GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מריה פודגייצקי: אני רוצה לחדד.
מריה פודגייצקי: בקריית שלמה יש מספר שירותים שחלק מהם ניתנים על ידי משרד הרווחה וחלק על ידי משרד הבריאות.
מריה פודגייצקי: המתנה לגמילות של משרד הבריאות לוקחת זמן ולא קשור לדרי רחוב.
מריה פודגייצקי: דרי רחוב, השירות שניתן הוא 24/7.
מריה פודגייצקי: יושבים כאן הצוותים שלנו ויודעים על מה מדובר, מעלים דייר רחוב על מונית והצוות עומד שם.
מריה פודגייצקי: זה במכרז אצלנו ולא טובה אישית של אף אחד.
מריה פודגייצקי: זאת הדרישה של משרד הרווחה.
מריה פודגייצקי: בחורף קלטנו בימי סופה 26 אנשים במהלך 24 שעות והם הגיעו במצבים מאוד מאוד ירודים.
מריה פודגייצקי: אני מבינה שיש כאן כעס על ההמתנה, אבל אין לנו שליטה על נושא הגמילה של משרד הבריאות.
מריה פודגייצקי: לנו יש אתם הסכם שיתוף פעולה על עשר מכסות של גמילה, כך שדרי רחוב מכורים לא צריכים להמתין אלא הם באים ומקבלים גמילה במסגרת שלנו.
מריה פודגייצקי: חוץ מזה יש לנו מסגרת של אבחנות מרובות.
מריה פודגייצקי: אנשים שלאו דווקא דרי רחוב קלאסיים אלא אנשים שהמדינה לא כל כך יודעת מה לעשות אתם כי הם גם חולים וגם מורכבים.
מריה פודגייצקי: גם אותם אנחנו מקבלים ועושים להם מיצוי זכויות.
מריה פודגייצקי: יש לנו שתי קהילות טיפוליות לדרי רחוב מכורים שמסוגלים לעבור תהליך שיקומי ומסכימים.
מריה פודגייצקי: לא כולם מקבלים את מה שאנחנו מציעים להם.
מריה פודגייצקי: יש לנו בית לחיים לדרי רחוב כרוניים, 35 דרי רחוב כאלה נמצאים.
אלי אלאלוף: איפה?
מריה פודגייצקי: גם בקריית שלמה.
מריה פודגייצקי: יש שם מתחם גדול.
מירב בן ארי: את צריכה להעביר את הבית לחיים למרכז תל אביב.
מירב בן ארי: איך הוא יגיע לשם?
מריה פודגייצקי: למה הוא צריך להגיע לשם לבד?
מירב בן ארי: כי רוב דרי הרחוב, כמו שיואב ידבר, הם בתל אביב.
מריה פודגייצקי: בית לחיים הוא מקום שבו בן אדם גר.
מריה פודגייצקי: זה הבית שלו.
מירב בן ארי: את לא רוצה שהוא יהיה היכן שיש חסרי בית?
אלי אלאלוף: יש בזה עלויות.
אלי אלאלוף: זה די מורכב.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שזה טוב גם מבחינה טיפולית שזה יהיה בתל אביב.
אלי אלאלוף: אם את יכולה להתייחס למחסור.
מריה פודגייצקי: יושב כאן דוקטור שיינטוך.
מריה פודגייצקי: אנחנו בשיתוף פעולה עם האקדמיה.
מריה פודגייצקי: הרבה מאוד זמן האקדמיה אומרת שנאמץ את השיטה הקיימת של דיור תחילה.
מריה פודגייצקי: אני רוצה לומר לכם שאחרי שנתיים פלוס של חקר מאוד מעמיק של הנושא הזה, של מה יכול לעזור לנו ולצמצם את התופעה הזאת, אני הגעתי היום - ואני חושבת שהשותפים שלי יחזקו אותי – למסקנה שיש כרגע מבחינתי שלושה דברים שאם נלך לפי המתווה הזה, אנחנו נוכל לצמצם באופן משמעותי ותוך זמן קצר את הסיפור של דרי הרחוב במדינת ישראל.
מריה פודגייצקי: יש לנו היום הרבה מאוד אנשים שאנחנו מטפלים בהם מאוד מאוד יפה ויש לנו הצלחות טיפוליות מצוינות ואנחנו פוגשים אותם אחרי שנה ברחוב.
מריה פודגייצקי: למה?
מריה פודגייצקי: כי כשאנחנו לוקחים דר רחוב עם הרבה מאוד בעיות, ואנחנו מטפלים ומטפלים ומטפלים בו לפי השיטה של רצף טיפולי, אנחנו מפספסים את הדבר הקטן הזה שעליו מדברים בדיור תחילה.
מריה פודגייצקי: אין לו קורת גג.
מריה פודגייצקי: גם כשהוא מסיים טיפול, הוא עדיין עני, מודר חברתית, ללא מיומנויות חברתיות והוא חוזר בדיוק לאותו מקום ואנחנו פוגשים אותם וכואב הלב כי אנחנו עוד פעם מציעים לו שיבוא אתנו לטיפול.
מריה פודגייצקי: אם אנחנו נכניס את הנושא של דיור, תמיכה, בית – ואני לא מדברת כמשרד הרווחה וחשוב לי להגיד שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד השיכון וביטוח לאומי, אנחנו עובדים בסנכרון מקסימלי ואנחנו עובדים כולנו במחסור מסוים.
מריה פודגייצקי: לכן איגום המשאבים זה שם המשחק ותכף אני אראה לכם על מה בדיוק אני מדברת ואיך אנחנו יכולים לעשות את זה ביחד עם משאבים יחסית מעטים.
מריה פודגייצקי: שני הדברים הנוספים.
אלי אלאלוף: יש לך עוד שתי דקות לסיים.
מריה פודגייצקי: שני דברים נוספים שצריך לעשות.
מריה פודגייצקי: לבדוק מהיכן מגיעים אלינו דרי הרחוב החדשים.
מריה פודגייצקי: יש לנו לפחות שתי זירות שאפשר להתייחס ולטפל.
מריה פודגייצקי: האחת, נושא של שיקום האסיר.
מריה פודגייצקי: מבתי הסוהר משתחררים כ-700 אסירים ללא הסדרי קורת גג.
מריה פודגייצקי: אין היום הוסטלים לשיקום האסיר, ואולי יש אחד ורבע, והאנשים האלה נפלטים לרחובות.
מריה פודגייצקי: נושא של מיצוי זכויות לסיוע בשכר דירה לאסירים נעשה רק כשהם משתחררים.
מריה פודגייצקי: כלומר, יש איזשהו ואקום.
מריה פודגייצקי: בן אדם משתחרר מבית סוהר ועדיין אין לו סיוע.
מריה פודגייצקי: הזירה הנוספת שמבחינתי היא זירה קשה ביותר מבחינתנו היא כל הנושא של טיפול בחולי נפש.
מריה פודגייצקי: היום מערכות פסיכיאטריות מטפלות או באנשים שיש להם עילה לאשפוז והם במצבים פסיכוטיים.
קריאה: נפגעי נפש.
מריה פודגייצקי: סליחה, נפגעי נפש.
מריה פודגייצקי: אני מודה על התיקון.
מריה פודגייצקי: או אנשים שיכולים להשתלב בסל שיקום.
מריה פודגייצקי: כל מי שלא שם ולא שם, ואם הוא גם משתמש בסמים - אני כבר לא מדברת על אנשים שנמצאים באחזקת מטדון או תחליפי סם אחרים - לא זכאים לשום דבר.
מריה פודגייצקי: אלה דרי הרחוב החדשים שלנו שאנחנו רואים אותם ברחוב כל פעם מחדש.
מריה פודגייצקי: אם נצליח לטפל בשלושת הדברים האלה – דיור, בתים משותפים תחילה, ואני תכף אראה לכם מודל שכבר התחלנו להפעיל והוא עובד יפה מאוד, אבל מן הסתם אנחנו צריכים משאבים נוספים לזה.
מריה פודגייצקי: יש לנו בית כזה באשדוד.
מריה פודגייצקי: אני אראה לכם.
אלי אלאלוף: בואי נעזוב את זה.
מריה פודגייצקי: סיימתי.
מריה פודגייצקי: תודה.
אלי אלאלוף: תודה על התמונה שפרסת בפנינו.
אלי אלאלוף: מאוד הייתי רוצה לשמוע את אנשי השטח.
יואב בן ארצי: עיריית תל אביב-יפו, מנהל תחום התמכרויות דרי רחוב ושיקום האסיר בעירייה.
יואב בן ארצי: אני מנהל גם את מערך החירום העירוני אבל זה פחות רלוונטי לשולחן הזה.
יואב בן ארצי: אני מגיע מה-24/7.
יואב בן ארצי: 24/7 זה לא רק בילויים, הנאות ותרבות בעיר תוססת אלא זה גם דרות רחוב, שימוש בסמים, שטח הפקר שאף אחד לא מתייחס אליו כמו התחנה המרכזית הישנה אליו באים ועושים בלי שום התייחסות קודם כל מכבדת אנושית ואחרי כן גם מציפה מענים רלוונטיים.
יואב בן ארצי: אני מגיע לכאן די כעוס, די מלא ודי מתוסכל, ואתמול כבר דיברתי עם מריה.
יואב בן ארצי: ישנם שירותים ואנחנו רואים שאנחנו באמת מנסים לשלב כוחות עם המוסד לביטוח לאומי ועם משרד הרווחה ונעשים דברים.
יואב בן ארצי: מה שקורה היום, זה לא מה שקרה לפני שנתיים וארבע שנים.
יואב בן ארצי: אבל אני רוצה להציג שני דברים.
יואב בן ארצי: האחד, את המאפיינים של דרי הרחוב שאנחנו פוגשים בעיר תל אביב-יפו, ושנית, את הפערים שקיימים מבחינת המענים כי יש פערים ואי אפשר להתכחש להם.
יואב בן ארצי: אם מתקיימת ישיבת ועדה כזו, רצוי מאוד להציף את הפערים בפני הוועדה.
יואב בן ארצי: המאפיינים.
יואב בן ארצי: קודם כל, מריה, אני מתנצל אבל המספרים שלי טיפה שונים ואני חייב להציג אותם.
אלי אלאלוף: תגיד.
אלי אלאלוף: אל תתווכח.
יואב בן ארצי: בשנת 2014 אנחנו פגשנו ב-777 דרי רחוב בעיר תל אביב-יפו.
יואב בן ארצי: אני רוצה לתת פרופיל של האוכלוסייה.
יואב בן ארצי: 62 אחוזים מהם מכורים לסמים ואלכוהול.
יואב בן ארצי: זה מיפוי מדויק.
יואב בן ארצי: זה מיון תיקים וכל שנה אנחנו עושים את זה, לפחות פעם בשנה, אם לא יותר.
יואב בן ארצי: 6.5 אחוזים מכורים גם לסמים וגם לאלכוהול.
יואב בן ארצי: 45 אחוזים נפגעי נפש כשכאן אני מחלק אותם לשתי אוכלוסיות, האחת שמוכרת על ידי המוסד לביטוח לאומי ועל ידי משרד הבריאות כי היא נעה על הציר הראשון מה שנקרא, מחלות אפקטיביות, סכיזופרניות למיניהן, והשנייה, הפרעות אישיות שלא מוכרת.
יואב בן ארצי: לפעמים הפרעות אישיות הרבה יותר מורכבות בתהליך הטיפול מאשר סכיזופרנים או הפרעה ביפולרית.
יואב בן ארצי: 42.5 אחוזים, אבחנות מרובות.
יואב בן ארצי: 31 אחוזים, סובלים מחולי פיזי.
יואב בן ארצי: רבותי, אני חושב שהנתונים האלה מעידים על מאפייני האוכלוסייה.
יואב בן ארצי: האוכלוסייה מורכבת, המענים שניתנים לא מספקים ולכן אנחנו רואים אותם יותר ויותר ברחוב.
יואב בן ארצי: מתוך סך המטופלים שלנו, 12 אחוזים בלבד מצליחים לעבוד.
יואב בן ארצי: הווה אומר, 88 אחוזים נתמכים במקרה הטוב על ידי קצבאות, או הבטחת הכנסה או קצבת נכות.
יואב בן ארצי: סיוע בשכר דירה הוא 1,170 שקלים.
יואב בן ארצי: בואו נאסוף את המספרים ואריתמטית, אני לא יודע איזה נוסחה אפשר לייצר כאן כדי שאנשים יוכלו בצורה מכבדת.
יואב בן ארצי: מכאן התסכול הגדול שלי.
יואב בן ארצי: אנחנו עושים עבודת רחוב כל יום וכל היום בהתאם לפניות של ציבור.
יואב בן ארצי: בסך הכול יש לנו מדי שנה 1,200 פניות ציבור וגם מתוך זירות מוכרות שאנחנו מכירים אותן, הם מגיעים כדי לנסות לשדל אנשים להגיע למחסים, לגגונים שמופעלים על ידי עמותת לשובע.
יואב בן ארצי: קיימת לקונה של גילי 18 עד 22, 23, 24 ו-25.
יואב בן ארצי: אין לנו מקומות ואנחנו מנסים להעביר אותם לגגונים, אבל זה לא מתאים להם.
יואב בן ארצי: הגגונים מסרבים לקבל אותם ולא פעם ולא פעמיים אני עומד עם לשון בחוץ, די חסר אונים ואני הולך לישון בשעה 11-12 בלילה ולבי עם אותם אנשים שמטפלים בילדים, בנערים ובנערות, ובעיקר בנערים ובנערות שאין להם היכן לישון.
יואב בן ארצי: אני חושב שהתמונה הזאת היא תמונה קשה.
יואב בן ארצי: הלקונה הזו חייבת להיות, ראשית, מזוהה, ושנית, לקבל מענה בצורה כזאת או אחרת ומריה, את מסכימה אתי שיש לנו כאן לקונה.
יואב בן ארצי: אנחנו יותר ויותר הולכים בהבנה לכיוון של דיור תחילה אבל לא בחמישה-שישה מקרים אלא להפוך אותו למשהו הרבה יותר רחב ומסיבי.
יואב בן ארצי: אמרת קודם שהם מעדיפים לחיות לבדם וזה נכון, בתוך קומונות או שניים-שלושה בתוך דירה או חדר וזה מאוד בעייתי.
יואב בן ארצי: אם אנחנו נצליח לממש את הסיפור הזה, זה יהיה טוב.
יואב בן ארצי: אני חושב שחייבים לאחד כוחות – משרד השיכון, משרד הבריאות, משרד הרווחה והשירותים החברתיים – וליצור איזשהו שירות מאוגד, כמו שאמרה קודם קלאודיה שאתה אני בקשר די הרבה פעמים.
יואב בן ארצי: חייבים ליצור איזשהו שירות מאוגד ולקבל אחריות משולבת של כל הגופים האלה כי היום זה עובד מעט באופן מבותר וכשזה עובד באופן מבותר, כך נראים השירותים וחבל שזה נראה כך.
יואב בן ארצי: יש עוד הרבה מאוד אנשים שעושים מאמץ מאוד גדול החל ממריה שיושבת בטופ ועד אחרון העובדים שלנו.
יואב בן ארצי: אין הנחתום מעיד על עיסתו, אבל העובדים שהיום עובדים ביחידה הזאת אלה עובדים שקודם כל מתאימים למקצוע ואחרי כן מתאימים לעבודה עם דרי רחוב ולא כל אחד יכול לעבוד עם דרי הרחוב.
יואב בן ארצי: זה לפי שעה.
אלי אלאלוף: עיריית תל אביב היא עירייה חזקה.
אלי אלאלוף: לא חשבתם על איזו תכנית אב לנושא הזה?
קריאה: אין תכנית.
קלאודיה לוין: מתעללים בהם.
יואב בן ארצי: אין תכנית אב.
יואב בן ארצי: אני רוצה לציין כאן משהו.
אלי אלאלוף: זה נראה מרתק מה שאתם אומרים, אז בואו נכבד אחד את השני.
יואב בן ארצי: אתם מבינים שאני נמצא בתוך מערכת שאני אמור להיות נאמן לה ואני לא יכול להשתלח באופן חופשי.
אלי אלאלוף: תגיד כן או לא אם אתה רוצה.
יואב בן ארצי: יש כאן דיאלוג בין הרשות המקומית לבין משרדי הממשלה על מידת והיקף האחריות לטפל בתופעות חברתיות ולא רק בנושא של דרות רחוב.
יואב בן ארצי: הדיאלוג הזה הוא דיאלוג שמתקיים.
יואב בן ארצי: בוא נגיד שזה דיאלוג עם איזשהו מתח תפקודי מאוד מאוד בעייתי בעיני ולכן האחריות נופלת בין הכיסאות בצורה כזאת ואחרת כי אף אחד לא מוכן לקחת אותה באופן היותר ראוי.
יואב בן ארצי: יש הסדרים של מימון, 75 אחוזים, 25 אחוזים, אבל זה כסף.
יואב בן ארצי: אני מדבר על מהות, אני מדבר על עבודה עם אנשים, עם חולים מורכבים שקשה להם מאוד בחיים.
יואב בן ארצי: שוב אני אומר לכם משהו מאוד אישי והוא שברגע שלי ייעלם הזיק או הניצוץ או שאני אלך לתחנה המרכזית ואני לא אתרגש ממה שאני רואה שם, אני לא אהיה במקצוע הזה ולא אהיה בתחום הזה.
אלי אלאלוף: יש כאן קבוצה של אנשים מחוסרי דיור ואני אשמח מאוד לשמוע מישהו מהם.
רעות גיא: אני מנהלת תחום קצה ונערות בעמותת עלם.
קלאודיה לוין: היא הייתה גם בספר.
רעות גיא: הופעתי בסרט.
רעות גיא: 15 שניות תהילה.
אלי אלאלוף: שילמו טוב?
רעות גיא: פחות אבל אנחנו עובדים מהנשמה.
רעות גיא: אני רוצה לומר שנמצאות אתנו צעירות ומתנדבות ואנשי צוות משני פרויקטים שעמותת עלם מפעילה בתל אביב, מישהו לרוץ אתו וגלגל ושלטר לצעירות בירושלים.
רעות גיא: את השלטר אנחנו מפעילים גם בסיוע של החטיבה לקידום נוער.
רעות גיא: בתל אביב לצערי אנחנו מפעילים לבד ומקבלים תרומות ומפעילים מכסף פרטי ולא מכסף ציבורי.
רעות גיא: אני פשוט חושבת שזה חלק חשוב בדיון.
רעות גיא: גם שאלתם על הנתיבים לחסרות בית ואני מקשיבה כאן, מריה, גם למספרים שלך ואין לי ספק שזה אפילו לא קצה הקרחון של חסרות וחסרי בית, בטח לא כשאנחנו מדברים על פלח הצעירים והצעירות.
רעות גיא: אנחנו פוגשים אותם בגילי 18-19 עד 26, בדרך כלל נפלטים ממערכות הרווחה או שלא צלחו אותן ומגיל מאוד צעיר מסתובבים ברחובות כפי שהזכירה חברת הכנסת מירב בן אריה.
רעות גיא: בשבוע שעבר בשדולה שלה באמת נתנה להם הרבה מקום ובמה לספר את הסיפורים שלהם.
רעות גיא: אני חייבת להגיד שהסיפור הוא לא סיפור אישי.
רעות גיא: לכל אחת יש את הסיפור האישי שלה אבל זה סיפור של מדיניות וזה סיפור חברתי שגם עליו צריך לתת את הדעת.
רעות גיא: נכון, כל אחת הכוחות שלה והמוטיבציה שלה ובסופו של דבר לא מדובר על תופעה של מאות אלפי אנשים אלא מדובר אולי על עשרות אלפי אנשים.
רעות גיא: זה דבר שהוא פתיר ואפשר לפתור אותו.
רעות גיא: אני התרגשתי לקרוא שמשרד הרווחה מתקדם לקראת מודל של דיור תחילה ולא הרצף הטיפולי כי הרצף הטיפולי בהחלט לא סייע לרוב הצעירים והצעירות שאנחנו פגשנו.
רעות גיא: אני רק בספק האם המודל דיור תחילה, כי יש כל מיני גרסאות ואני מכירה לפחות עשרות גרסאות למודל של דיור תחילה והמודל, פשוטו כמשמעו, אומר שאדם – אנחנו לא קוראים להם דרי רחוב כי דרי רחוב הם אנשים שחיים ברחוב ולא כולם חיים ברחוב, במיוחד לא הצעירות אלא הם חיים ללא בית ומה שחסר להם זה בית.
רעות גיא: לכן אנחנו קוראים להם חסרי בית וכדאי שניתן להם קודם כל בית אם אנחנו רוצים לראות אותם גם מתקדמים בחלקים אחרים בחיים שלהם.
רעות גיא: אני עוד לא פגשתי צעיר או צעירה חסרת בית ואפילו גם מבוגרים – כולל רלי אותה ליוויתי בסרט – שהציעו להם קורת גג ואחר כך הם לא רצו את התמיכה.
רעות גיא: בטח שהם רצו תמיכה.
רעות גיא: אף אחד לא רוצה לחיות ברחוב, לאף אחד זה לא טוב לחיות ברחוב והאנשים האלה רוצים תמיכה אבל כדי לקבל את התמיכה בצורה יעילה, הם חייבים קודם כל בית.
רעות גיא: אני בכוונה אומרת לא רק קורת גג אלא בית.
רעות גיא: המשמעות העמוקה של הבית.
רעות גיא: אני רוצה לומר לגבי המספרים.
רעות גיא: בתל אביב פגשנו השנה משהו כמו 260 צעירים וצעירות חסרי בית, בגילי 18 עד 26.
רעות גיא: בירושלים פגשנו עדו כ-200.
רעות גיא: זאת אומרת, איך שלא הופכים את זה, המספרים כאן לא מסתדרים.
רעות גיא: צריך לעשות בדיקה לגבי איך סופרים אותם.
רעות גיא: אנחנו גם יודעים שיש בעיה של ההגדרה, של מי הוא חסר בית בישראל.
רעות גיא: אם פותחים את תקנות העבודה הסוציאלית רואים הגדרה מאוד מצומצמת, מאוד לא רחבה ולא מכילה את כל המצבים של חסרות הבית.
רעות גיא: לכן אני מבקשת גם ממך כיושב ראש הוועדה ובכלל בכל פלטפורמה אפשרית – ביקשנו את זה גם בשבוע שעבר מחברת הכנסת בן ארי – לדבר גם על התופעה ברמה הרחבה יותר.
רעות גיא: כלומר, צריך כאן שדרוג של ההגדרות.
רעות גיא: שכלול של המענים לא מספיק.
רעות גיא: יש כאן עוד קהל יעד שצריך להתייחס אליו.
רעות גיא: אני אשמח אם אפשר יהיה לתת את זכות הדיבור לכמה צעירות שהגיעו אתנו.
אלי אלאלוף: לא לכמה.
אלי אלאלוף: לאחת.
אלי אלאלוף: תחליטו מי תדבר.
ע': אני בת 19, מוגדרת כרגע כצעירה חסרת בית בעיר ירושלים.
ע': אני אתחיל ברקע שלי.
ע': הסיפור שלי התחיל בגיל 13 ועשרה חודשים.
ע': בגיל 13 ועשרה חודשים יצאתי מהבית בפעם הראשונה בעקבות בית פוגעני פיזי, מיני ונפשי.
ע': הגעתי למשפחת קלט חירום אבל אחרי חודשיים זה נגמר.
ע': מיד אחרי כן הייתי בפנימייה דתית שהיא לא פנימיית רווחה אבל לא הסתדרתי שם ומצאתי את עצמי ברחוב.
ע': העיפו אותי.
ע': הייתי דיירת רחוב בתל אביב בתחנה המרכזית.
ע': הגעתי לירושלים וכיום אני בת 19 וגרה בירושלים.
אלי אלאלוף: זאת העיר המקורית שלך?
אלי אלאלוף: למה חזרת לירושלים?
ע': לא חזרתי.
ע': הגעתי לירושלים.
אלי אלאלוף: מה העיר המקורית שלך?
ע': העיר המקורית היא ישוב שקוראים לו פדואל.
ע': הגעתי לירושלים כי שמעתי שבירושלים יש את השלטר שהוא לצעירות חסרות בית מגיל 18 עד גיל 26.
אלי אלאלוף: עד גיל 18 הסתובבת?
אלי אלאלוף: וזה לא במסגרת ילדים ונוער?
קריאה: כן, ברור, יש מסגרות.
רעות גיא: תגידי מה את עושה עכשיו.
רעות גיא: ספרי קצת על סדר היום שלך.
ע': כרגע אני נמצאת בשלטר.
אלי אלאלוף: איפה השלטר?
ע': השלטר נמצא בירושלים, ברחוב יפו, של עמותת עלם.
ע': הוא פתוח מ-10 בבוקר.
אלי אלאלוף: למה מ-10 בבוקר?
ע': מ-10 בערב עד 10 בבוקר.
ע': ב-10 בבוקר מפנים את המיטות ואת החדרים ויוצאים לרחוב.
אלי אלאלוף: ואז?
ע': ואז שורפים יום עד 10 בערב.
אלי אלאלוף: זה פתרון טוב?
רעות גיא: לא.
רעות גיא: זה לא פתרון טוב.
אלי אלאלוף: למה עושים את זה כך?
רעות גיא: מטעמים של תקציב.
מירב בן ארי: תקציב.
מירב בן ארי: זה הכול כסף.
רעות גיא: להפעיל 24/7 זה מאוד יקר.
אלי אלאלוף: לשלב פנימיית יום.
אלי אלאלוף: זה פשוט מזעזע.
מירב בן ארי: תספרי למה את לא הולכת לעבוד.
מירב בן ארי: בכל זאת, את בת 19.
ע': נכון.
ע': בשבוע האחרון הלכתי לחפש עבודה.
ע': בואו נגיד שכל החנויות שקרובות לשלטר מעודכנות במי נמצאת בשלטר והן לא מקבלות לעבודה בנות שנמצאות בשלטר.
ע': חוץ מזה שכרגע עוד לא עשיתי שירות לאומי וזה משהו שאני רוצה לעשות.
אילן גילאון: מה מעכב את זה?
ע': את השירות?
ע': בירוקרטיה.
ע': זה כרגע בתהליכים.
ע': חוץ מזה, מי שכן מוצאת עבודה – אני עוד לא מצאתי עבודה - קמה למשל ב-7 בבוקר, מסיימת ב-2 בצהרים, אחרי כן בשעה 2, אחרי העבודה רוצה להתקלח או לאכול, אין שום דבר עד 10 בערב.
ע': זה רק לגבי בנות.
ע': לבנים אין שלטר ואין מקום לינה.
ע': כל הבנים ישנים בחוץ.
אילן גילאון: חוץ מהחנות האלה שמסביב, מישהו מכוון אותך לאיזה מקום עבודה אלטרנטיבי עד שתלכי לשירות לאומי או את לעצמך?
אילן גילאון: את מנסה להשיג עבודה לבד?
מירב בן ארי: את יכולה לקבל סיוע בדיור?
ע': אני אישית עוד לא ניסיתי.
ע': חברות שלי שניסו, נכשלו.
קריאה: אני ניסיתי ושאלו אותי כל מיני שאלות.
קריאה: הם רואים שאני מסתובבת עם חברים ואני לא מוצאת דירה.
אלי אלאלוף: דוקטור שמוליק שיינטוך.
שמואל שיינטוך: אני מבית הספר לעבודה סוציאלית במכלה האקדמית ספיר.
שמואל שיינטוך: הייתי רוצה לתת לנו חמש נקודות לדיון הזה שאולי יבססו אותו וממנו נוכל לצאת אחרי ששמענו את הדברים גם של ע' וגם אחרי שראינו את הסרט.
שמואל שיינטוך: דבר ראשון.
שמואל שיינטוך: כאשר מדברים על אנשים חסרי בית, אנחנו מדברים על הזכות לדיור והזכות לדיור היא זכות מוקנית.
אלי אלאלוף: אל תאמר את זה ליד אילן כי את הזכויות אילן יודע בעל פה.
אלי אלאלוף: תן לנו המלצות לפתרונות.
שמואל שיינטוך: לפני שאנחנו קופצים לפתרונות, אני עדיין כן רוצה להגיד כמה דברים כי ניסינו פתרונות.
שמואל שיינטוך: מאז שנות ה-90 הבית הזה ניסה לחוקק כמה חוקים ואף חוק לא התקבל.
שמואל שיינטוך: לכן אני כן הייתי רוצה להרחיב קצת מעבר לזה בעוד ארבע נקודות.
שמואל שיינטוך: מבחינת מדיניות מיטבית לאנשים חסרי בית אנחנו צריכים לעבוד בארבעה מישורים במשולב לא כל אחד בנפרד.
שמואל שיינטוך: הראשון הוא מניעה.
שמואל שיינטוך: השני הוא התערבות מוקדמת כי כאשר ע' מגיעה לרחוב אנחנו רוצים להגן עליה כמה שיותר מוקדם ולא לחכות שהיא תהיה שם יותר מדי זמן.
שמואל שיינטוך: השלישי הוא התערבות בשעת חירום, והרביעי הוא אסטרטגיות לטווח ארוך.
שמואל שיינטוך: אפרופו יתרונות, אלה הדברים שצריכים לקרות באופן משולב.
שמואל שיינטוך: דבר נוסף שאנחנו צריכים לזכור זה שצרכים של אנשים חסרי בית צעירים ומבוגרים הם שניים.
שמואל שיינטוך: יש רק שני צרכים שצריך לתת להם מענה.
שמואל שיינטוך: האחד הוא דיור והשני זאת תמיכה.
שמואל שיינטוך: זהו.
שמואל שיינטוך: מעבר לזה צריך לחשוב על כל פתרון איך הוא נותן מענה במשולב, גם לדיור וגם לתמיכה.
שמואל שיינטוך: אני רוצה לגעת בשלוש נקודות כדי להראות איפה המענה היום במדינת ישראל הוא חלקי למרות שדברים מתקיימים.
שמואל שיינטוך: דבר ראשון, מבחינת ארבע הרמות שדיברתי עליהן.
שמואל שיינטוך: מבחינת המניעה כמעט לא קיים שום דבר.
שמואל שיינטוך: מבחינת אסטרטגיות לטווח ארוך והתערבות בשעת חירום, אנחנו צולעים אבל זה קורה.
שמואל שיינטוך: מדינת ישראל מתמחה בעניינים של התערבות בשעת חירום.
שמואל שיינטוך: זה מה שמשרד הרווחה עושה ועושה טוב.
שמואל שיינטוך: דבר שני, מבחינת החלקיות, יש שלוש מטרות בתקנות העבודה הסוציאלית כמו שמריה אמרה במצגת.
שמואל שיינטוך: היא דיברה על מניעת מוות ברחוב ואכן זאת אחת המטרות.
שמואל שיינטוך: מטרה נוספת היא מיצוי זכויות ומטרה שלישית היא שיקום.
שמואל שיינטוך: אם נסתכל לעומק על המטרות האלה בהקשר למה שאמרתי קודם, דיור ותמיכה, נראה שהמדינה נותנת תמיכה אבל במטרות לא מוזכר העניין של דיור ועוד שנייה אני אזכיר את משרד הבינוי והיכן הוא כן נותן דיור.
שמואל שיינטוך: יש תמיכה מסוימת ועניין הדיור מוגבל ובאמת מקבלים היום ממשרד הבינוי עזרה לארבע שנים, סכום של 1,170 שקלים לשנתיים הראשונות, אלף שקלים לשנה השלישית, 800 שקלים לשנה הרביעית וזהו.
שמואל שיינטוך: מי שיכול למצוא דירה ב-1,170 שקלים, שיספר לי על כך.
שמואל שיינטוך: החלקיות האחרונה, וקצת דובר בה קודם היא שמשרד הרווחה היום מטפל בתת אוכלוסייה בקרב חסרי הבית שכתובה כאן בשלט של הוועדה.
שמואל שיינטוך: היום הדיון הוא על דרי רחוב?
שמואל שיינטוך: לא.
שמואל שיינטוך: הדיון הוא על חסרי בית.
שמואל שיינטוך: דרי רחוב שמוגדרים בתקנות העבודה הסוציאלית הם אוכלוסייה מוגבלת בקרב כלל חסרי הבית.
שמואל שיינטוך: שאלת על קטינים ומה קורה עם קטינים.
שמואל שיינטוך: ברמתה עיקרון, כאשר אנחנו מדברים בעולם, קטינים יכולים להיות חסרי בית.
שמואל שיינטוך: בישראל, בגלל שההגדרה של דרי רחוב אומרת מעל גיל 18, כל מי שמתחת לגיל 18 הופך להיות קטין נזקק אבל לא מטופל בכל השירותים שאפשר לקבל כדרי רחוב.
שמואל שיינטוך: עם כל מה שאמרתי, עם החלקיות הזאת, חשוב להגיד שגם מריה וגם העובדים של היחידות לדרי רחוב עושים עבודה חשובה יום יומית שמאוד קשה לעשות אותה.
שמואל שיינטוך: במקביל לזה יש לנו את משרד הבינוי שכן נותן את הסיוע בשכר דירה.
שמואל שיינטוך: הדבר האחרון הוא שהמוסד לביטוח לאומי נותן הבטחת הכנסה בעילה של דרי רחוב באופן מוגבל ל-12 חודשים, כל עוד הם מקבלים כל מיני דיווחים.
שמואל שיינטוך: מבחינת החלקיות, יש עוד דוגמה אחת לחלקיות.
שמואל שיינטוך: שירי בר ספקטור במסמך של מרכז המחקר והמידע שנכתב כאן כתבה בשנת 2010.
שמואל שיינטוך: לא שיש מיטות לרבע מהאוכלוסייה אלא היא דיברה על 17 אחוזים מהאוכלוסייה המוכרת.
שמואל שיינטוך: 17 אחוזים מהאוכלוסייה המוכרת, בשנת 2009 היו 2,030, אני חושב, דרי רחוב דרך אגב, המספרים שלכם בסקירה של השירותים החברתיים מדברת על שנת 2,013 עם 1,831 דרי רחוב.
שמואל שיינטוך: מילה אחת על מספרים.
שמואל שיינטוך: אני חושב שאפשר לדבר על כך שיש היום בין 1,831 לסביבות ה-30-40 אלף חסרי בית בישראל ואת זה אני אומר על פי נתונים שאני בודק ברחבי העולם.
שמואל שיינטוך: ברחבי העולם מדובר על סביבות ה-0.35 אחוז מהאוכלוסייה שהם חסרי בית.
שמואל שיינטוך: אם עושים את זה על פי הנתונים של מדינת ישראל היום, מגיעים לסביבות השלושים אלף.
שמואל שיינטוך: למה אנשים הופכים לחסרי בית ואיך אנחנו מעודדים את זה שאנשים יהפכו לחסרי בית.
שמואל שיינטוך: ארבעה עשורים התווכחו החוקרים למה אנשים הופכים לחסרי בית, אם זה בגלל שהם משתמשים בסמים או שהם מתמודדים עם מחלות נפש, או שזה בגלל שאין דיור ואין כסף.
שמואל שיינטוך: למזלנו הדיון הזה מתקיים 15 שנים אחרי שבסביבות שנת 2000 הגיעו לאיזושהי הסכמה ובעצם היום ברור שהסיבות המבניות – כלומר, בעיות בשוק הדיור, בעיות בשוק התעסוקה וקצבאות מוקטנות – אלה הם שלושת הגורמים המרכזיים לכך שאנשים הופכים לחסרי בית.
שמואל שיינטוך: אנחנו יכולים לנבא מי יהפוך לחסר בית אם הוא משתמש בסמים, אם הוא במחלת נפש וכולי, אבל הסיבות המרכזיות, כללי המשחק נקבעים על ידי הסיבות המבניות.
שמואל שיינטוך: לסבר את האוזן.
שמואל שיינטוך: אם בשנת 2000 התקציב של משרד בינוי והשיכון היה 9.54 מיליארד שקלים, על פי הנתונים של מרכז אדווה בשנת 2011 המספר הזה ירד ל-2.49 מיליארד.
שמואל שיינטוך: המספר הזה יורד בשנים האחרונות ואני מניח שמאז 2011 ועד היום הנתון הזה לא קפץ.
אילן גילאון: איבדתי אותך.
אילן גילאון: תחזור על המספרים.
שמואל שיינטוך: 9.54 מיליארד תקציב משרד הבינוי בשנת 2000.
שמואל שיינטוך: 2.49 מיליארד שקלים תקציב משרד הבינוי בשנת 2011.
שמואל שיינטוך: אם אנחנו מדברים על כך שבעיות בשוק הדיור גורמות לכך שאנשים הופכים לחסרי בית, לא צריך לעשות חשבון.
אלי אלאלוף: היה יותר מעניין שתגיד כמה מזה הלך לנושאים בהם אנחנו דנים וכמה נמצא היום.
שמואל שיינטוך: זאת שאלה מצוינת.
אלי אלאלוף: זאת השאלה.
אלי אלאלוף: לא מעניין אותי שבונים בהונולולו.
אלי אלאלוף: משרד הבינוי בונה בכל מיני פינות שלא אוהבות עלי.
שמואל שיינטוך: נתונים שקיבלתי ממשרד הבינוי והשיכון.
שמואל שיינטוך: ב-2003 זכאים לסיוע בשכר דירה 266 כאשר באותו הזמן היו 2,349 דרי רחוב.
שמואל שיינטוך: בשנת 2004, על 2,874 דרי רחוב היו 281 שקיבלו סיוע בשכר דירה.
שמואל שיינטוך: אני אקפוץ לשנים האחרונות כי המשרד הקפיץ את הנתונים בשנים האחרונות.
שמואל שיינטוך: בשנת 2011 היו 843 שקיבלו סיוע בשכר דירה לעומת 2,002 דרי רחוב.
שמואל שיינטוך: זאת אומרת, פחות מחצי.
שמואל שיינטוך: בשנת 2013, 1,831 דרי רחוב ו-1,046 מקבלים סיוע בשכר דירה.
שמואל שיינטוך: זאת אומרת שאנחנו מדברים על סביבות החצי שמקבלים סיוע בשכר דירה למרות שהם מוגדרים כדרי רחוב.
שמואל שיינטוך: זה מצב שקורה כאשר יש מיצוי זכויות כך שמעט מאוד כסף הולך לסיוע בשכר דירה.
אילן גילאון: תבהיר לנו.
אילן גילאון: האם אתה רואה את חוסר הדיור הפיזי כמרכיב המרכזי של מה שקורה עם ההומלסים?
אילן גילאון: זאת הבעיה המרכזית?
אילן גילאון: חוסר דירה, זאת הבעיה המרכזית של מחוסרי הדיור?
שמואל שיינטוך: כמו שאמרתי, שני צרכים, דיור ותמיכה.
שמואל שיינטוך: דיור לבד לא יענה על הצרכים ותמיכה לבד לא תענה על הצרכים.
אילן גילאון: זה אפשר להגיד לגבי כל מחוסרי הדיור במדינה ולא רק לגבי דרי רחוב למרות שזאת הגדרה מצוינת.
שמואל שיינטוך: זה נכון.
שמואל שיינטוך: אנחנו רק אומרים שאנשים חסרי בית שעליהם אנחנו מדברים היום, הם חסרי דיור בקצה.
שמואל שיינטוך: זאת אומרת, הם חסרי דיור שנמצאים בקצה.
אילן גילאון: אני אשאל את השאלה אחרת.
אילן גילאון: כמה מתוך המספרים שניתנו כאן היינו פותרים לו היינו יכולים לייצר את קורת הגג הזאת.
אילן גילאון: אני שואל כמה מהאנשים האלה שהיום אנחנו קוראים להם דרי רחוב היינו פותרים את בעייתם לו נתנו להם דירה לכל אחד מהם.
שמואל שיינטוך: אני אגיד לך כי התשובה היא מאוד פשוטה.
שמואל שיינטוך: בעשור האחרון, אולי קצת יותר מזה, התחיל בארצות הברית והתרחב לכלל העולם ויש מגמה שאומרת שצריך לחסל את תופעת חסרי הבית.
שמואל שיינטוך: לא את חסרי הבית עצמם אלא את התופעה.
שמואל שיינטוך: יש הליכה בשני ראשים.
שמואל שיינטוך: האחד, עובדים בארבע הרמות שתיארתי במשולב – מניעה, התערבות מוקדמת, התערבות בשעת חירום ואסטרטגיות לטווח ארוך – והדבר השני, נותנים מענה לדיור ולתמיכה.
שמואל שיינטוך: כך רוצים לחסל את התופעה בצורה עולמית.
אילן גילאון: זאת אומרת, אתה קובע כאן שהבעיה הזאת היא בעיה חברתית בסופו של דבר.
שמואל שיינטוך: הבעיה היא בעיה חברתית והיא בעיה יחסית מצומצמת, גם אם אלה שלושים אלף אנשים
אילן גילאון: מה שאתה אומר, מעודד מאוד.
אלי אלאלוף: אני בטוח שהיום אין לנו פתרונות אבל אני רוצה שנרגיש את היקף הבעיה כי היא נראית ענקית.
אלי אלאלוף: נציגת משרד השיכון.
רות מנע: אני אחראית על הטיפול בחריגים במשרד.
אלי אלאלוף: בחריגים?
רות מנע: טיפול בחריגים.
רות מנע: מתוך זה, כפי שהוצהר כאן בוועדה, שאנחנו חושבים שהדיור הוא מרכיב משמעותי לשיקום דר רחוב, בנינו תכנית מיוחדת לדרי רחוב.
רות מנע: התכנית הזאת נותנת מעטפת של למעלה מ-44 אלף שקלים לארבע שנים.
רות מנע: בשנה ראשונה דר רחוב מקבל 1,170 שקלים, עוד שתיים עוד מקבל 1,100 שקלים ובשנה האחרונה הוא מקבל קרוב ל-900 שקלים.