפוזית של ילדים מאוד מאוד מורכבים שנמצאים בה, ילדים שנפגעו והוצאו מהבית בגילאים רכים.
עמוס כץ: העוגן עצמו מטפל רק במתבגרים.
עמוס כץ: בהחלט תחשבו על ילד שמגיע אלי בגיל 16, אחרי שהוא הוצא מהבית בגיל שנתיים, נפגע מינית במשפחת האומנה, עבר למשפחת אומנה אחרת, הגיע אלי בגיל 16 ובגיל 18 הציפייה שזהו, אבל אז לאיזה בית הוא יחזור?
עמוס כץ: אין לו לאן לחזור.
עמוס כץ: כאן הלקונה עליה דיברתם וזאת לקונה דרמטית.
עמוס כץ: יש פתרונות.
עמוס כץ: מתחילים לייצר מעט מאוד פתרונות שהם ממש בקצה.
עמוס כץ: את יכולה לספר על הפתרון של דיורית שנמצא בתל אביב לנערות.
עמוס כץ: יש פתרונות בודדים אבל הרוב המכריע חסר פתרונות ונלחם בשיניים.
עמוס כץ: אנחנו הקמנו גם דירות לבוגרים.
עמוס כץ: להערכתי מעבר לזה שכל הילדים שמוצאים מהבית ונמצאים בפנימיות זקוקים לאיזשהו ליווי ארוך טווח לשנים ארוכות כדי לא להגיע למצבים המאוד מאוד קשים האלה של דרי רחוב.
עמוס כץ: אני חושב שחלק גדול מהאוכלוסייה הזאת זאת אוכלוסייה שבורחת מהממסד עד גילאים מאוחרים, פוחדת מקשר עם הממסד, מפחדת שיוציאו אותה מחוויות גיל ההתבגרות וייקחו אותה למעונות נעולים או שייקחו אותה לחוויות אחרות.
עמוס כץ: בגדול, אני באמת חושב שהדגש העיקרי שצריך להיות הוא על עבודת מניעה.
עמוס כץ: אני חושב שאצלנו באמת עבודת המניעה, אנחנו מאוד מאוד משתדלים לעשות אותה.
עמוס כץ: אני חושב שזאת איזושהי פנינה ואני מזמין אתכם לבוא לראות אותה.
אלי אלאלוף: בשבע שנים כמה עברו דרך המסגרת שלך?
עמוס כץ: אם אנחנו מדברים על קורת הגג בלבד שהיא מקבילה לעוד שלוש קורות גג כאלה נוספות שקיימות, בכל מסגרת כזאת עוברים כ-400 ילדים בשנה במעגלים.
עמוס כץ: אם מדברים על שאר התכניות, אנחנו נוגעים באלפיים ילדים בשנה.
עמוס כץ: זאת אומרת, זה משהו אחר.
אלי אלאלוף: מוקד אחד שהמלחמה הגדולה הייתה – עכשיו אני לא במעמד שאני צריך להסתדר עם עובדי המדינה והפקידים – בין אגפים שונים של משרד אחד, משרד הרווחה.
אלי אלאלוף: רק להסדיר את זה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל שנתתם לנו טעם של עוד לשמוע ולנסות להתמודד.
אלי אלאלוף: אני מבטיח שבתיאום עם כל החברים מהכנסת נקיים דיון נוסף לגבי פתרונות ותכנון שרצוי לעשות.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר ארבעה דברים.
מירב בן ארי: הראשון, להתייחס למה שאתה אמרת.
מירב בן ארי: הדבר הכי טוב שנוצר לחסרי הבית הוא שנוצרי עמותות.
מירב בן ארי: אם לא היו עמותות כמו עלם שמפעילה את גלגל, את מישהו, את אתנחתא, במקום אחר, בית השנטי – אותם חבר'ה צעירים היו ברחוב.
מירב בן ארי: מזלנו שהוקמו עמותות.
מירב בן ארי: בבקשה, אל תענה לי כי אין לנו זמן לזה.
מירב בן ארי: שמעתי אותך והקשבתי לך בקשב רב.
מירב בן ארי: העניין שמדינת ישראל צריכה להתייחס – ואת זה אני אומרת גם לך – הוא שאם יש מקומות במדינת ישראל שעובדים טוב ונותנים מענה מקצועי טיפולי, בשעה 8:00 בערב סוגרים ושולחים את הילדים לרחוב, זאת מבחינתי בעיה.
מירב בן ארי: כשאני הייתי חברת מועצת העיר, נפגשתי עם יואב בן ארצי – יואב עושה שם עבודה מדהימה ואני בטוחה שגם אתם, ואני לא מזלזלת – יכול להיות שמדינת ישראל באמצעות משרד הרווחה צריכה לתת משאב לאותו מקום שכבר עובד פיקס כדי להשאיר אותו שהוא יהיה פתוח בלילה ושאותם ילדים בשעה 8:00 בערב לא יצאו ממישהו לרוץ אתו שסוגר את הדלת שלו בתל אביב ולא יצאו מגלגל שזורק את כל הבנים לרחוק כי יש לו מיטות רק לבנות.
מירב בן ארי: אני לא מבינה, זה נראה לי פשוט אבסורד למה לא לתת שם את אותו משאב, מה גם שהם כבר עובדים.
מירב בן ארי: הילדים באים והם שם.
מירב בן ארי: כבר פעם שנייה שהם באים לוועדות רק כדי לומר את הדברים.
מירב בן ארי: לדעתי זה חייב להיות ואני אומרת לך שאני לא הולכת להרפות מזה.
מירב בן ארי: אני לקחתי את זה כנושא.
מירב בן ארי: הלקונה שכולם מדברים כאן עליה, לדעתי צריכה להיות ועדה ייחודית של הרווחה שעוסקת בלקונה הזאת.
מירב בן ארי: להביא מסביב לשולחן הזה – אותם שמענו ואותם אני מכירה מצוין – את אותם אנשי מקצוע שיאמרו מה האופציות.
מירב בן ארי: היום תקנות התע"ס האלה לא רלוונטיות לחבר'ה צעירים.
מירב בן ארי: איך לתקן את תקנות התע"ס?
מירב בן ארי: זה משהו שצריך להחליט, איך מתקנים תקנות.
מירב בן ארי: איך מחליטים שדר רחוב הוא לא מישהו שאינו נאבק לשנות את מצבו כי היא רוצה לשנות את המצב שלה כך שלפי התע"ס היא לא דרת רחוב ולא זכאית.
מירב בן ארי: מדובר כאן על משפט שאומר שהוא לא רוצה לשנות את המצב שלו, אבל הם מאוד רוצים.
מירב בן ארי: עוד משהו אחרון.
מירב בן ארי: אנחנו צריכים להבין שהמוקד - ואתה עושה עבודת מניעה נפלאה ואנחנו מכירים לא מהיום – צריך להיות על תל אביב ועל ירושלים.
קריאה: וחיפה.
מירב בן ארי: כמובן, אבל דגש על תל אביב וירושלים.
אלי אלאלוף: הזמנתי את עמוס כי, אני מודה באשמה, אהבתי את הפרויקט וליוויתי אותו גם רעיונית למרות שאני לא מבין כלום בעבודה סוציאלית.
אלי אלאלוף: לא הבנתי למה הילדים מבאר שבע נמצאים בכרמיאל.
אלי אלאלוף: כשאני הגעתי לכרמיאל, מצאתי קבוצה ענקית של ילדים מבאר שבע וזה נראה לי אבסורד.
אלי אלאלוף: אמרתי שנחזיר אותם הביתה כי אם נחזיר אותם הביתה, לאן?
אלי אלאלוף: ואז בנינו את הרצף ועשינו זאת במלחמה.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, כן, זה נכון, צריך להתמקד.
זהבה גלאון: שתי הערות קצרות.
זהבה גלאון: קודם כל, תודה אדוני ותודה לכל מי שהגיע.
זהבה גלאון: לא כולם הספיקו לדבר.
זהבה גלאון: תודה לקלאודיה על הסרט המרגש שהעלה את העניין לפחות אצלי שתי הערות קצרות.
זהבה גלאון: אני מסכימה עם הגישה שאומרת שחייבים לראות איך אפשר לעשות כאן איחוד שירותים.
זהבה גלאון: ההצעה שהציעה חברת הכנסת בן ארי לקיים סוג של ועדה - אני לא יודעת אם במסגרת הוועדה שלך או משהו קבוע – שתרכז את כל הנושא ותקדם אותו, אני חושבת שזה דבר מאוד מאוד נכון.
זהבה גלאון: אני חושבת שצריך להפסיק עם הגישה שמפלילה את האנשים ברחוב, את אותם מחוסרי דיור.
זהבה גלאון: הם צריכים לישון היכן שהוא.
זהבה גלאון: כל פעם מעמידים אותם לדין ונותנים להם קנסות.
קריאה: ובית כלא.
זהבה גלאון: ובית כלא.
זהבה גלאון: אם כן, מה הרווחנו מזה?
זהבה גלאון: מה הרוויחה המדינה מזה?
זהבה גלאון: מה הגישה הזאת?
זהבה גלאון: זאת עוד נקודה שרציתי להעלות וזה רק תם ולא נשלם, כמו שאתה אומר.
אילן גילאון: בסופו של דבר אתה אמרת שזה לא פוליטי, אבל אתה יודע, הכול פוליטי והכול ערכי.
אילן גילאון: הכול עניין בתעדוף של סדר העדיפויות.
אילן גילאון: אנחנו, ואני יודע שגם אדוני היושב ראש, תומכים בכך שהדברים החמורים ביותר הם הדחופים ביותר.
אילן גילאון: השאלה מה מקבלים קודם.
אילן גילאון: בסופו של דבר מכל מה שהבנתי כאן בסקירות של המומחים, ובאמת למדתי דברים חדשים, השאלה היא מי מקבל כמה ולמה, ומי משלם כמה ולמה.
אילן גילאון: זאת המלאכה שלנו.
אילן גילאון: לו היה פתרון גם ברמה של קורת הגג וברמות אחרות.
אילן גילאון: מישהו אמר לי שיש משהו שנקרא דיור תחילה, שזאת היא תכנית של מתן דירה פלוס עובד סוציאלי, שזאת תכנית לאין ערוך יותר זולה, יותר מניעתית ויותר טובה.
אילן גילאון: השאלה היא האם קודם כל תותחים או גרביים.
מרדכי אלימלך: נותנים הכול לטייקוני הגז.
אילן גילאון: גם.
זהבה גלאון: אל תיקח את זה לשם.
אילן גילאון: הוא צודק, אבל לא הכול גז.
אילן גילאון: יש עוד דברים.
מירב בן ארי: חבל שדיון כל כך חשוב ויש כאן זילות שאתה נותן לה יד.
מירב בן ארי: זה כל כך לא רלוונטי בעיני.
אילן גילאון: אין זילות.
אלי אלאלוף: בואו לא נשקיע יותר מדי במה שלא נראה אפילו.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני מתנצל - ואני אומר לכם שבקרוב יהיה דיון נוסף – כל מי שלא קיבל את רשות הדיבור, אנא, הירשמו ואנחנו נשמור את הרשימה ונתחיל את הדיון הבא בכם.
אילן גילאון: תביאו תכנית.
אלי אלאלוף: אני רוצה להמליץ למשרד הרווחה כי הוא המוביל לתכנן - כאשר ייכנס לתפקידו המנכ"ל החדש –את כל נושא דרי הרחוב בשלושת הישובים הגדולים בתיאום עם הישובים.
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על חיפה, תל אביב וירושלים.
אלי אלאלוף: לתכנן אותם, וזה אומר כולל מיפוי של הקיים, כולל שיפור וניצול התשתיות הקיימות, שירות אופטימלי בתנאים אופטימליים ובניצול מרבי.
אלי אלאלוף: באמצעותך ובעזרתנו, לאור הקשרים שלנו, אנחנו נפנה למשרד השיכון כדי שנבדוק את נושא הדיור הנדרש לדרי רחוב.
אילן גילאון: אדוני, לא לשכוח את אשדוד.
אילן גילאון: הזכירו כאן את אשדוד.
אלי אלאלוף: אם יש, אני לא אתנגד לכך.
אלי אלאלוף: תכניות הן בעיקר חשיבה נכונה ונייר.
אלי אלאלוף: לא צריך יותר לבזבז.
קריאה: הידע קיים.
אלי אלאלוף: אני רוצה לחזור לנושא הדיון.
אלי אלאלוף: לגבי הדיור, אני ממליץ לא לתת כסף לדיירים כדי שיוכלו לחפש דירות אלא להעמיד לרשותם דיור.
אלי אלאלוף: להפסיק עם המשחק הזה.
אלי אלאלוף: גם בדוח העוני לצערי, אין לי ברירה אלא לחזור לזה ולציין את זה, אמרנו לתת דירות זמניות.
אלי אלאלוף: בסכום של 1,700 עד 2,800 שקלים זה פשוט בלתי אפשרי.
אלי אלאלוף: אין דירות פנויות בעלויות כאלה.
אלי אלאלוף: אם כן, להעמיד דירות שמתחלפות עם חוקים ברורים כמו שצריך.
אלי אלאלוף: עובדה שמקום שיכול לקלוט בבת אחת פחות ממאתיים אנשים, מאתיים ילדים, קלט מספרים מדהימים עליהם שמעתם כי זאת מסגרת מופעלת וזה זול יותר מבחינה כלכלית.
אלי אלאלוף: אני אתייעץ עם החברים ואני אשמח לקיים ועדת משנה לנושא של אוכלוסיות שקראנו לה בלקונה הזאת של גילי 18 עד 24.
מירב בן ארי: למרות שהיום זה עד גיל שלושים.
אלי אלאלוף: מחוסרי עורף, שזאת תכנית קיימת במשרד הרווחה שנכתבה לפני מספר שנים בראשותו של מנחם וגשל, התכנית נשארה ואני לא יודע אם יש עוד מגירות בשבילה, אבל זה נושא מאוד כאוב כי מדרדרים למצבים שהחברים ציינו ואין שום מקרה סימפטי אלא כולם נושאים קשים.
אלי אלאלוף: הנושא של דרי רחוב כולל.
אלי אלאלוף: כל מי שמדבר על קצבאות הילדים כתכנית חיסכון, גם זה כתוב בדוח העוני, כולם מתיימרים ואומרים שעשו, בסדר.
אלי אלאלוף: זה כואב לי כי ילד בגיל עשרים שימצא את עצמו עם סכום של בין 20 ל-25 אלף שקלים, הוא יודע להתארגן ויעזרו לו להתארגן כדי שיתחיל את החיים, ובמיוחד – ואני מציין את זה בלי לפגוע – זה אמור לגבי מי שלא הולך לצבא ואין לו את המסגרת התקציבית הזאת הראשונית כשהוא יוצא מהצבא.
אלי אלאלוף: אני מאוד מודה לכם.
אלי אלאלוף: כפי שאמרנו, אנחנו נקיים ונתייעץ עם החברים לגבי הקמת ועדת משנה.
אלי אלאלוף: ה-28 ביולי 2015, י"ב באב התשע"ה, השעה 13:11 דקות ואנחנו פותחים את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו באים לדבר על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרו בשל מחלה קשה), התשע"ה-2014 ביוזמתו של חבר הכנסת אורי מקלב, חיים כץ – שכבר לא יכול להיות בין היוזמים – משה גפני, יעקב אשר – שגם הוא לא יכול - יריב לוין - שגם הוא לא יכול - ישראל אייכלר, קארין אלהרר, איציק שמולי ועדי קול שגם היא לא יכולה להיות בין היוזמים אבל נזכיר את שמותיהם לטובה.
ישראל אייכלר: בגין היה אומר: כך הולכת תהילת עולם.
אלי אלאלוף: מי אני שאצטט את בגין.
אלי אלאלוף: ברשותך, חבר הכנסת מקלב, בבקשה תציג לנו את הנושא.
אלי אלאלוף: נמצאים אתנו חברי הכנסת ישראל אייכלר, ענת ברקו ואורי מקלב.
אורי מקלב: לא התאפשר לי לברך אותך על התפקיד החשוב כיושב ראש ועדת הרווחה ואני עושה זאת עכשיו.
אורי מקלב: לא זכיתי הפעם להיות חבר בוועדת הרווחה.
אלי אלאלוף: אני מזמין אותך באופן קבוע.
אורי מקלב: מה לעשות, יש לנו עוד כמה ועדות.
אורי מקלב: כמעט כל פעם אנחנו רוצים להיות בוועדה אבל לא מצליחים להגיע.
ישראל אייכלר: מקלב מייצג אותי בוועדת הכלכלה ובוועדת הפנים ואני מייצג אותו.
אורי מקלב: אנחנו עושים רוטציות.
אורי מקלב: אנחנו מייצגים האחד את השני בכל מקום.
אורי מקלב: האדמו"ר מבעלז אמר שמי שלא תופס מקום, תופס מקום בכל מקום.
אורי מקלב: אנחנו לא תופסים מקום אבל נמצאים בכל מקום.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, הייתה לו עגמת נפש וצער בלב כי זאת אחת מהצעות החוק הבודדות שכבר עברו את כל התהליך, בשונה מחוקים שעברו קריאה ראשונה והן באמצע תהליך החקיקה ולקראת קריאה שנייה ושלישית.
אורי מקלב: החוק הזה עבר בוועדה החשובה הזאת, אצל היושב ראש הקודם, את כל מסלול החקיקה וכבר היה מוכן לקריאה שנייה ושלישית.
אורי מקלב: כבר הצבענו בקריאה שנייה ושלישית אבל זה לא עלה למליאה בגלל לחץ הזמנים וחוקים אחרים שעלו.
<נעה בן שבת: את השלב הזה אני לא זוכרת אבל בכל מקרה ברור שהוא עבר קריאה ראשונה.
אורי מקלב: הוא עבר כאן.
אורי מקלב: כנראה שהחוק הזה היה צריך לצאת תחת ידך והיה צריך להתגלגל כך שאתה תהיה שותף לו כיושב ראש וחברי הכנסת החדשים.
אורי מקלב: החוק הזה בא להוסיף ימי מחלה להורים לילדים עד גיל 18 שהם חולי כליות.
אורי מקלב: כפי שידוע, ילד חולה כליות, כמו כל חולה כליות, נזקק לדיאליזה צמודה שמתבצעת שלוש פעמים בשבוע או ארבע פעמים בשבוע.
אורי מקלב: הילדים בכל הגילים כמעט לא יכולים ללכת לבד אלא נדרש ליווי הורים.
אורי מקלב: בעקבות כך ההורים זקוקים ליותר ימי מחלה.
אורי מקלב: החוק מחריג חולי מחלה ממארת שיש להם יותר ימי מחלה.
אורי מקלב: בעבר החוק החריג חוק שנותן תשעים ימים בצורה כזו ובצורה אחרת להורים לילדים שחולים במחלה ממארת.
אורי מקלב: בישיבה בה דנו בחוק הזה הגיעו לכאן הורים לילדים חולי כליות שזקוקים לדיאליזה והם הציגו את הדרישה שלהם ואת הצורך שיש להם כמו שיש צורך להורים לילדים חולים במחלה ממארת.
אורי מקלב: כולנו הסכמנו לכך והייתה הסכמה של המשרדים שהוועדה תחיל על זה דין רציפות כדי שנוכל לחזור לוועדה ולדון בהצעה לקראת קריאה שנייה ושלישית.
אלי אלאלוף: מישהו מהאורחים רוצה להתייחס?
<אורי שיינין: משרד האוצר, אגף התקציבים.
<אורי שיינין: ההצעה עברה כמובן את ועדת שרים בכפוף לתיאום הליכי חקיקה.
<אורי שיינין: אנחנו ביקשנו במקור שתיאום הליכי החקיקה יהיו עוד לפני תהליך הרציפות.
אורי מקלב: אין תהליך כזה.
אורי מקלב: אני לא יודע מהיכן אתה מביא את זה.
<אורי שיינין: לבקשת היועצת המשפטית של הוועדה.
<אורי שיינין: נענינו לבקשה כך שתיאום הליכי חקיקה לגבי נוסח ולגבי נושאים שהיו חשובים לנו, שחלקם המציע מכיר, יהיו בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.
אלי אלאלוף: יש דוגמאות למחלות אחרות שמאפשרות את החופש הזה להורים?
<אורי שיינין: כיום יש הסדרה חוקית.
אורי מקלב: היושב ראש שאל שאלה נכונה.
אורי מקלב: בסמכות שר הכלכלה להוסיף עוד מחלות.
<נעה בן שבת: כיום מדובר רק במחלה ממארת.
<נעה בן שבת: רק במחלה ממארת מותר להיעדר עד תשעים ימים על חשבון ימי המחלה.
<נעה בן שבת: לכן אמרו שנרחיב את ההגדרה למחלות קשות נוספות, כרגע למחלת כליות ואפשר באמת להרחיב את זה בתקנות שייקבעו.
אלי אלאלוף: יש הסתייגויות שאתה מתכנן לנו בדיונים הבאים?
<אורי שיינין: יש נושא אחד שבסוף הוא סובב והוא עד כמה בעצם אנחנו מרחיבים את האפשרות לשר הכלכלה להכניס בתקנות מחלות נוספות.
<אורי שיינין: כרגע לצורך העניין הנוסח מאפשר כל מחלה שהיא.
<אורי שיינין: יכול להגיע שר הכלכלה ולקבוע ששפעת או צינון גם יזכו בתשעים ימי מחלה.
<אורי שיינין: אני בטוח שזאת לא כוונת המחוקק.
אלי אלאלוף: אתה לא מעריך מספיק את שרי הכלכלה שלנו?
<אורי שיינין: אני רוצה שכוונת המחוקק תהיה כתובה גם בכתובים.
אלי אלאלוף: אלה דוגמאות לא רציניות.
<אורי שיינין: בכוונה לקחתי את זה לקצה כדי להבהיר את הכוונה.
<נאצר אלקאסם: נציבות שירות המדינה.
<נאצר אלקאסם: אם מרחיבים את המושג של מחלה ממארת וקשה יתר על המידה, יש את הנושא של מחלה שמיועדת לעובד עצמו.
<נאצר אלקאסם: המחלה היא בעיקרון מיועדת לעובד והיא נקראת מחלת עובד.
<נאצר אלקאסם: בהרבה מכסות מסוימות אנחנו מאפשרים לעובד לנצל את ימי המחלה שלא לטובת בן משפחה – זה לא רק לילד אלא יש גם להורים ולבן זוג – כך שאם נרחיב על המידה, את היתרון שנתנו בגין ילד עם המחלה הממארת, אנחנו מאבדים אותו.
<נאצר אלקאסם: זאת הופכת להיות מחלה באופן רגיל.
<נאצר אלקאסם: לכן הגישה כאן היא להרחיב את זה במידתיות כך שלא יהיה להיות יום מחלה רגיל כי אז אנחנו מאבדים את היתרון שאנחנו רוצים לתת למחלות קשות באמת.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאני בטוח שזאת לא כוונת המציע.
אורי מקלב: הטענות האלה, עת דיברנו על מחלה ממארת, נטענו ונאמרו הדברים האלה.
אורי מקלב: הבנו את הדברים ושמענו את המגבלות.
אורי מקלב: אפשר להרחיב את היריעה עכשיו אבל אנחנו בסך הכול מבקשים להחיל על זה דין רציפות.
אורי מקלב: הכול יהיה על השולחן וכל אחד יוכל להתבטא.
אלי אלאלוף: היות ולא נתתי לך את רשות הדיון בדיון הקודם, יש משהו שאת רוצה לומר?
<נירית סעדון: לגבי הדיון הקודם?
<נירית סעדון: תודה.
אלי אלאלוף: נעבור להצבעה.
אלי אלאלוף: מי בעד החלת דין רציפות?
אלי אלאלוף: אושר להחיל דין רציפות על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 13) (היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ה-2014.
אלי אלאלוף: היום ה-28 יולי 2015, י"ב באב התשע"ה, השעה 10:30 ואנחנו פותחים את ישיבת הוועדה.
אלי אלאלוף: אני שמח שהאורחים שלנו בוועדה היום הם חברת הכנסת סופה לנדבר וחבר הכנסת רוברט אילטוב.
אלי אלאלוף: הנושא שעל סדר היום הוא הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, החלת דין רציפות.
אלי אלאלוף: יש לנו כעשרים דקות לנסות להתמודד עם הנושא הזה.
אלי אלאלוף: אני חייב לנצל את ההזדמנות ולהגיד לכם שכפי שאתם שומעים מהמבטא שלי אחרי חמישים שנים, שהנושא הצרפתי קרוב ללבי למרות שאני לא צרפתי לא מלידה ולא מאזרחות.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שאם לא נמצא פתרונות בלתי שגרתיים כדי לדעת לקלוט את העולים מצרפת, שבאים עם בעיות מסוג זה של תארים לא מוכרים ושל תהליך קבלת הרישיון הישראלי להמשך פעילותם, אנחנו בולמים במו ידינו עלייה של קבוצה לא קטנה.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת לנדבר, שרת הקליטה המיתולוגית שלנו, אנחנו באמת פוגעים בהם ומפספסים יכולת להביא לכאן כוח אדם מעולה ממדינה שלא נראה שהיא בפיגור כלשהו בתחום הבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו נדון בנושא גם אחרי הפגרה יחד עם ועדת הקליטה והעלייה, בנושא של העולים מצרפת בתחום מקצועות הבריאות.
רוברט אילטוב: כבוד יושב ראש הוועדה, אני מודה לך על התארגנות אופרטיבית בסוגיית הדיון הזה.
רוברט אילטוב: קודם כל, צריך לומר שאת הצעת החוק יזמנו עם קבוצת חברי כנסת עוד בקדנציה הקודמת והיא עברה קריאה ראשונה ובעצם קיבלה את תמיכת הממשלה הנוכחית ודין רציפות של הצעת החוק.
רוברט אילטוב: למרות שאין לי מבטא צרפתי ולא עליתי מצרפת אלא עליתי ממדינה אחרת, אני חושב שהצעת החוק היא חשובה כדי להסדיר את כל הסוגיה של המקצועות המפורטים בתוך ההצעה.