GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים לא רק על 6,000 עובדים: גם על בני משפחותיהם, גם על מעגלי משנה, גם על ספקים קטנים ובינוניים, שבניגוד לספקים הגדולים לא מבוטחים.
שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים ממש על שדרה מרכזית במשק הישראלי.
שלי יחימוביץ': גובש כאן מתווה יוצא דופן.
שלי יחימוביץ': העובדים, שמרוויחים ממילא מעט מאוד, הסכימו לוותר.
שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על מתווה הסדר שהוא יוצא דופן, שבמסגרתו העובדים שממילא, אנשים שמרוויחים מעט מאוד ועובדים קשה מאוד, הסכימו לוותר על 7% משכרם הדל, קיבלו לידיהם שליש מהשליטה – הסדר יוצא דופן.
שלי יחימוביץ': התאפשר בזכות יושב ראש ההסתדרות, מר אבי ניסנקורן, ובזכות ההסתדרות שבה הם מאוגדים, ותודה לאל שהם מאוגדים.
שלי יחימוביץ': כי אלמלא הם היו מאוגדים הם כבר היו ברחוב עכשיו.
שלי יחימוביץ': אני קוראת את ההתכתשויות בעיתונים: הקרב בין מר דודי ויסמן למר אביגדור קפלן, ובין בנק הפועלים למר שרגא בירן, והטורים שעולים שם הם מאוד גבוהים, וכל אחד מגן על חלקת האלוהים ועל הנתח הקטן שלו – לא מעניין אותי בכלל.
שלי יחימוביץ': לא מעניין אותי ההתכתשויות האלה.
שלי יחימוביץ': כרגע אנחנו עומדים בפני מציאות שבה בנק הפועלים קובע.
שלי יחימוביץ': בנק שהרוויח בשנה שעברה 2.7 מיליארד שקלים, אדוני היושב-ראש.
שלי יחימוביץ': החוב של מגה הוא 300 מיליון שקלים.
שלי יחימוביץ': הם לא מבקשים מחיקת חוב, הם לא מבקשים להפוך את הכסף הזה לחובות מסופקים.
שלי יחימוביץ': הם מבקשים פריסה.
שלי יחימוביץ': והבעלים, שיש לי הרבה דברים קשים מאוד להגיד עליהם ובראשם מר שרגא בירן, גם הם העלו את ההצעה שלהם.
שלי יחימוביץ': שאם אני לא טועה, במ-100 מיליון שקל, והם העלו ל-240 מיליון שקל.
שלי יחימוביץ': אז אחרי שגמרנו לטווח על כולם ואחרי שקיבלנו כבר את הסכמת הספקים וקיבלנו את הסכמת המשכירים ואנחנו לפני בית המשפט, אני פונה לבעלי השליטה ולמנכ"ל בנק הפועלים, מר ציון קינן, וקוראת להם: אפשרו את ההסדר הזה.
שלי יחימוביץ': הסכימו לו.
שלי יחימוביץ': גורלם של 6,000 עובדים תלוי בכם.
שלי יחימוביץ': עיני כל המדינה נשואות אליכם.
שלי יחימוביץ': בואו נגיד את הדברים בשמם: בנק הפועלים לא יכול להרשות לעצמו להיות היום זה שיזרוק 6,000 איש לרחוב.
שלי יחימוביץ': לכן, הפנייה הזאת, הוועדה הזאת נפלה בתזמון מעניין: אסיפת הנושים של הבנקים הייתה אמורה להיות אתמול, אבל הנה, יש לך, אדוני היושב-ראש, הזדמנות להשפיע על המציאות בעודה מתרחשת, - -
<קריאה: בטלפון.
אלי אלאלוף: ניסינו, ניסינו כבר בטלפון.
שלי יחימוביץ': - - ולהשמיע מכאן את הקריאה לבנק הפועלים.
שלי יחימוביץ': אנחנו מסתכלים עליהם, אנחנו בוחנים אותם ואנחנו תובעים מהם לאפשר את ההסדר הזה שישמור על מטה לחמם של 6,000 עובדים.
אלי אלאלוף: מר אבי ניסנקורן, בבקשה.
<אבי ניסנקורן: כן.
<אבי ניסנקורן: אני בעצם מצטרף לקריאה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.
<אבי ניסנקורן: בעצם בנושא הזה של מגה יש חובה, אני חושב, על כולם להירתם ולהציל את מגה.
<אבי ניסנקורן: מדובר ב-6,000 עובדים, ב-6,000 עובדים קשי יום, על פני כל הארץ, כולל בפריפריה: יש סניפים של מגה, גם בטבריה, שלא אמור להיסגר, וגם בדימונה, שלא אמור להיסגר, ובעוד מקומות בפריפריה, ואנחנו, חובתנו לעבוד ולהציל את מגה.
<אבי ניסנקורן: אני חייב להגיד: ההסתדרות נרתמה ראשונה.
<אבי ניסנקורן: אנחנו אמרנו למען, בעצם במטרה שכולם יירתמו.
<אבי ניסנקורן: כי ידענו שכולם יצטרכו להירתם.
<אבי ניסנקורן: אמרנו: אנחנו נירתם ראשונים.
<אבי ניסנקורן: אנחנו נראה תכנית שהיא ברת קיימא, שהיא יכולה להציל את מגה.
<אבי ניסנקורן: ואנחנו עשינו הסכם שהוא הסכם מאוד תקדימי, זה נכון, אבל גם הסכם קשה: מאות עובדים הלכו הביתה; ניסינו לצמצם, עד כמה שאפשר, את העובדים המבוגרים והוותיקים יותר שילכו, המיעוט שבהם, אבל בסופו של דבר זה הסדר כואב.
<אבי ניסנקורן: וגם לקחנו אחריות להמשך מגה מתוך ראייה של שותפות, ולכן קיבלנו שליש מהמניות, אבל זאת ראייה גם של שותפות – שותפות לעתיד מגה.
<אבי ניסנקורן: עכשיו כולם צריכים להירתם: הבעלים, הריבוע הכחול, נרתמו בהכנסת 240 מיליון שקל – גם בשביל להקל על ההון העצמי וגם בשביל להקל על התזרים, וקיבלו על עצמם התחייבויות שונות; הספקים אתמול אישרו את הסדר החוב – הספקים הגדולים והקטנים.
<אבי ניסנקורן: צריך לקחת בחשבון: יש מאות ספקים קטנים שתלויים במגה.
<אבי ניסנקורן: שאם מגה תקרוס גם הם יקרסו.
<אבי ניסנקורן: וחלקם, כמובן, לקוחות של בנק הפועלים ויתר מערכת הבנקאות; ומשכירי הנדל"ן אישרו את רוב הסדר החוב.
<אבי ניסנקורן: עדיין, לדעתי, עשו טעות ולא אישרו הנחה שהתבקשה בדמי השכירות של 5%.
<אבי ניסנקורן: רוב המשכירים, דרך אגב, הסכימו, אבל לא הגיעו לרוב שצריך - - -75%.
<אבי ניסנקורן: אני חושב שגם המשכירים צריכים לתת את חלקם ולהסכים ל-5%.
<אבי ניסנקורן: זה נותן עוד 20 מיליון שקל לשנה לתזרים של מגה; ואישרו עכשיו הבנקים, שבאמת מקיימים אסיפת נושים ב-10:00, ואני חושב שבאמת העיתוי של הוועדה הזאת הוא קריטי.
<אבי ניסנקורן: אני חושב שלפני 10:00 צריכה לצאת קריאה מהוועדה, שגם הבנקים יסכימו לפריסת החובות.
<אבי ניסנקורן: זה הדבר העיקרי שמתבקש מהם במטרה להציל את מגה.
<אבי ניסנקורן: צריך לקחת בחשבון שכולם, בסוף, מעבר לחובה המוסרית והחברתית, אנחנו בסוף חיים באותה מדינה; מעבר לנושא הזה, שהוא בעצמו, לדעתי, קריטי; גם במישור הכלכלי, כולם, בסופו של דבר, ירוויחו מקיום מגה, כולל הבנקים, כולל הספקים, כמובן העובדים שימשיכו לעבוד, וגם המשכירים.
<אבי ניסנקורן: בסופו של דבר, מגה חיה ומגלגלת מחזור של כ-5 מיליארד שקל, וקריסה של מגה תפגע בתשתית של המזון הקמעונאי במדינת ישראל.
<אבי ניסנקורן: זו בעצם הרשת השנייה בגודלה.
<אבי ניסנקורן: ולכן אני חושב שהקריאה צריכה להיות לבנקים: לבנק הפועלים וליתר הבנקים, להסכים להסדר החוב - - - בשביל להציל את מגה.
<אבי ניסנקורן: זה גם, כלכלית, בסופו של דבר, אינטרס שלהם, אבל זה גם אינטרס חברתי, וגם אינטרס של כל הספקים האחרים שתלויים בעצם במגה, וחלקם הגדול לקוחות אותם הבנקים.
<אבי ניסנקורן: אז זה בעצם, אני חושב, הדבר הקריטי כרגע.
<אבי ניסנקורן: כי אני לא מעלה על הדעת, סיטואציה שלא יהיה הסדר חוב.
<אבי ניסנקורן: לא מעלה על הדעת סיטואציה כזאת.
<אבי ניסנקורן: וכמו שהעובדים ידעו להירתם, ככה כולם צריכים להירתם.
<אבי ניסנקורן: זאת בעצם הבקשה שלנו – של העובדים, של ההסתדרות.
אלי אלאלוף: אני בטוח שיש הרבה שיצטרפו לאותה קריאה.
אלי אלאלוף: ודאי מטעם חברי הכנסת.
<אבי ניסנקורן: תודה.
אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.
זהבה גלאון: אני רוצה לברך את היוזמים על קיום הישיבה ואת יושב ראש ההסתדרות שנרתם לעניין.
זהבה גלאון: אני רוצה להצטרף לקריאה לראשי בנק הפועלים לאשר ב-10:00 את ההסדר, את ההסדר שהתגבש, גם בעקבות הישיבה אתמול עם הספקים הגדולים ועם משכירי הנדל"ן.
זהבה גלאון: ואני רוצה להגיד גם משהו לגבי בנק הפועלים: מה שעומד כאן על הפרק – אמרה את זה קודם חברתי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ – זה להציל את 6,000 העובדים ואת המשפחות שלהם.
זהבה גלאון: את 6,000 עובדי הרשת.
זהבה גלאון: ואני לא אכנס לסיבות שבגללן הרשת קרסה: על הניהול הכושל ועל חלוקת הדיבידנדים.
זהבה גלאון: אבל אני רוצה להזכיר: בנק הפועלים, כשהוא רצה, הוא ידע לעשות פריסת חובות מאוד-מאוד גדולה לטייקונים שמינפו את החברות שלהם ועשו פריסות, פשוט פריסות חוב מטורפות, ומחקו חובות ועשו תספורות.
זהבה גלאון: אמנם עכשיו זה כבר לא כל כך אפשרי.
זהבה גלאון: וכשעומדת סיטואציה כזו על הפרק, אני חושבת שראשי בנק הפועלים: מר ציון קינן ומר יאיר סרוסי צריכים להנחות את הנציגים שלהם בישיבה.
זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לעשות כאן מאמץ.
זהבה גלאון: אני מסכימה עם יושב ראש ההסתדרות.
זהבה גלאון: אני לא רואה סיטואציה שיכולים לא לאשר את ההסכם הזה.
זהבה גלאון: זה לא יעלה על הדעת.
זהבה גלאון: אני לא רוצה לחשוב אפילו מה יכול לקרות לבנק הפועלים – אני אומרת את זה בצורה ברורה.
זהבה גלאון: יש לו הרבה מאוד לקוחות – אם הוא לא מאשר את ההסכם הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו נבקש ממנכ"ל מגה, בבקשה, לתת לנו את התמונה.
אלי אלאלוף: מר רביב ברוקמאייר.
<רביב ברוקמאייר: טוב, תודה.
אלי אלאלוף: תציג בבקשה, לפרוטוקול.
אלי אלאלוף: מר אבי ניסנקורן – עשינו לו פטור, נתנו לו פטור.
אלי אלאלוף: אתה לא.
<רביב ברוקמאייר: והוא כבר הפך להיות אייקון גדול.
<רביב ברוקמאייר: אבל באמת זו הזדמנות גם להגיד לו תודה על שיתוף הפעולה, ובאמת גם לעובדים, באמת עשו פה מאמץ מיוחד ובאמת הגענו פה לאיזה הסכם שהוא, אני חושב, מאוד חדשני.
<רביב ברוקמאייר: הבנתי שלמעט ארקיע או אחרי ארקיע זה ההסכם השני שבו יש סוג של בעלות כזו.
<רביב ברוקמאייר: חשוב להבהיר רגע: אנחנו עוד לא יודעים את התוצאות הסופיות של החלטת הספקים מאתמול.
<רביב ברוקמאייר: הוא כנראה אושר במגבלות מסוימות שצריך ללמוד אותן עדיין.
<רביב ברוקמאייר: אבל עושה רושם שבסך הכול הייתה אווירה חיובית באסיפה אתמול.
<רביב ברוקמאייר: לגבי הנדל"ן: התאכזבנו שלא הצלחנו לשפר את מצבנו.
<רביב ברוקמאייר: כי בסך הכול, בסוף, כדי שנצליח להתמודד עם הרווחיות התפעולית שלנו, אז היה חשוב לנו מאוד שהנקודה הזאת של עלות שכר הדירה, גם נצליח להתגבר עליה, ואנחנו עוד מקווים שהדברים יסתדרו.
<רביב ברוקמאייר: לגבי היום: אנחנו רוצים לראות ואנחנו חושבים שגם אחרי שכנראה הגענו להסכם עם הספקים, וכמובן ההסכם שעשינו עם העובדים, אנחנו חשבנו שנגיע היום לדבר מול הבנקים, יהיה לנו יותר כוח ויהיה לנו יותר פריים כללי של התמונה, שהדברים יעזרו, שגם הם ירתמו לטובת העניין הזה.
<רביב ברוקמאייר: צריך להבין שיש לנו אתגרים גדולים, כי השוק ועולם הקמעונאות בארץ עובד באמת על רווחיות מאוד נמוכה.
<רביב ברוקמאייר: התחרות בו, למרות מה שאומרים, היא מאוד גדולה.
<רביב ברוקמאייר: מגה הפסידה בשנים האחרונות הרבה כסף, ועומד בפנינו אתגר גדול מאוד להביא אותה לאיזון תפעולי.
<רביב ברוקמאייר: אנחנו מאוד רוצים ומאוד שמחים שכנראה תהיה לנו את האפשרות להתמודד עם האתגר הזה ובאמת לשנות את המציאות ואת ההתמודדות עם הרווח וההפסד של מגה, ואנחנו עומדים פה בפני מבחן גדול ואחריות גדולה מאוד.
<רביב ברוקמאייר: עדיין צריך להבין שאנחנו בהתחלה של מהלך.
<רביב ברוקמאייר: זאת אומרת, גם אם ההסדר יעבור, וברור שאנחנו אופטימיים בבוקר הזה יותר מאשר לפני שבוע, אנחנו חושבים שצריך להבין שרצופה עוד דרך ארוכה עד שנגיע לאיזון תפעולי.
אלי אלאלוף: מה נותן לכם לחשוב שתגיעו לזה?
<רביב ברוקמאייר: אנחנו נקטנו, במסגרת תכנית ההבראה המהירה שעשינו, במספר פעולות משמעותיות, שאמורות לשפר ולטפל ברווח התפעולי שלנו.
<רביב ברוקמאייר: עכשיו, מה עשינו: סגרנו, אנחנו מתעתדים לסגור בימים הקרובים כ-32 סניפים מפסידים.
<רביב ברוקמאייר: אנחנו, כמו שאמר פה מר אבי ניסנקורן, הגענו להסדר עם הוועד שבו העובדים באמת מוותרים על חלק משכרם.
<רביב ברוקמאייר: שזה גם הזדמנות להגיד תודה, אבל גם אתגר גדול.
<רביב ברוקמאייר: כי בסופו של דבר - - -
אלי אלאלוף: הוויתור הזה הוא זמני?
אלי אלאלוף: במידה ו-?
<רביב ברוקמאייר: לא.
<רביב ברוקמאייר: האמת שההסדר הזה הוא לחמש שנים לפחות ואפילו יותר.
<רביב ברוקמאייר: זה אמור לתת לנו יותר יכולת להתחרות אל מול התחרות.
<רביב ברוקמאייר: כי חלק מהמתחרים שלנו עובדים לפי צו הרחבה, ואצלנו, מן הסתם, בגלל הוותק שכר העובדים טיפס קצת יותר גבוה.
<רביב ברוקמאייר: זה לא קל לבוא היום לקצב או למנהל מחלקת בשר בסניף ולהתמודד ולגייס אותו כשהוא נפגע בשכרו.
<רביב ברוקמאייר: יש פה אתגרים לא קטנים בסך הכול להירתם אליהם.
<רביב ברוקמאייר: אנחנו גם צמצמנו מאוד את המטה של החברה, ואני מאמין שהדברים המהירים האלה שעשינו אמורים לשפר לנו בצורה משמעותית את דו"ח הרווח והפסד שלנו.
<רביב ברוקמאייר: זה עוד לא יעביר אותנו לרווח, אבל זה יקרב אותנו לאיזון.
<רביב ברוקמאייר: ואם ההסדר הזה אכן יתפוס עור וגידים במהרה, כי בסך הכול בימים האלה של האי בהירות צריך להבין שהמכירות שלנו יורדות, וככל שנוכל לסיים את הסאגה הזאת מהר, אני מקווה מחר, אחרי שנעבור את בית המשפט, בהסכמה של כל הצדדים, נצליח לחדש ימינו כקדם ולצאת לדרך חדשה ולהחזיר את נתח השוק שהיה לנו.
<רביב ברוקמאייר: כי בסוף, אם אנחנו לא נצליח לשמור על המכירות ועל הרווח הגולמי שלנו, אז כל מה שעשינו בהתייעלות התפעולית לא יעזור.
<רביב ברוקמאייר: אז אני באמת רוצה בהזדמנות הזאת גם להודות למי שיזם את הדיון היום, בבוקר, כי מאוד חשוב לנו.
<רביב ברוקמאייר: אנחנו חשים אחריות גדולה למערכת הגדולה הזאת.
<רביב ברוקמאייר: זה לא פשוט להתמודד עם האתגרים, אבל אנחנו בטוחים שאם כולם יתגייסו יש לנו את היכולת לשפר את התוצאות של הרשת ולהביא אותה לחוף מבטחים.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
טלי פלוסקוב: קודם כל.
טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש על עצם קיום הדיון.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהדיון הוא מספיק חשוב לא רק לקבוצת האנשים שנמצאת כאן אלא להרבה אנשים שיושבים בבית וממתינים בדריכות לתוצאות של הפגישה שתהיה בשעה 10:00, כפי שעכשיו הבנו.
טלי פלוסקוב: לצערי הרב, אנחנו נפגשים כאן לא פעם על מקרים של סגירת מפעלים, פיטורים של אנשים, ופה מדובר על באמת פיטורים של 6,000 איש, או בכל אופן נגיעה ב-6,000 איש, שבעיניי אני חושבת שההגדרה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ – פיגוע היא ההגדרה הנכונה במקרה הזה.
טלי פלוסקוב: לא יכול להיות אחרת, כי כאשר אנחנו מדברים שהגיל הממוצע של העובדים, אני הבנתי שמדובר על גיל 45.
טלי פלוסקוב: מה האנשים האלה, עם מה הם יוצאים?
טלי פלוסקוב: מה יש להם לעשות?
טלי פלוסקוב: אני בכל מקרה, מי שמכם יודע, חוויתי כראש עיריית ערד סגירת מפעל מגבות ערד, ואני רואה שרוב האנשים שעבדו במפעל, שהם בגיל 50 פלוס, לא מוצאים את עצמם.
טלי פלוסקוב: מה אנחנו כמדינה מרוויחים?
טלי פלוסקוב: אנחנו מפסידים המון.
טלי פלוסקוב: עכשיו המדינה משלמת לאנשים האלה דמי קיום במקום לתמוך באותו מפעל, אבל פה זה כמובן המדינה.
טלי פלוסקוב: כמובן הפנייה לבנק הפועלים.
טלי פלוסקוב: אנחנו לא פעם ראינו שהבנק כשהוא רוצה הוא עושה מחיקות והוא עושה צעדים, שלפעמים אפילו אנחנו לא מבינים איך אפשר לעשות דבר כזה.
טלי פלוסקוב: וכאן בעצם הרצון הוא להגיע לסוג של הסדר, שאני מקווה מאוד, באמת, שגם בבנק יש אנשים שרוצים לשמור גם על הכוח שלו ועל הלקוחות שבעצם תלויים בלקוח הזה.
טלי פלוסקוב: ושמענו כאן שאם רשת מגה קורסת אז קורסים עוד הרבה דברים נוספים, וזה שרשרת שאי אפשר לדעת.
טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים איך אנחנו מתחילים ואנחנו לא יודעים איך אנחנו מסיימים.
טלי פלוסקוב: אני כמובן מצטרפת לפנייה לבנק הפועלים – כן לעזור, כן לתמוך.
טלי פלוסקוב: בעיניי גם סגירה של 32 סניפים זה כבר פיגוע.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שכבר הגענו לשלב שהוא רע מבחינתי, אבל אני מבינה גם מצד אחר שאין ברירה.
טלי פלוסקוב: ואני צר לי מאוד לשמוע שרק היום הרשת עושה את הצעדים שאולי היא הייתה צריכה לעשות את זה הרבה קודם.
טלי פלוסקוב: ומכאן גם אולי סוג של קריאה: כשאנחנו רואים שאנחנו מסתבכים לא צריך להמתין לרגע שכבר, כמו שאנחנו כאן רואים, מיליארד ו-300 מיליון שקל.
טלי פלוסקוב: זה סכום ענק, גם על המדינה, ואני כבר לא מדברת על הרשת עצמה.
טלי פלוסקוב: לכן, אני מקווה מאוד שמכאן תצא היום קריאה, והיא תעזור – זה מה שחשוב – לעזור לרשת מגה.
טלי פלוסקוב: אני שוב פעם חוזרת ואומרת: לעזור למגה, אנחנו לא עוזרים כרגע למגה, אנחנו עוזרים כרגע לאנשים שעובדים במגה, וזה מה שצריך לקחת בחשבון, וזה מה שאנחנו מוצאים כמטרה שלנו.
טלי פלוסקוב: אז בתקווה כמובן, היושב ראש, שהכול יסתדר.
טלי פלוסקוב: נמשיך כמובן ללוות את כל התהליכים בתקווה שנעביר בשורה לעובדי מגה וכמובן גם להנהלה בכך שתצליחו להוציא את הרשת מהגירעון שאתם נמצאים.
טלי פלוסקוב: כמו שאתה אומר, עם כל הצעדים שאתה הצגת לנו אתם עדיין לא מרוויחים, אתם רק מאוזנים.
טלי פלוסקוב: ואני מאוד מקווה, וזו אמירה אחרונה, שזה לא יהיה על חשבון הקונים, שהמחיר עדיין יישאר שפוי - - -
אלי אלאלוף: לא יקנו.
אלי אלאלוף: פשוט אנשים לא יקנו.
טלי פלוסקוב: והתחרות.
טלי פלוסקוב: אז זה בדיוק מה שאתם צריכים לקחת בחשבון.
טלי פלוסקוב: אתם כבר היום הייתם יותר יקרים, בגלל המצב, אבל זה לא הציל אתכם.
טלי פלוסקוב: אז צריך לעשות פה, להשקיע פה מחשבה הגיונית איך להביא או להחזיר את קהל הקונים בכך שהרשת עדיין מצליחה להתקיים.
אלי אלאלוף: תודה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון, שהוא גם, יחד עם חברות הכנסת טלי פלוסקוב ושלי יחימוביץ, יזמו את הדיון - - -
אילן גילאון: תודה אדוני ותודה לחברותיי שיחד, מתוך דאגה מרובה ביקשנו דיון דחוף בנושא הזה.
אילן גילאון: אגב, אנחנו דנים פעמים רבות, בדיוק באותו דיון.
אילן גילאון: מצב שהייתי קורא לו: דיוני הימים שמסתירים את האבו-נפחות ואת החזירים, בגדול.
אילן גילאון: זה מה שקורה.
אילן גילאון: כי בגדול תמיד יש את אותו מנגנון כמעט: יש קבוצה מצומצמת שבולעת את הכול, משאירה שום דבר לכל האחרים, מחלקת דיבידנדים של מיליארד ו-400 מיליון שקלים במהלך השנים האלה כאשר ההפסדים הם ברורים, כאשר בכל המאזנים יש הפסדים - - - וזאת השיטה.
אלי אלאלוף: זה הדבר היחיד שהוא דומה להפסדים – הדיבידנדים.
אילן גילאון: אני מתוודה: אני תמיד בדיונים האלה איש מיושן.
אילן גילאון: אני גם חושב שחברותיי כמוני.
אילן גילאון: אנחנו חושבים שעבודה זו אחריות של מערכת, של מדינה.
אילן גילאון: גם עבודה.
אילן גילאון: אנחנו מאמינים שחדוות יצירה זו היכולת להתפרנס בכבוד וביטחון תעסוקתי.
אילן גילאון: אי ביטחון תעסוקתי הוא המצב המסוכן ביותר שקורה, שיכול לקרות לבן אדם, שצריך בבוקר לחשוב לאן הוא הולך.
אילן גילאון: וזה קורה.
אילן גילאון: באמת חברת הכנסת טלי פלוסקוב הזכירה את ערד, וזה קורה בכל מקום ומקום, אלא שכאן ההבדל הוא בכך שמדובר בכמות ענקית, של יותר מ-, לא מעשרה מפעלים, אפשר להגיד מ-30 מפעלים בסדר גודל כזה.
אילן גילאון: ולכן יש את הבעיה הדחופה ויש את הבעיה החשובה.
אילן גילאון: הבעיה החשובה, חברים, אנחנו צריכים לשנות את הכללים במשחק הזה, וכאן צריכה להיבנות רשת ביטחון וגם חדר מיון קדמי למצבים כאלה.
אילן גילאון: פתאום מישהו מסתלק, הוא מצית את האסם, לוקח הכסף, הולך, בורח, ומאות או אלפים של אנשים במקרה הזה עלולים למצוא את עצמם בשום מקום.
אילן גילאון: ואת הבעיה הזאת באופן מערכתי המדינה צריכה לפתור, אדוני היושב ראש, אבל אני אומר כאן את הדברים החשובים והדחופים ביותר – זה המצב הקונקרטי הזה.
אילן גילאון: בתוך המצב הקונקרטי הזה יש את עובדי טבע מרקט שעדיין נמצאים בהלנת שכר, מר אבי ניסנקורן, ואת הבעיה הזאת חייבים לפתור באופן מיידי.
אילן גילאון: יש את 1,000 האנשים שבהסכמה, אז צריך למצוא מה עושים איתם למחרת בבוקר.
אילן גילאון: יש משרדים שונים שצריכים לטפל בעניין הזה, וזה צריך להיות הדבר שהוא ברור לגמרי.
אילן גילאון: ויש את העניין הזה של פריסת החובות.
אילן גילאון: זאת אומרת, צריך ללכת מהכי קטן עד הכי גדול.
אילן גילאון: ככה צריך להיות.
אילן גילאון: קודם כל, העובדים; אחרי זה הספקים הקטנים; אחרי זה הספקים הגדולים; האחרונים – הבנקים.
אילן גילאון: האחרונים – הבנקים.
אילן גילאון: ואת הדבר הזה צריך ואפשר לתבוע בעניין הזה.
אילן גילאון: ואני חושב שאין מישהו היום שלא יצביע; אני כבר שונא את המילה הזאת "מתווה", כי אני יודע שתמיד כשאומרים מתווה מתכוונים; למי שאין דרך בדרך כלל הוא מדבר על מתווה.
אילן גילאון: אז אני מקווה שאין מי שלא יסכים לתכנית הזאת, וכמידת אי הסכמתו לתכנית הזאת, שהיא תכנית של פשרה, כך מידת החזירות שלו.
אילן גילאון: אבל באופן רציונלי והגיוני אני קורא לבנקים כמובן, אבל לא נראה לי שגם הבנקים, ואפילו בנק הפועלים בתוך הבנקים האלה, הוא לא יקבל את התכנית הזאת.
אילן גילאון: הבעיה: מה קורה עם העניינים היותר דחופים.
אילן גילאון: מה קורה, איך מתקיימים למחרת בבוקר.
אילן גילאון: כי כאן אנחנו הולכים לחשוף את החובות, אבל אתם מבינים שבסופרמרקט, ברגע שחסר מוצר כזה או מוצר אחר זה מייצר תגובת שרשרת אצל הקונים והם מתחילים לא לקנות, כי זה כל הרעיון של הסופרמרקט.
אילן גילאון: כי אחרת היינו ממשיכים לקנות במכולת.
אילן גילאון: וכאן אני רואה בעיה מאוד חריפה והייתי שואל אותך, מנכ"ל מגה: איך אתם רואים את עצמכם חוזרים, איך אומרים?
אילן גילאון: איך אתם עושים restarting לעצמכם, מבחינת היכולת שלכם להתמודד בשוק ובתחרות שצריכים אותה?
אילן גילאון: ואלה הדברים הדחופים.
אילן גילאון: ולכן אנחנו כוועדה כמובן שעומדים מאחורי הפתרון הזה שאתה הצבת.
אילן גילאון: בכל אופן, יצא מתוק מעז בדבר אחד: זה פתרון מקורי.
אילן גילאון: צריך לחשוב על פתרונות שכאלה.
אילן גילאון: כן, יש להעביר לפעמים שליטה לעובדים.
אילן גילאון: ואני אגיד לכם גם יותר מזה: יש מצבים שגם המדינה צריכה להיכנס.
אילן גילאון: בלי פחד.
אילן גילאון: צריך לסיים את העניין הזה של עידן החזירות וההפרטה בכל מצב.
אילן גילאון: אוקיי?
אילן גילאון: הזכות להיות מועסק היא קודמת לזכות להתעשר ולהיות חזיר.
אילן גילאון: וזה צריך להיות ברור.
אילן גילאון: תסלחו לי על - - -
אלי אלאלוף: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת דניאל עטר.
דניאל עטר: בוקר טוב, אדוני היושב ראש.
דניאל עטר: אני רוצה בהחלט לברך את חברתי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, על היוזמה המהירה, מיד אחרי שנודע הדבר.
דניאל עטר: ואני חייב לומר שבעודי מקבל טלפונים מהספקים הקטנים, החקלאים, על זה שהם אובדי עצות, אני קורא את היוזמה המהירה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ועד אותו רגע לא חשבתי ש-, לא ידעתי איך אנחנו מכניסים את זה למסלול, ובהחלט מגיעות לך את מלוא הברכות על כך שהכנסת את זה לאיזשהו מסלול ולאלה שהצטרפו אלייך, כמובן.
דניאל עטר: ברור לגמרי, השורה התחתונה של הדיון הזה היא מאוד ברורה: צריך לעשות את כל מה שניתן בידינו על מנת שההסדר הזה יאושר.
דניאל עטר: אבל זה לא מספיק.
דניאל עטר: זו גם הזדמנות לומר מילה טובה, הרבה יותר ממילה טובה להסתדרות ולמר אבי ניסנקורן.
דניאל עטר: אני לא מעלה על דעתי מה היה קורה אם היינו בוחרים במתווה, בזה שהעבודה לא צריכה להיות מאורגנת.
דניאל עטר: כבר שנים יש מאבקים גדולים מאוד נגד ההסתדרות, נגד העבודה המאורגנת, ובפיגוע ההמוני, כפי שהגדירה אותו חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אני לא מעלה על דעתי מה היה קורה אם לא הייתה הסתדרות שהמתייצבת תמיד ומגינה על החוליות הכי חלשות בחברה הישראלית.
דניאל עטר: בלי להכיר את פריסת העובדים, אותם 6,000 עובדים, אני יכול להעריך, כמו כל אחד אחר בחדר הזה, שאם ייתנו לנו לפלח ולאפיין את העובדים האלה, רובם או עובדי קבלן או עובדים בשכר מינימום, שבקושי גומרים את החודש, בקושי מסוגלים להביא את המינימום לפרנסה של המשפחות שלהם, והפיטורים של ה-6,000 האלה זה אומר לחשוף עשרות אלפים להיות מטופלים על ידי הרווחה במדינת ישראל.
אלי אלאלוף: אין תקציב גם שם.
דניאל עטר: וגם שם אין תקציב.
דניאל עטר: אז בכלל.
דניאל עטר: אז אני חושב שבהחלט הגיע הזמן לקחת מדבריו של חבר הכנסת אילן גילאון על אחריותה של המדינה ולעצור את התהליך של ההתפרקות מהאחריות כלפי האזרח, ולהתחיל להחזיר חזרה את האחריות למדינה בכל מובן שהוא.
דניאל עטר: המנהלים של מגה: תראו, אני אומר לכם בגילוי אישי: מעת לעת יוצא לי לקנות, לעשות קניות הביתה.
דניאל עטר: ועוד לפני מספר שנים הייתי לקוח קבוע של מגה.
דניאל עטר: כל יום חמישי עושה קניות בבית, הולך למגה.
דניאל עטר: לאט-לאט, כמו רבים אחרים, מצאתי את עצמי בפערי מחירים עצומים בין מגה לבין המתחרות.
דניאל עטר: וגם אני, כמו רבים אחרים, הדרנו רגלינו מסניפיה של מגה.
דניאל עטר: ואני שואל את עצמי, מעבר לחוסר היעילות בהתנהלות ומעבר לאותם דיווידנדים מטורפים שנמשכו: איך לא ראו את זה?
דניאל עטר: איך לא שמו לב, אנשי מגה, ואיפה האחריות האישית של המנהלים של מגה?
דניאל עטר: ואתם צריכים לקחת אחריות אישית על התהליך הזה, ולו רק בגלל העובדה שהוא מעמיד בסכנה גם ספקים קטנים.
דניאל עטר: ואם אני לוקח את החקלאים לדוגמה, שפנו אליי ולא יודעים מה לעשות עם עצמם; שאתם יודעים טוב מאוד שסחטתם אותם בתהליך של התמחרות למחירים הכי נמוכים, שמעמידים בסכנה את ההשקעה ארוכת החודשים שלהם.
דניאל עטר: בכל מוצר שמונח טרי על המדף יש חקלאים שבמשך חודשים רבים השקיעו מכספם הפרטי כדי להביא את המוצר הזה.
דניאל עטר: ובאותו רגע שהם צריכים לקבל, עם אחוזי רווח מאוד נמוכים, מאוד-מאוד נמוכים, מישהו אחר מרוויח וזה לא החקלאים, אותם חקלאים שמניחים את המוצרים הטריים על המדפים, מתעוררים בוקר אחד למציאות של מאות אלפי שקלים שיכולים לקרוס.
דניאל עטר: והדבר הראשון שקורה זה אותן משפחות חקלאים של המשק הפרטי שמתפרנסים ובקושי גומרים את השנה, ומשנה לשנה מנהלים את המאבק שלהם, הם ימצאו את עצמם מחר בבוקר, אם ההסדר הזה לא יושלם, הם ימצאו את עצמם מחר בבוקר חשופים לתביעות אחרות ולקריסה כלכלית, שגם לה אנחנו נידרש.
דניאל עטר: לכן, אני אומר: אם, מצד אחד, יש לנו בנק, שדרך אגב, אני ממליץ לחשוב, אולי הגיע הזמן לשנות את השם שלו.
דניאל עטר: פעם זה היה מתאים: בנק הפועלים.
דניאל עטר: זה כבר ממש, ממש-ממש לא מתאים, השם הזה – בנק הפועלים.
דניאל עטר: מצד אחד, יש בנק שמרוויח הרבה מאוד מיליארדים.
דניאל עטר: מצד שני, חברה שמשכה לכיס הפרטי של הבעלים לא מעט כסף.
דניאל עטר: אז אני חושב שבהחלט אנחנו צריכים, זה חוזר חזרה למשפט הפתיחה שלי: לעשות כל מה שעומד לפתחנו על מנת שההסדר הזה יוצג כפי שהציג אותו כאן יושב ראש ההסתדרות.
אלי אלאלוף: אני רוצה רק נקודת הבהרה: אנחנו ננסה להודיע, לצאת עם הצהרה מקובלת, כפי שזה השתקף מהדברים שהיו, עד 9:50, כדי שב-10:00, כשיתחילו הבנקים לשאת, לתת ולשאת עם החברה, שנוכל, והנושים השונים.
זהבה גלאון: אולי, אם אני יכולה להרשות לעצמי להציע לאדוני, פשוט לצלצל למי שצריך ולהודיע שזה רוח הדברים בישיבה שאתה מנהל.
דניאל עטר: רעיון טוב.
אלי אלאלוף: טוב, תודה.
אלי אלאלוף: אוקיי, אני אעשה את זה.
אלי אלאלוף: ברשותך, המנכ"ל, תענה בסוף, כי הרבה שאלות יהיו לך עוד בדרך.
<ליאור לוי: בשם הספקים, אם אפשר לדבר?
אלי אלאלוף: בשם הספקים, בבקשה, מי זה?
<ליאור לוי: אפשר לדבר בשם הספקים?
אלי אלאלוף: מי זה?
<ליאור לוי: שמי ליאור לוי, ואני מנכ"ל ביסקול ויושב ראש האגף למפעלים קטנים ובינוניים בהתאחדות התעשיינים.
<ליאור לוי: וככזה, מייצג כ-1,000 מפעלים בכלל, וכ-250 מפעלים קטנים ובינוניים שקשורים למזון ומוצרי צריכה.
<ליאור לוי: אני חושב שאתמול הייתה הצהרה מאוד ברורה: שהספקים, גם הגדולים, גם הבינוניים וגם הקטנים עומדים מאחורי מגה, למרות ובעיקר למרות הרשלנות שהבעלים נהגו בשנים האחרונות.
<ליאור לוי: אני חושב שההנהלה כשלה עד עכשיו והיא הולכת לדרך חדשה.
<ליאור לוי: ההנהלה החדשה הולכת לדרך חדשה.
<ליאור לוי: אני חושב שהכמות של העובדים, 6,000 עובדים, זה לא רק העובדים של מגה, זה גם העובדים שלנו בתעשייה.
<ליאור לוי: מדובר על 180 אלף עובדים בתעשייה ו-30 אלף עובדים בתעשייה הקטנה והבינונית.
<ליאור לוי: חשוב מאוד שמגה תמשיך לפעול.
<ליאור לוי: חשוב מאוד שהבנקים יאשרו את ההסדר כפי שאושר, הן באסיפות הנושים של הספקים והן באסיפות הנושים של בעלי הנדל"ן.
<ליאור לוי: ואני מצטרף לקריאה של הוועדה לבנקים לאשר את ההסדר.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.
אחמד טיבי: השבוע העליתי בכנסת את סגירתה של חברת Cost, שהיא רשת המזון של המשביר לצרכן.
אחמד טיבי: עכשיו, מגה.
אחמד טיבי: וצריך להעלות שאלה: מה קורה בענף הזה?
אחמד טיבי: למה החברות האלה קורסות?
אחמד טיבי: האם זה בגלל ניהול לא תקין?
אחמד טיבי: בגלל תנאי נושים קשים וקשוחים?
אחמד טיבי: סיבות כלכליות אחרות?
אחמד טיבי: אבל המשותף הוא שכ-1,000 משפחות במגה, נדמה לי, ועשרות משפחות ב-Cost, משני הסניפים בכפר סבא ועפולה, נשארים לבד, כאשר אפילו את המשכורות חלק גדול מהם לא מקבלים, והבעלים כאילו נוטשים אותם לנושה, להסכמים, ואנשים זועקים.
אחמד טיבי: אנשים הפגינו, מפגינים, פונים אלינו.
אחמד טיבי: ונשאלת השאלה החשובה ביותר: באיזה מקרים המדינה, והמדינה חייבת להתערב, מחליטה להתערב?
אחמד טיבי: כי יש כאן דבר שהוא זועק לשמיים ודורש התערבות שיכולה להביא מזור חלקי לעובדים האלה שעבדו בצורה מכובדת, עשו את חלקם באמנה בין החברה לבין הפועל, אבל זכותם מופקעת מהם, והזכות למשכורת, לתגמול ולתמורה.
אחמד טיבי: אני חושב שהגיע הזמן שהמדינה תתערב בדברים האלה, אדוני.
אלי אלאלוף: מר יוסי פישמן.
<יוסף פישמן: כן.
אלי אלאלוף: תציג את עצמך, בבקשה, לפרוטוקול.
<יוסף פישמן: אני יוסי פישמן, הבעלים של חברת רזית.
<יוסף פישמן: אנחנו מייצגים 12 מפעלים במדינת ישראל, וחשוב לי שתבינו שכולם מדברים פה על 6,000 משפחות.