GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרב מיכאלי: ברשותך, מה שאתה מתאר דווקא לא מצדיק את האמירה של ארז לגבי אחריות אישית, אלא להיפך, הוא לגמרי הולך לאחריות מעביד.
<עמית אליהו: סליחה, אולי לא הסברתי את עצמי נכון.
<עמית אליהו: אם היתה פה אחריות אישית, אולי אותו מתעמר היה חושב פעמיים אם לעשות את זה.
מרב מיכאלי: מצד שני, אילו היתה פה אחריות - - -
<נעה בן שבת: למרות שהמעסיק מאפשר אחריות אישית, הוא אומר "לא יתעמר אדם בזולתו", ולהתעמרות בצדה יש צעדים שאפשר לעשות גם כאשר מדובר על עובד מול עובד, ממונה מול עובד.
<עמית אליהו: הכי חשוב, אני רוצה לברך את מרב מעומק לבי וגם נשמתי על החוק שאת מציעה, ובכלל על מדיניות הדלת הפתוחה שלך, כי את בין היחידים שהיית מוכנה לשמוע אותנו, גם להקשיב לא רק לשמוע, ובהחלט להושיט יד.
<עמית אליהו: על כך תודה רבה.
מרב מיכאלי: תודה לכם.
אלי אלאלוף: משרד הכלכלה.
<דורית חזן: אתה מדלג עלי, שכחת אותי.
<דורית חזן: אני סגנית יושבת-ראש ארגון גננות מחנכות ואני גננת בפועל, גננת טרום-טרום חובה.
<דורית חזן: בראש ובראשונה, אני מברכת בשמי ובשם אלפי גננות במדינת ישראל.
<דורית חזן: ברגע שפרסמנו את החוק הזה כל-כך הרבה גננות הצטרפו לברך ואמרו: חבל שהחוק הזה לא קיים הרבה-הרבה שנים.
<דורית חזן: כמחנכת הגיל הרך אין יותר חשוב שיחול החוק הזה דווקא עלינו, כי אנחנו מגדירות את עצמנו כ"חשופיות".
<דורית חזן: אנחנו נפגעות הן מההורים, שהם לא המעסיק הישיר לנו, מבחינת המפקחות אמרתי לא אחת כשדיברו על פרשת הניצבים, שלא חייבת להיות לנו מבחינה מינית התעמרות, אבל יש לנו פרשת המפקחות, שגננות מגיעות למצב של נשירת שערות מאוד קשה, דימומים ברקטום, היעדרויות קשות מהעבודה בעקבות התעמרות נפשית מאוד קשה, הן מבחינת הצוות שעובד ברשות המקומית או במועצות, שמתעמרים בנו ושולחים סייעת ואומרים לה: יש לך זמן קצר להוציא את הגננת מהגן או מנסים להכניס כל מיני מילים כאלה ואחרות, ואני אישית חוויתי את זה על בשרי.
<דורית חזן: במשך שלוש שנים עברתי התעמרות מאוד קשה, הן ממפקחות, הן מסייעות.
<דורית חזן: למזלי האישי ההורים זיהו את היכולות שלי ועמדו לצדי ולא סגרו לי את הגן.
<דורית חזן: החשוב מכול, ואת זה לא שמענו כאן ולא ראיתי את זה בחוק – הסתדרות המורים.
<דורית חזן: הסתדרות המורים הגוף שאמור לייצג את הגננת, להיות לה לפה ולגב גם בהסכמים הקיבוציים שהם כתבו, הם מהווים פתח וכוח בלי הכר לפגוע בגננות.
<דורית חזן: הם נותנים כוח למפקחות ומייתרים את הכוח שלהם ברשויות המקומיות לייצג את הגננות כהלכה.
<דורית חזן: אנחנו כל-כך זקוקות לחוק הזה, שיבדוק גם מבחינת ההסכמים הקיבוציים.
<דורית חזן: אי-אפשר לחוקק שום חוק – בטח לא תחת איזה חוק עותומני שפג זמנו כשאנחנו צריכים להתקדם למאה ה-20 – לא יכול להיות שיאפשרו דבר כזה.
אלי אלאלוף: המאה ה-21.
<דורית חזן: סליחה, המאה ה-21.
<דורית חזן: אני מתרגשת.
<דורית חזן: צריכים לתת כאן מקום, וזה לא יכול להיות.
<דורית חזן: באחד המכתבים שיצא לי להתכתב עם מרב, היא כתבה לי שם שמישהי כתבה שאנחנו כגננות אומרות לילדים – פעם אמרו את זה – "מה שיוצא, אני מרוצה".
<דורית חזן: ואני שאלתי: האומנם?
<דורית חזן: האם אני מרוצה ממה שיוצא?
<דורית חזן: האם אני לא צריכה להביע את קולי ולהתרעם על כך שמותר לכל אחד לעשות מה שהוא רוצה?
<דורית חזן: הסכמי אופק חדש הם הסכמים שנקבעו על-ידי - - -
אלי אלאלוף: תרשו לי.
<דורית חזן: משפט אחרון – הסכמי אופק חדש על-ידי הממ"מ - -
אלי אלאלוף: אני אקבל נזיפה בגללך.
<דורית חזן: ביקשנו הצעה, והם קובעים באופן חד-משמעי שיש אפליה בין הגננות למורות בהסכמים האלה.
<דורית חזן: אלה הסכמים מתעמרים, ואני מבקשת שיהיה תיקון.
מרב מיכאלי: אדוני, יש לי הרבה כבוד והערכה לדורית ולפועלה, אבל צריך להגיד שהחוק הזה מיועד למקרים פרטניים, הוא לא למקרים קבוצתיים וקולקטיביים.
מרב מיכאלי: זה סוג אחר לגמרי של דיון שצריך לנהל.
מרב מיכאלי: הוא דיון אולי חשוב ויש לו מקום, אבל הוא במקום אחר, ולא בחוק הזה.
אלי אלאלוף: אי-אפשר דרך החוק הזה לתקן את העולם.
אלי אלאלוף: נציגת משרד הכלכלה, בבקשה, ואחר-כך נציג נציבות שירות המדינה.
<דבורה ספיר אליעזר: שלום רב, הממשלה מברכת על הצעת החוק ותומכת בה, כמובן בכפוף לתיאומי נוסח.
<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו רואים חשיבות רבה בהצעת החוק, אבל מדובר בהצעת חוק מורכבת, שהיא כן מחייבת עבודה לשיטתנו.
<דבורה ספיר אליעזר: הצעת החוק מבקשת לקבוע לראשונה נורמה חדשה, שהיא נורמה חשובה, וההכרה בה היא במקום מאוד חשוב מבחינתנו.
<דבורה ספיר אליעזר: צריך לבחון איך לקבוע את הנורמה הזאת.
<דבורה ספיר אליעזר: בהצעת החוק יש הגדרה רחבה מה זה התעמרות בעבודה.
<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו חוששים שההגדרה הרחבה הזאת מצד אחד תביא להעסקה מתגוננת מטעם המעסיקים - - -
אלי אלאלוף: לא הבנתי את המושג.
<דבורה ספיר אליעזר: "העסקה מתגוננת" זה אומר שהם יפחדו שכל דבר שהם יעשו.
אלי אלאלוף: אבל מסכנים המעסיקים, כמה הם חלשים, באמת.
<דבורה ספיר אליעזר: אם כתוב בהצעת החוק לדוגמה ששיבוש יכולתו של אדם לבצע את תפקידו מהווה התעמרות, יכול להיות שיש מעסיקים - - -
<אורית קמיר: כשזה חוזר ונשנה ויוצר סביבת עבודה עוינת.
<דבורה ספיר אליעזר: בסדר, אבל השאלה מה השיבוש בעבודה.
<אורית קמיר: יש בית משפט.
<אורית קמיר: המעביד יודע טוב מאוד מה זה.
<דבורה ספיר אליעזר: אני לא מדברת על השלב של בית המשפט, אלא על השלב של יחסי עבודה תוך כדי עבודה.
<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו רוצים שיחסי העבודה ימשיכו להיות - - -
<אורית קמיר: יכול להיות ששיבוש יכולתו של אדם לעבוד באופן חוזר ונשנה, תוך יצירת סביבת עבודה עוינת, זה משהו שאתם רוצים לתמוך בו?
<אורית קמיר: יכול להיות דבר כזה?
<דבורה ספיר אליעזר: אני לא אומרת שאני רוצה לתמוך בזה.
<דבורה ספיר אליעזר: כל מה שאני אומרת שאנחנו צריכים לעבוד על זה ואנחנו צריכים לבחון את הדברים.
<דבורה ספיר אליעזר: יש חששות כאלה שמצד אחד מעסיקים ייכנסו למקום מתגונן, ואנחנו לא רוצים את זה, אנחנו רוצים שמקום העבודה יהיה מקום שנעים להיות בו גם למעסיק וגם לעובד, מצד שני, הגדרות רחבות יהיו לרועץ לעובד כשהוא יגיע לבית הדין לעבודה.
<דבורה ספיר אליעזר: כלומר, הוא צריך בסופו של דבר להוכיח בבית הדין לעבודה, ולכן חשוב מבחינת העובד לבחון את ההגדרה היטב.
<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו רואים חשיבות רבה בקביעת נורמות למניעת ההתעמרות במקום העבודה.
<דבורה ספיר אליעזר: זה נראה לנו חלק מהותי, חשוב והכרחי בהצעת החוק.
<דבורה ספיר אליעזר: יכול להיות שאפילו צריך להוסיף על הדברים שנכתבו שם מבחינת אותם אמצעים.
אלי אלאלוף: אנא אל תגידו מה שכבר נאמר.
אלי אלאלוף: אם אפשר, תתקדמו הלאה.
<דבורה ספיר אליעזר: אני רק אומרת שאנחנו מחלקים את הצעת החוק לשיטתנו לשלושה חלקים: האחד, קביעת הנורמה, וזה הדבר הגדול, הדבר השני, אותן הדרכים למניעת התעמרות במקום עבודה, והדבר השלישי, השאלה של הסעדים, מה יהיו אותם הסעדים, מי יכול לתבוע ומי יכול להיתבע על הדבר הזה, האם גם לקוח, כמו שניתן לשמוע גם מהחוק, או שרק נשאיר את זה במסגרת יחסי עבודה ממונה-עובד, עובד-ממונה, עובד כנגד מעסיק.
<דבורה ספיר אליעזר: זה משהו שנצטרך לבחון.
<דבורה ספיר אליעזר: משרד הכלכלה רואה את החוק הזה במסגרת החוקים הסוציאליים הקוגנטיים, הוא לא רואה אותו במעגל של פקודת הבטיחות בעבודה, למרות שהיו יכולים להוסיף אותו שם, כמו חוק שעות עבודה ומנוחה.
<דבורה ספיר אליעזר: בחלקים בעולם זה חלק ממעגל הבטיחות, וכאן זה חלק מהמעגל הסוציאלי.
<דבורה ספיר אליעזר: כפי שאמרתי אנחנו מברכים, ואנחנו רוצים להתקדם.
אלי אלאלוף: תודה, אנחנו אוהבים ברכות.
אלי אלאלוף: נציג נציבות שירות המדינה.
<בישארה פראן: אני מהלשכה המשפטית של הנציבות.
<בישארה פראן: בגדול אני אציג גם בתמצית, כי העמדה שלנו היא מאוד שונה משאר משרדי הממשלה.
<בישארה פראן: אנחנו גם מברכים על הצעת החוק.
<בישארה פראן: מן הסתם אני אתייחס בקצרה לכך שיש מלא מקרים שאנחנו מקבלים כיחידת המטה שאחראית על כוח-אדם בשירות המדינה, גם מעובדים, גם מממונים, יש תלונות בשני הכיוונים, אז אי-אפשר להתייחס פה עכשיו למקרה הפרטני שעלה פה, אבל לא מן הנמנע שאנחנו כן מקבלים פניות ואנחנו כן נותנים מענה, אני לא יודע מה קורה שם.
<בישארה פראן: עצם קביעת הנורמה זה כבר יפתור הרבה בעיות, כי בסך-הכול אנחנו מדינה שעובדת על-פי נורמות שנקבעות על-פי חוק, אנחנו לא מעל החוק.
<בישארה פראן: גם אנחנו צריכים לפועל לפי הגבולות של החוק.
<בישארה פראן: בנוסף, אנחנו כבר בתחילת עבודה איך נפעל.
<בישארה פראן: אני מחדד גם לגבי הדברים של דבי, דרכי המניעה בשירות המדינה.
<בישארה פראן: זה שירות מאוד רחב, מאוד מגוון, עם מערכת בריאות, ביטחון, מערכות אזרחיות.
<בישארה פראן: זה טיפה שונה ממעסיק למעסיק אצלנו, ויש לנו עוד הרבה עבודה, אחרי זה גם יישום החוק.
<בישארה פראן: צריך לבדוק פה וגם בתוך שירות המדינה איך ניישם באופן יעיל כפי שנקבע על-ידי המחוקק.
<בישארה פראן: נעבוד ונקווה לשיתוף פעולה פורה גם אצלכם וגם אצלנו.
אלי אלאלוף: תודה, יהודית גיאת.
<קריאה: הגשנו נייר עמדה.
<קריאה: שלחנו אתמול נייר עמדה.
אלי אלאלוף: מעכשיו אני לא מבטיח להוסיף אף אחד.
אלי אלאלוף: אם יהיה זמן, אם תתחשבו באחרים, בבקשה.
<יהודית גיאת: אני מודה לכם מאוד שנתתם לי אפשרות לדבר, אבל אני בדיוק רוצה לדבר על הנושא שהגברת חזן - - -
אלי אלאלוף: בלי אצבעות ובלי לקום.
אלי אלאלוף: לשבת.
<יהודית גיאת: היתה בינינו שיחה פעם.
<יהודית גיאת: אני מאוד שמחה על החוק הזה, הוא נהדר.
אלי אלאלוף: תודה, אל תגידו יותר.
<יהודית גיאת: אני לא אגיד.
<יהודית גיאת: אוקיי, אני לא אגיד.
<יהודית גיאת: אם אפשר להכניס סעיף בחוק הזה, שלא תהיה אפליה על רקע דתי בעניין הזה.
<וילמה מאור: יש דבר כזה בחקיקה.
<יהודית גיאת: רק שנייה, אני רוצה להגיד משהו.
<יהודית גיאת: כלתי היא אישה דתיה, עובדת בגן ילדים כבר עשר שנים, היא לא באה כי היא פוחדת לדבר.
<יהודית גיאת: אני הפה שלה במקרה הזה.
<יהודית גיאת: מרגע שהיא נישאה ושמה כיסוי ראש, המסגרת החילונית כבר לא מתאימה לה לפי המפקחת.
<יהודית גיאת: כל הזמן בהיריון הראשון – את מפוטרת, את לא טובה, את לא מתפקדת.
<יהודית גיאת: מיליון מכתבים מההורים שהיא נהדרת ומתפקדת והכול טוב.
<יהודית גיאת: לבנות תיקים זה הכי קל בעולם.
<וילמה מאור: זה נושא לנציבה.
<וילמה מאור: לא עכשיו.
<וילמה מאור: הנציבה פה.
<יהודית גיאת: ההסתדרות נתנה יד שהיא תחתום, שהיא תפטר אותה.
<יהודית גיאת: מה זה הדבר הזה?
<יהודית גיאת: אני מדברת על ההסתדרות, הייתי רוצה מאוד - - -
אלי אלאלוף: הגברת יהודית גיאת, עם כל ההתלהבות המרשימה שלך - - -
<יהודית גיאת: אני מאוד מבקשת, היא בהיריון עכשיו בחודש שישי, ואמרו לה לא לבוא ב-1 בספטמבר לעבודה, שתחפש מקום עבודה.
אלי אלאלוף: יש נציבות שוויון בעבודה.
<קריאה: ההסתדרות לא תעזור לך.
<יהודית גיאת: ההסתדרות לא תעזור לי? ננסה.
<יהודית גיאת: אם לא, נלך לבית הדין לעבודה.
אלי אלאלוף: איתן מאירי.
<יהודית גיאת: רגע, לא נתתם לי תשובה.
אלי אלאלוף: זה לא דיון להתייחסויות אישיות.
<איתן מאירי: אני חוקר את הנושא ותרפיסט שמטפל בנושא וכתבתי את הספר שנקרא "מגיפה שקטה במקומות העבודה".
<איתן מאירי: אני רוצה לשמש כפה לאותם נפגעים ולאותן משפחות ולאותם אנשים שעוברים את הסבל.
<איתן מאירי: אמרת לא לברך, אז אני לא מברך אותך על זה שאתה רוצה להעביר את החוק ב-2015, אני מתפלל לכך.
<איתן מאירי: אני רוצה להזכיר לכולם שמדובר פה, בלי שום פרזיולוגיה, בדיני נפשות.
<איתן מאירי: מדובר בדיני נפשות, יש אנשים שמדממים כל יום, וכל יום שנקדם את זה, נקטין את הצער בעולם הזה.
<איתן מאירי: זו מצווה גדולה.
<איתן מאירי: תודה רבה.
אלי אלאלוף: תודה, וכבוד על הספר.
אלי אלאלוף: עידית.
<עידית ליפובצקי: צהרים טובים, אני מנהלת מרכז גאות.
<עידית ליפובצקי: זה מרכז לנפגעי ונפגעות הטרדה מינית והתעמרות במקומות העבודה, כל תחום ההתעמרות - - -
אלי אלאלוף: הוספתם עכשיו התעמרות או שזה היה?
<עידית ליפובצקי: לפני כשנה עלה כל הנושא של ההתעמרות בעקבות הצורך – איתן תיאר את אותם עובדים מדממים שאנחנו פוגשים במקומות העבודה כארגון עובדים – העלינו את התחום הזה לקדמת הבמה, ואנחנו נותנים לו מענה טיפולי, משפטי, נפשי ומנסים לבנות איזו פלטפורמה.
<עידית ליפובצקי: מה שאני מנסה לומר, אדוני היושב-ראש, כמו שכולם אמרו, וכולנו כמובן תומכים בהצעה, ובתחילת הקשר אנחנו תמיד משתפים פעולה עם המומחים והאנשים הנכבדים שנמצאים פה.
<עידית ליפובצקי: עם זאת, הרצון לקדם את זה, כמו שנאמר פה, כבר בתחילת שנת 2016, סוף שנת 2016, מאוד חשוב לשים לב לניואנסים השונים שכבר פה - - -
אלי אלאלוף: את מזלזלת בשנה ככה בחיים?
<עידית ליפובצקי: חלילה.
אלי אלאלוף: כל יום חשוב.
<עידית ליפובצקי: מה שחשוב עולה כבר מהדיון פה ומהקולות שנשמעו, המאוד חשובים, לדוגמה, כמו שנאמר פה לגבי טיפול שהוא כוללני ולאו דווקא פרטני, ודברים נוספים שחשוב לתת עליהם את הדעת.
<עידית ליפובצקי: זה נכון שאנחנו נורא-נורא רוצים לזרז את החוק הזה, כי הוא נכון, עם זאת, אותם נפגעים שאנחנו מוצאים במקומות העבודה צריכים לקבל הרבה יותר ממה שכתוב פה בחוק מבחינת המענה.
אלי אלאלוף: עו"ד אורטל מנדלאוי, בבקשה.
<אורטל מנדלאוי: אני ממשרד עורכות הדין אורנה לין.
<אורטל מנדלאוי: היה לנו הכבוד להיות שותפות לניסוח הצעת החוק.
<אורטל מנדלאוי: רק רציתי להגיד משהו יותר מבחינה משפטית, לעניין ההגדרה של החוק.
<אורטל מנדלאוי: בסעיף 3 יש הגדרה, ובאמת יש דוגמאות שהן רשימה פתוחה ולא סגורה.
<אורטל מנדלאוי: הדוגמאות האלה, מה שנקרא, "נכתבו בדם".
<אורטל מנדלאוי: אנחנו קראנו את כל הפסיקה שמדברת על המונח "התעמרות", אבל כל מה שקשור להתנכלות והתנכלות תעסוקתית, ולכל שורה, שהיא דוגמה כאן, עולים לי עשרות פסקי דין בראש שמתאימים להיכנס לכל אחת מהדוגמאות.
<אורטל מנדלאוי: חשוב לי לציין שגם הדוגמאות מבטאות מבחן אובייקטיבי, כך שבאמת המבחן הוא גם סובייקטיבי והוא גם אובייקטיבי, כמו לדוגמה, דרישות בלתי סבירות, טעמים בלתי ענייניים, כך שזה גם נכנס.
<אורטל מנדלאוי: יש פסיקה בגלל שתמיד התנכלות היא אגב חוקים אחרים שקיימים היום ואין עדיין חוק שאומר שההתעמרות כשלעצמה היא ההתנהגות הרעה, למעט, פחות או יותר, בנציבות שירות המדינה, חוק שירות המדינה (משמעת), שמדבר על התנהגות בלתי הולמת, וכך למעשה עובדי מדינה יכולים להתלונן על התעמרות, דרך הסעיפים שהם התנהגות בלתי הולמת, התנהגות בלתי הוגנת.
<אורטל מנדלאוי: ואכן יש פסיקה על התעמרות בבתי הדין למשמעת, שהיא מאוד מעניינת.
<אורטל מנדלאוי: זו דוגמה חיה של התעמרות, אבל עדיין לא חוק עם שם משל עצמו, לכן אנחנו חושבות שהחוק, כפי שעזרנו לנסח – הוא כמובן טעון תיקונים - - -
אלי אלאלוף: אגודת לשכת המסחר.
<אסתר רונן: יו"ר הוועדה דילג עלי.
<עידית ליפובצקי: עידית ואסתר.
אלי אלאלוף: זה אותו נושא?
אלי אלאלוף: אותו גוף?
<עידית ליפובצקי: תוספת לנושא.
אלי אלאלוף: לשכת המסחר, בבקשה.
<שלומי לויה: אני היועץ המשפטי.
<שלומי לויה: אני חושב שאין אף אחד בחדר הזה שהוא בעד התעמרות.
<שלומי לויה: התעמרות זה דבר גרוע, ואנחנו כמובן כארגון מעסיקים לא ניתן יד לשום מעסיק שמתעמר בעובד שלו.
<שלומי לויה: זה דבר אסור.
<שלומי לויה: עם זאת, אנחנו כמובן נמצאים בפרטים הקטנים.
<שלומי לויה: כרגע זה לדיון כללי, נעלה רק נקודות מרכזיות בנוגע להצעת החוק.
<שלומי לויה: קודם כול, כמו שאמרה נציגת משרד הכלכלה, דבי, אנחנו חושבים שההגדרה של התעמרות היא הגדרה רחבה מדי.
<שלומי לויה: נכון להיום, אם תקרא את רשימת הדוגמאות גם מעסיקים נורמטיביים לכאורה עוברים עבירה על-פי החוק.
<אורית קמיר: מה למשל?
<שלומי לויה: אנחנו ניתן דוגמאות בהמשך.
<שלומי לויה: אני חושב שההגדרה הזאת רחבה מדי, וכמו שאמרה דבי, אנחנו לא רוצים להגיע למצב של תעסוקה מתגוננת, להגיע למצב שמעסיקים נזהרים ופוגעים בגמישות הניהולית שלהם רק בגלל שהם נזהרים - - -
אלי אלאלוף: האם הגשתם נייר בעניין הזה?
<שלומי לויה: העברנו נייר מסודר לוועדה.
<שלומי לויה: אם צריך, נעביר אותו פעם נוספת.
<שלומי לויה: אין בעיה.
<שלומי לויה: היינו גם בדיון אצל היועצת המשפטית בשבוע שעבר, אנחנו נמשיך ללוות את הדיונים כרגיל.
אלי אלאלוף: הוא הגיע הבוקר, אז איך נוכל להתייחס?
<שלומי לויה: סליחה, העברנו את זה אתמול.
<שלומי לויה: יכול להיות שזה הגיע הבוקר, אבל העברנו אתמול.
אלי אלאלוף: אני לא קראתי, אני מודה.
<שלומי לויה: אין בעיה, אנחנו פשוט אומרים את הדברים ב-brief, כי אמרת לי מסגרת של שתי דקות.
אלי אלאלוף: אני מציע שלא נתייחס לנייר, בגלל הזמן.
<שלומי לויה: אין בעיה, אנחנו מדברים ממש בצורה קצרה.
<שלומי לויה: אמרנו: הגדרות רחבות מדי.
<שלומי לויה: דבר שני בהקשר הזה, לנו חסר בהצעת החוק מנגנון ביניים, זאת אומרת, איזה הליך של בירור במקום העבודה, שהשלב הראשון לא יהיה אחרי שקרתה איזו פעולה, ללכת ישירות לבית הדין.
<נעה בן שבת: אלה האמצעים – לא האמצעים שהמעסיק צריך לנקוט כדי לברר תלונות – לקבלת תלונות ובירורן במקום העבודה.
<שלומי לויה: על-פי הנוסח של הצעת החוק צריך להיות מדרג, כשברור שקודם כול ייעשה איזה בירור, איזה תלונה, ושהשלב הראשון לא יהיה תלונה של עובד לבית הדין לעבודה, מסלול אדום ישר לבית הדין.
אלי אלאלוף: זה גם כתוב אצלכם?
אלי אלאלוף: בבקשה, משהו שלא כתוב.
<שלומי לויה: הדבר האחרון בהקשר הזה, יש כאן מקרים כמובן צודקים וראויים, שראוי שיגיעו לבית הדין לעבודה, וצריך לתת להם הגנה.
<שלומי לויה: עם זאת, בתוך עמנו אנחנו חיים, ואנחנו לא רוצים שהכלי הזה ייהפך גם למנגנון של ניצול של המעסיקים, כדי שגם תביעות לא ראויות ולא צודקות יגיעו לבית הדין לעבודה.
<שלומי לויה: צריכים גם בהקשר הזה לבנות מנגנון של איזונים ובלמים בפני תלונות שווא, על מנת שבית הדין לא יוצף ויגרור גם את המעסיק להוצאות מיותרות.
<שלומי לויה: לא לכל המעסיקים יש ייצוג משפטי פנימי.
<שלומי לויה: תביעות כנגד מעסיקים עולות הרבה מאוד כסף, במיוחד למעסיקים קטנים.
אלי אלאלוף: בתיה כרמון, אחרונה.
<בתיה כרמון: אני גמלאית, הרבה שנים עבדתי בשירות המדינה, חוויתי התנכלויות קשות מאוד, אני לא רוצה לפרט פה, זה לא המקום, מכל הסוגים והמינים.
<בתיה כרמון: אני יכולה להוסיף הרבה גם על מה שכתבתם.
<בתיה כרמון: אני חושבת שההתנכלויות היו על רקע חשיפת מינהל לא תקין, שחיתויות למיניהן, דברים שאני לא רוצה לדבר עליהם.
<בתיה כרמון: ראיתי את החוק הזה, ועוד לפני שראיתי את החוק, כבר לפני שנים, כשראיתי שאין אפשרות לפתור את הבעיות של חושפי שחיתויות באמצעות מבקר המדינה, כי זה לא הולך שם, ומבקר המדינה מסביר למה זה לא הולך, בדיוק אמרתי: אוקיי, נלך לכיוון של ההתנכלויות, נלך מההתנכלויות אחורה, מי שמתנכלים לו על רקע חשיפת שחיתויות, יטופל.
<בתיה כרמון: כתבתי אז, אני זוכרת, לכמה חברי כנסת, זה כבר היה לפני כמה שנים - - -
אלי אלאלוף: זה לא תכל'ס, אני ממש על הדקה האחרונה.
<נעה בן שבת: יש חוק אחר שעוסק בהגנה על עובדים חושפי שחיתויות.
<בתיה כרמון: אבל זה לא מתאים.
<בתיה כרמון: זה בדיוק לא מתאים, לכן אמרתי: נלך לנושא כמו שיש הטרדה מינית, בא עובד ואומר: חשפתי שחיתות, הנה ההתנכלויות - - -
אלי אלאלוף: זה לא הדיון הזה.
אלי אלאלוף: הנושא של חשיפת שחיתויות זה משהו אחר.
<בתיה כרמון: זה מתאים מאוד.
<בתיה כרמון: תנסו לחשוב על זה.
אלי אלאלוף: אני מבקש להודות לכולם.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני פותח את הישיבה.
אלי אלאלוף: הישיבה בנושא של חניה לנכים במקומות חניה באזורי פריקה.
אלי אלאלוף: התאריך 13 ביולי 2015, כ"ו בתמוז התשע"ה, השעה 13:45.
אלי אלאלוף: כם ניתן את רשות הדיבור הראשונה לקארין אלהרר ואחר-כך לחברים שנמצאים אתנו.
קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני שוב מודה לאדוני על המחויבות שלו לחקיקה, שהיא חקיקה חברתית, שנועדה לסייע לאוכלוסייה שבדרך כלל היא בשוליים והיא מופלית.
קארין אלהרר: הצעת החוק הזאת באה לתת מענה למחסור קיים ומתמשך במקומות חניה שמסומנים לאנשים שמחזיקים בתו נכה.
קארין אלהרר: יש דיון מאוד משמעותי שעתיד להתקיים בשבועות הקרובים ביחד עם השלטון המקומי ועם גורמי אכיפה בנושא הזה.
קארין אלהרר: זה עבר בקריאה הראשונה בכנסת הקודמת ועבר החלטה של ועדת השרים, זה עבר דין רציפות.
קארין אלהרר: התפקיד שלנו היום, בזכות אדוני, לאשר את אותה החלטת ועדת שרים ולקדם חקיקה בנושא.
קארין אלהרר: אני לא רוצה לגזול מזמנם של כולם רק לומר במשפט, מדובר בהצעת חוק שאמורה לתת מענה לצורך קריטי, הוא צורך שנוגע ליכולת של אדם עם מוגבלות להתנייד.
קארין אלהרר: זה נשמע מאוד פומפוזי, מאוד גדול, אבל זו אמת לאמיתה.
קארין אלהרר: אנשים הרבה פעמים יוצאים מהבית ולא מסוגלים להגיע למחוז חפצם, ולו מהסיבה שאין להם איפה להעמיד את האוטו, הם לא יכולים להשתמש בתחבורה ציבורית הרבה פעמים, לא במוניות, גם אוטובוסים לצערי זה משהו שלא נחלתם של הכלל, אוטובוסים נגישים, בטח לא כשאנחנו מדברים על אוטובוסים בין-עירוניים, בעירוני זה קיים בצורה פחות טובה ממה שהיינו רוצים.
קארין אלהרר: אני מבקשת מהוועדה שאני לא חברה בה, אני אורחת, להצביע ולאשר.
אלי אלאלוף: את תמיד רצויה.
מיקי רוזנטל: את יכולה להצביע, אבל במקום מישהו מחבריך ביש עתיד.
קארין אלהרר: במקום מאיר כהן, בסדר.
אלי אלאלוף: אמרו לי שכדי לקצר את הדיון הכול-כך חשוב לשאול: מי מתנגד?
אלי אלאלוף: אם אין התנגדות, בואו נאשר.
<מידד גיסין: יש לי הערה קטנה.
אלי אלאלוף: רק התנגדות, חברים.
אלי אלאלוף: נעביר חזרה הודעה למליאה.
אלי אלאלוף: זה רק להביא הודעה.
אלי אלאלוף: אתה מתנגד?
<שמואל שפט: אני עורך-דין מעיריית ירושלים אני גם מייצג את מרכז השלטון המקומי במקרה הזה, גם כפיר כהן, והיינו בקשר עם קארין אלהרר בכל הנושא הזה.
<שמואל שפט: אנחנו אמורים להיפגש גם בינינו וגם אתה בתקופה הקרובה כדי לקדם את העניין הזה.
<שמואל שפט: עם זאת, אנחנו רוצים להבהיר שהמתווה שמצוין כרגע לא מקובל, ואנחנו פועלים למצוא מתווה חלופי.
אלי אלאלוף: מידד גיסין, בבקשה.
<מידד גיסין: לשם הגילוי הנאות יש לי תו נכה, יש לי 91% נכות לצמיתות ויש לי אפילו מקום חניה ליד הבית, מקום חניה לנכה.
מיקי רוזנטל: ב-91% יש תו.
מיקי רוזנטל: לפי החוק זה מעל 75%.
<מידד גיסין: אני תומך בכל מילה בתיקון שהוצע פה, חוץ מזה שנותנים שיקול דעת לפקחים מעל 25 דקות.
קארין אלהרר: ההצעה פה לא מדברת על 25 דקות.
<מידד גיסין: זה מה שכתוב בדברי ההסבר.
<יעל סלאנט: - - - מ-10:00 בבוקר ועד 06:00 בבוקר למחרת.
<יפעת רווה: דברי ההסבר מזכירים איזה פסק דין שניתן, זו לא ההצעה.
<מידד גיסין: אם כך, אני תומך.
אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת ענת ברקו.
ענת ברקו: אני רוצה לברך את חברת הכנסת אלהרר ואת העמיתים שלי, את חבר הכנסת מיקי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל - - -
מיקי רוזנטל: לך אני מרשה לקרוא לי "מיקי".
ענת ברקו: הוא עו"ד, היא קארין, אז אנחנו מאזנים את העסק.
אלי אלאלוף: ד"ר ענת.
ענת ברקו: אם יש בחוק הזה להקל במשהו על סבלם של הנכים, עשינו משהו טוב וזה הדבר הנכון.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת רוזנטל.
מיקי רוזנטל: צריך אומץ ציבורי לעשות מה שעשתה ועדת גורן בנושא הנכים ולהחליט.
מיקי רוזנטל: יש במדינת ישראל הרבה יותר מדי אישורים לנכים והרבה פחות מדי חניות לנכים.
מיקי רוזנטל: אדוני, אני מקווה שניקח את הדבר הזה ונסדיר אותו פעם אחת, כי באמת יש אנשים שיש להם מצוקה ויש כאלה שיש להם פחות מצוקה, אני לא רוצה להגיד שאין להם מצוקה.
מיקי רוזנטל: צריך לעשות החלטה וצריך לקחת את העניין הזה באומץ ולעשות מעשה.
מיקי רוזנטל: אדוני, אני אשמח מאוד אם תרצה להוביל את זה, כי באמת יש מצוקה אמיתית בחניות, יש יותר מדי אנשים שיש להם תווים, ואין דיפרנציאציה בין התווים וכו' וכו'.
מיקי רוזנטל: וצריך לעשות בעניין הזה סדר, כי לא לזה התכוון המחוקק כשהוא רצה להבטיח מקומות חניה לנכים.
מיקי רוזנטל: יש הפקרות בעניין הזה ולמשרד התחבורה אין אומץ וצריך לעשות מעשה.
<קריאה: ועדת הכלכלה.
מיקי רוזנטל: הנה, עובדה, אנחנו דנים בזה פה.
אלי אלאלוף: דורון יהודה.
<דורון יהודה: ארגון נכי הפוליו, זה כבר אומר שאני מארגוני הנכים.
<דורון יהודה: קודם כול, אני מברך את קארין על ההצעה שנמצאת פה, ואני חושב שכולנו מברכים על כך.
<דורון יהודה: אני גם רוצה לומר שמה שמיקי אמר כרגע, הוא צודק במאה אחוז.
<דורון יהודה: נוצר מצב שנכים שיש להם בעיות מוטוריות לא מוצאים מקומות חניה בגלל ריבוי תווי החניה שניתנים, גם לאלה שלא מגיע, אבל נותנים בשיטתיות ושמענו על זה בתקשורת.
<דורון יהודה: הנתינה של משולשים לאנשים שבכלל לא נכים.
<דורון יהודה: לכן צריך לקיים דיון בנושא הזה.
<דורון יהודה: לא היום, אבל לקיים דיון בנושא הזה.
אלי אלאלוף: עוד הערה היתה פה.
<חוה ראובני: אני עורכת-דין מהלשכה המשפטית של משרד התחבורה.
<חוה ראובני: אני מודעת לסוגיות האלה של התווים, היתר והזכויות הצמודות, הסוגים השונים והכמויות, אבל לא זה כרגע על סדר-היום.
<חוה ראובני: יש שם בעיות קשות מאוד לפתרון.
<חוה ראובני: לגופה של ההצעה שמונחת על השולחן, הממשלה, כפי שהיה בוועדת השרים, תומכת ברציפות.
<חוה ראובני: עם זאת, כפי שעלה בדיונים אחרי הקריאה הראשונה ואחרי שכבר פורסם הנוסח הכחול, הנוסח הזה לא נותן מענה טוב לבעיה.
<חוה ראובני: יש לנו רצון למצוא דרך לתת שימוש כפול לפחות בחלק ממקומות הפריקה והטעינה.
<חוה ראובני: במקומות שזה אפשרי, לתת שימוש כפול.
<חוה ראובני: כשזה בא בפריקה ובטעינה לתת לזה שימוש כחניות נכים.
<חוה ראובני: עם זאת, צריך למצוא את האיזון, אחרת אם המקום דרוש לפריקה וטעינה ורכב נכה חונה שם, התוצאה היא שלא הנכה מפריע לתנועה, אלא המשאית הפורקת וטוענת, ונתתי בדיונים בכנסת הקודמת דוגמאות ואני אחזור על הדוגמה של אזור שוק מחנה יהודה בירושלים, יש שם פריקה וטעינה 24 שעות ביממה, אין שם מקום לסיכה מבחינת הצפיפות של התנועה וצרות הנתיבים ואוטובוסים ומשאיות חולפים שם, לכן צריך למצוא הסדר גמיש.
<חוה ראובני: ישבנו עם חברת הכנסת אלהרר אחרי הקריאה הראשונה, עבדנו על איזה מתווה, זה לא הושלם, היו כיוונים לפתרון, והמחשבה שצריך להמשיך בדרך הזאת, בעבודה משותפת להגיע לפתרון שיאפשר את החלוקה האופטימלית של המשאב המוגבל הזה.
אלי אלאלוף: מותר לי להציע בשליפה?
אלי אלאלוף: אי-אפשר בכמה מקומות חריגים לציין שלא ניתן שיחנו גם לנכים?
קארין אלהרר: זאת היתה המטרה, אדוני.
<חוה ראובני: זאת המחשבה.
מיקי רוזנטל: אם יש מקום כמו שוק, שם אסור לחנות גם לנכים, אבל זה צריך להיות החריג, לא הכלל.
<דורון יהודה: יש ריבוי של פריקה וטעינה בהרבה מקומות, שמים שם במתכוון ונכים לא יכולים לעמוד בשום מקום.
קארין אלהרר: אם לסכם, אדוני, ההצעה היא הצעה ראשונית.
קארין אלהרר: כפי שנאמר כאן אני התחייבתי בפני הגורמים הרלוונטיים, לא לקדם את ההצעה עד שלא נשב ולא נמצא פתרון, שלא יהיה פתרון נכון ומוסכם על הצדדים.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת קארין אלהרר מחליפה את מאיר כהן.
מיקי רוזנטל: אני מחליף או את מיכל או את איציק.
אלי אלאלוף: אנחנו מצביעים.
אלי אלאלוף: מי בעד להעביר?
אלי אלאלוף: היום ה-7 ביולי 2015, כ' בתמוז התשע"ה והשעה 10:30.
אלי אלאלוף: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: על סדר היום פעילות מרכז חוסן לשדרות ויישובי עוטף עזה.
אלי אלאלוף: אני מבקש מחבר הכנסת חיים ילין לפתוח.
אלי אלאלוף: תרשו לי לציין שבנוסף נמצא אתנו חבר הכנסת מאיר כהן וחבר הכנסת מוטי יוגב.
חיים ילין: כל היום מתקיים בכנסת אזכור שנה למלחמת "צוק איתן", מלחמה שכולם סופרים אותה כחמישים ימים אבל אנחנו סופרים אותה כשישים ימים ותכף אני אנמק ואומר למה שישים ימים.
חיים ילין: במסגרת של יום זה, כל הוועדות דנות בחסמים והבעיות, וגם לא בעיות אלא דברים טובים שקורים בעוטף.
חיים ילין: המילה חוסן, למי שלא עבר שלוש מלחמות ומי שלא גר בעוטף עזה, לא בטוח שהוא מבין את משמעות המילה.
חיים ילין: המקצוע שנקרא עובד סוציאלי, מבחינת הרבה מאוד אנשים במדינת ישראל, אלה אנשים שיש להם תיק, יש להם מצוקה ומישהו צריך לטפל בהם.
חיים ילין: אני רוצה לומר שמבחינתי, וכך אני רואה את זה, מרכזי חוסן יחד עם העובדים הסוציאליים שעובדים במרכזי החוסן, הם החזית שנותנת אפשרות לתושבים להמשיך לחיות בתופת ביטחונית ולהתמודד עם המצוקות.
חיים ילין: הם החיילים של הנפש ואת הדבר הזה אנחנו תמיד צריכים לזכור.
חיים ילין: אנחנו יודעים לשלוח צבא, אנחנו יודעים לשלוח טנקים ואנחנו יודעים להסתער על המחבלים שיוצאים מבטן האדמה, אבל אותם חיילים לא יודעים לטפל בנפש האדם והחיילים האלה נמצאים כאן אתנו ומייצגים את עוטף עזה.
חיים ילין: הדיון הזה, לדעתי הוא אחד הדיונים החשובים.
חיים ילין: תשמעו על התקציבים שיש למרכזי החוסן ביחס לתכנית הגדולה או ביחס למדינת ישראל לה יש תקציבים ענקיים, זה כלום.
חיים ילין: אני רוצה להודות למוטי יוגב שנמצא כאן אתי שיחד אתי יזם את היום הזה.