GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לאוניד אידלמן: ד"ר ברקת התכוונה ששם כתוב שזה National Institutes of Health, פשוט להסביר.
אלי אלאלוף: ד"ר ברקת.
<ברקת שיף קרן: אני ממשיכה.
אלי אלאלוף: לא, את לא ממשיכה, או שיש לך מה להגיד בלי להתייחס לדברים שנאמרו, או אל תתקני כל אחד ואחד.
אלי אלאלוף: יש לך מה להגיד?
אלי אלאלוף: בבקשה, תגידי מה שיש לך להגיד.
<ברקת שיף קרן: יש לי בהחלט מה להגיד ובמידה מסוימת הדברים צריכים להיות כתגובה על מה שאמרו עליי, כי אמרו עליי שאני נותנת טיפול באופן פרטי - - -
ינון מגל: היושב ראש, זמנו קצר.
ינון מגל: תגידי את עמדתך בעניין.
<ברקת שיף קרן: עמדתי בעניין.
<ברקת שיף קרן: קודם כל לגבי ההתוויות, נכון, יש ועדת התוויות ונכון שקוראים לוועדת ההתוויות את המומחים מכל מקצוע ומקצוע.
<ברקת שיף קרן: המומחים מכל מקצוע ומקצוע מונחים על ידי מידה מסוימת או מידה רבה מאוד של תפיסת עולם די שמרנית.
<ברקת שיף קרן: למשל ברפואה האחרון יש מאמר של רופאת עיניים על קנביס וגלאוקומה ובמאמר הזה אנחנו רואים את הקונפליקט שלה עם הטיפול בגלאוקומה.
<ברקת שיף קרן: חלק מהעניין זה שבאמת אין מחקרים, כי לא נעשו מספיק מחקרים, כי ארצות הברית עצרה את המחקרים וארצות הברית, כידוע לכם, עומדת בראש המחקרים בכל שטחי הרפואה.
<ברקת שיף קרן: לצערי ולשמחתי.
<ברקת שיף קרן: דבר נוסף, לגבי ההחלטות של היחידה לקנביס הרפואי.
<ברקת שיף קרן: למשל הם מבססים את ההחלטות שלהם על הניסיון בהולנד.
<ברקת שיף קרן: הניסיון בהולנד זה של חברה שנקראת בדרוקאן.
<ברקת שיף קרן: חברת בדרוקאן כבר חזרה בה מהמינון של 20 גרם כמינון אופטימלי - - -
יעל גרמן: אני לא דיברתי על מינונים, אני דיברתי על הסדרה.
<ברקת שיף קרן: את לא דיברת על מינונים, את דיברת על דרכי פעולה.
יעל גרמן: הסדרה.
<ברקת שיף קרן: לעומת זאת ההחלטה הזאת של רשות, שהיא רשות ששייכת למשרד הבריאות היא לא בהכרח ההסדרה האולטימטיבית כי ישנם מקומות שההסדרה נעשית אחרת.
יעל גרמן: זו החלטת הממשלה.
<ברקת שיף קרן: זו החלטת הממשלה, אבל כמו שתמר זנדברג הציגה אותה, זו החלטת ממשלה שמן הסתם אולי כדאי לדון בה מחדש.
יעל גרמן: אפשר לשנות אותה.
יעל גרמן: כל עוד שלא משנים אותה זו ההחלטה.
<ברקת שיף קרן: מכיוון שרופאים באופן מוחלט, ואני מייצגת אותם, באים ממקום של שמרנות, יכול להיות שהשמרנות הזאת עומדת בעוכרי החולים.
<ברקת שיף קרן: אחד הדברים שבזה זה בא לידי ביטוי זה המינונים שנקצבים לחולים והמינונים לא מספיקים לחולים.
<ברקת שיף קרן: עובדה, מאחורייך יושבים אנשים שהמינון הוא זה שקובע את זה שחייהם הם לא חיים טובים.
יעל גרמן: קטונתי מלדבר על מינונים.
תמר זנדברג: אבל למה רופא שלא ראה את החולה הוא עדיף על רופא שהוא הרופא המטפל של החולה?
תמר זנדברג: זאת הנקודה שעומדת כאן במוקד הדיון והיא לא - - -
מאיר כהן: אני מבקש לדבר, להתפרץ?
אלי אלאלוף: אתה ממושמע.
אלי אלאלוף: אתה חבר שלי בנוסף לכול, ואתה מהדרום, עוד יותר.
אלי אלאלוף: ברשותך, לפני שתיקח, נבקש מדנה בר און התייחסות אישית.
אלי אלאלוף: אני מבקש לא להפריע לה.
<דנה בר און: אני מודה לך, כבוד היושב ראש, על זכות הדיבור.
<דנה בר און: אני מודה לנוכחים על ההקשבה.
<דנה בר און: אני חולת ניוון שרירים גנטי מלידה, אמי חולה במחלה הזאת, דודתי ז"ל הייתה חולה במחלה הזאת, בן דודי שגדול ממני בשנים ספורות חולה גם הוא במחלה הזאת וכרגע מצוי במוסד סיעודי.
<דנה בר און: אני חייתי חיים מלאים עד לפני ארבעה חודשים, אני עומדת לסיים תואר ראשון, אני מנהלת חיי חברה, אני מנהלת חיי תרבות, לימודים, זוגיות, כל מה שכרוך בכך.
<דנה בר און: הסיבה היחידה לזה היא כי בינואר 2008 כשכלו כל הקיצין והמחלה שלי הביאה למצב שכבר נזקקתי למכשירים התחלתי ליטול קנביס רפואי במינון גבוה תחת השגחתו של הנוירולוג שלי דאז, פרופ' שדה.
<דנה בר און: התחלתי במינון נמוך, כאשר ראינו את ההשפעה החיובית אך לא מספקת ולא מקיפה ולא מאריכת זמן שהמינון הנמוך סיפק העלינו אותו למינון גבוה יותר ודי מתחילת הדרך עמדתי על מינון של 180 גרם לחודש כאשר אינני נוטלת אף תרופה אחרת למחלתי, לא להתקפי כאב, לא לרעידות, לא לדקירות, לא לחוסר יכולת לאכול, כיוון שבית הבליעה שלי מנוון, לא לחוסר יכולת לישון, לא להתכווצויות שרירים, לא לכלום, אך ורק אותה כמות של קנביס החל מינואר 2008.
<דנה בר און: מרגע שהתחלתי את הטיפול, לא רק שלא היה יותר על הפרק האפשרות לשים לי מכשירים ברגליים, שלושה חודשים אחר כך רקדתי בחתונתי.
<דנה בר און: ב-2010 כשמשרד הבריאות החליט בפעם הראשונה שהוא מסדיר את תחום הקנביס במפתיע הורידו לי את המינון מבלי להודיע לי ל-50 גרם.
<דנה בר און: כל ניסיונותיי לברר למה, עם מי, איך, עם איזה רופא דיברתם, כי עם הרופא שלי הם לא דיברו, עלו בתוהו.
<דנה בר און: לקח לי שלושה חודשים להעלות את המינון, אבל אך ורק ל-120 גרם.
<דנה בר און: עוד שלושה חודשים, אם אני לא טועה אפילו חצי שנה, להחזיר חזרה למינון של 180 גרם.
<דנה בר און: בתקופה הכוללת שבה הייתי על המינון החסר המצב שלי הידרדר למצב כפי שהוא כרגע, כשבפעם השנייה החליטו לשחק איתי, אפרופו בריאות, והורידו לי את המינון שוב, לפני ארבעה חודשים.
<דנה בר און: כבר פעמיים בחמש שנים משרד הבריאות מחליט שהוא יודע טוב יותר מה נכון לי מאשר הנוירולוגים שעוקבים אחריי.
<דנה בר און: זאת כאשר כרגע זאת הפעם הראשונה שד"ר דור בכלל מעז להסתכל עליי בפומבי.
<דנה בר און: בפעם הקודמת, כשהוא ראה אותי בפעם הראשונה בפומבי, זה היה בוועדת הסמים של שבוע שעבר.
<דנה בר און: ד"ר דור מעולם לא בדק אותי, ד"ר דור מעולם לא פגש אותי באופן אישי, ד"ר דור חתום על הורדת המינון שנעשתה ברישיון שלי ועל הכפשת שמי בתקשורת מזה ארבעה חודשים.
<דנה בר און: בכל פעם שפנו אליו בתקשורת ושאלו 'מדוע הורדת לדנה את המינון בלי התייעצות עם הרופא שלה?', התשובה תמיד הייתה 'לא ניתן לצרוך מינון כזה גדול'.
<שלומי סנדק: זה כמובן לא נכון.
<דנה בר און: לא רק שכמובן זה לא נכון, צודק שלומי, זה מוכח גם מחקרית שזה לא נכון, כי לצורך העניין הוא חייב לבדוק ספציפית את מידת הספיגה שלי האינדיבידואלית את החומר כדי לקבוע את הטענה הזאת, אלא שעובדתית אמרת מקודם, פרופ' אפק, שאי אפשר לקבוע על סמך מקרה פרטני, זה לא נכון להזכיר שמות.
<דנה בר און: אז קודם כל כבר מראש, כבוד היושב ראש, אני מוותרת על החיסיון שלי, שלא יהיה ספק, דבר שני, זה שנמצאים כאן בחדר דנה ובן וגיל, זה לא כי יש רק דנה ובן וגיל, דנה בארבעת החודשים שהיא נלחמת על חייה נחשפה למאות, מאות ואני לא מגזימה, יש לי רשימה בבית, מאות חולים שנמצאים במצב זהה, מצב שהם עומדים לפני כריתת איברים.
<דנה בר און: לא, אני לא מגזימה, אנשים שעומדים כרגע לפני כריתת מעי כי אין להם מספיק קנביס כדי לאכול, כדי שהדלקת תעבור, כדי שהם יוכלו לאכול.
<דנה בר און: אנשים שנמצאים כרגע לפני כריתה של רגל, כי יש להם נמק דלקתי שלא עובר.
אלי אלאלוף: דנה, תודה.
<דנה בר און: אני מתנצלת, אדוני, אני אקצר בדבריי.
<דנה בר און: יש כרגע כמות אדירה של אנשים שחייהם בסכנה משום הורדת המינון השרירותית שנעשתה כאן.
<דנה בר און: ואני מדגישה שרירותית, כיוון שאיש לא התייעץ עם ד"ר דבי, הנוירולוג המטפל שלי טרם הורדת המינון, ד"ר דור, ואתה יודע שאני צודקת.
<מיכאל דור: אבל אחרי זה כן.
<דנה בר און: אחרי זה כן, ועדיין אתה יודע שהוא תומך בי כרגע ויש לי מסמכים - - -
אלי אלאלוף: תודה, דנה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, דנה, לזכותך ייאמר, בעקבות ההתערבות שלך אנחנו, אם יסכימו חבריי חברי הכנסת, נקיים דיון נוסף, כי אני חושב שזה טוב שנשמע אותך יותר ממה שכרגע.
<דנה בר און: אני מתנצלת, אני מתקשה לשמוע אותך, כבוד היושב ראש.
אלי אלאלוף: אני אומר שאנחנו נקיים דיון נוסף מיד במושב החורף הקרוב בישיבות הראשונות, כדי לשמוע יותר אנשים שסובלים מהמצב הנוכחי.
<דנה בר און: אני אודה לך.
<דנה בר און: אני יכולה לסיים את דבריי, כבוד היושב ראש?
אלי אלאלוף: אני מתנצל מראש, כי אנחנו כבר גלשנו בזמן.
אלי אלאלוף: יש לנו - - -
<דנה בר און: משפט אחד.
אלי אלאלוף: דנה, בבקשה, אני לא יכול, קשה לי להפסיק אותך, שתדעי.
אלי אלאלוף: מאוד קשה לי, היו לי ויכוחים ככה בפרוזדורים עם ינון ולא הבנתי אותו, עכשיו אני מבין.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, אנחנו נקיים דיון, אנחנו נשתדל גם לקיים דיונים בין המושבים כדי להתכונן טוב יותר.
אלי אלאלוף: אני מודה שבשבילי ההכנה לא הייתה מספיקה, אבל נעשה את זה בתיאום עם כמה חברים, ודאי עם משרד הבריאות ועוד כמה אנשים, נקיים דיון ביניים כדי לבוא מוכנים יותר.
אלי אלאלוף: בן, אני מבקש, בקיצור רב, כי אני יודע כמה אתה סובל וכמה היה קשה לך לבוא, אז רק כמה מילים.
<בן לביא שחם: אני באמת אנסה לקצר.
<בן לביא שחם: אני רוצה לספר בכמה מילים את הסיפור שלי בתקווה שאני אצליח לגעת - - -
<וילמה מאור: תציג את עצמך לפרוטוקול.
<בן לביא שחם: קוראים לי בן לביא שחם, אני מטופל בקנביס רפואי, וכמו שאמרתי, אני מקווה שבעזרת זה שאני אספר את הסיפור שלי בקצרה אני אעזור לכם להבין טיפה יותר טוב את המציאות שאנחנו מתמודדים איתה.
<בן לביא שחם: כמו שהם הזכירו פה, אני מתמודד עם מחלת מעי דלקתית בשם קרוהן ולפני ארבע שנים אני הגעתי למצב, אחרי שהטיפולים הקונבנציונליים לא הצליחו לעזור לי, לנקודה ששקלתי 39 קילו בגובה שלי, של 1.86 מטר.
<בן לביא שחם: לא יכולתי לאכול כלום במשך שבועות והייתי במצב שרופא המשפחה שלי הסתכל לאבא שלי בעיניים ואמר לו 'תקשיב, אני מצטער, אבל אני מפחד שהבן שלך יגיע למצב של קריסת מערכות', כי באותה נקודה זה לא רק ששקלתי 39, גם הידרדרתי בקצב מסחרר.
<בן לביא שחם: כמו נס מאלוהים, הגענו לרופאה מסוימת שהתחילה לעזור לי ובעזרת הטיפול בקנביס בלבד, אחרי ארבע שנים, הגעתי למצב שבשנה שעברה שקלתי 56 קילוגרמים ונרשמתי לאוניברסיטה, למדתי לפסיכומטרי לבד בבית, נרשמתי, התקבלתי ללימודים באוניברסיטת בן גוריון.
<בן לביא שחם: טעמתי את החופש כבר.
<בן לביא שחם: בניגוד לאותן ארבע שנים, בהם לא יכולתי לאכול דברים מוצקים, יכולתי להזין את עצמי רק עם מרק עוף נוזלי ועם כל מיני תוספי רפואה רפואיים, אז הגעתי למצב שתודה לאל היה שיפור כזה במצב שהתחלתי לאכול קוסקוס ולחמים מקמח מלא וממש אוכל רגיל והתחלתי לעסוק בפעילויות ספורט כל היום.
<בן לביא שחם: ממש טעמתי את החופש.
<בן לביא שחם: באותה נקודה הרופאה שלי ביקשה העלאה שתעזור למעי שלי להתמודד, באותם קטעים שהם רגישים מאוד במעי והיו מודלקים בעבר, כדי לעזור להם בעצם לעכל ולספוג את כל המזונות המורכבים האלה.
<בן לביא שחם: באותה נקודה נתקלנו בהתנגדות עזה מצד היחידה פה שאחראית על זה.
<בן לביא שחם: אני גם רוצה לשים סייג לדברים שלי ולציין פה שגם חברת הכנסת גרמן וגם ד"ר דור בעצמו סייעו לנו המון והוא עזר לי, לולא עזרתו הייתי נופל על הפרצוף.
<בן לביא שחם: זו הדרך הכי טובה שאני מצליח לתאר את זה, המון פעמים, כתוצאה מסבכים בירוקרטים שיש במערכת הזאת, והוא עזר לנו המון פעמים מול הספקים עצמם.
<בן לביא שחם: כיום, במשך שנה שלמה אנחנו מנסים לקבל את אותה העלאת מינון והמצב של היום השתנה לחלוטין.
<בן לביא שחם: לפני שנה אנחנו ביקשנו העלאה של 20 גרם וביקשו מהרופאה שלי - - -
<מיכאל דור: אנחנו לא ביקשנו.
<בן לביא שחם: הרופאה שלי ביקשה העלאה של 20 גרם.
<בן לביא שחם: הרופאה שלי היא גסטרולוגית, מנהלת מחלקה בבית חולים הלל יפה בחדרה, בזמנו היא הייתה בהדסה.
<בן לביא שחם: היא ביקשה העלאה וחיכינו חודש, חודש וחצי, אני לא זוכר בדיוק כמה זמן זה היה, ובתגובה התקבל מכתב שמבקש נימוק מפורט.
<בן לביא שחם: אני מבחינתי התקשרתי באותו רגע לרופאה, כדי לנסות לקבוע עוד תור להביא את המכתב המפורט ולצערי היא טסה לארצות הברית, לעשות את הפרופסורה.
<בן לביא שחם: אז נתקעתי במשך חצי שנה כשלא הייתה לי אפשרות להביא להם את המכתב המפורט שהם ביקשו וכל סוף חודש היה נשאר שבוע שלא הייתה לי אפשרות לאכול.
<בן לביא שחם: אז צנחתי בקצב מהיר, 3 קילוגרם לאורך חצי השנה הזאת, ואחרי חצי שנה כשביקרתי אצלה כדי להביא את המכתב הזה, קיבלתי את המכתב המפורט, שלחתי אותו והפעם לא רק שלא אישרו אותו, גם העבירו אותי ספק, בניגוד לבקשה המוחלטת שלי, כך שהתחלתי לקבל תרופה שלא מתאימה לי.
<בן לביא שחם: אם לפני כן לא הייתי יכול לאכול רק בשבוע האחרון - - -
אלי אלאלוף: יש לכם גם כוח לבחור את הספק?
<בן לביא שחם: רק שנייה אחת, בבקשה.
<בן לביא שחם: אם לפני כן, לפני שהעבירו אותי ספק - - -
<וילמה מאור: למה שינית ספק?
<בן לביא שחם: לא, אני לא ביקשתי, אני ביקשתי במפורש להישאר באותו ספק והעבירו אותי כנגד הבקשה שלי.
<בן לביא שחם: כתוצאה מזה התחלתי לקבל זנים שלא ממש מתאימים לי, אז הם עזרו לי עם הכאבים ברמה מסוימת אבל הם לא עזרו לי לאכול ומאז הפסדתי עוד 4 קילוגרם.
<בן לביא שחם: תדעו שהגעתי לכאן אחרי צום של יומיים.
<בן לביא שחם: בשנה האחרונה הפסדתי 6 קילוגרמים, עכשיו אני שוקל 49 קילו וכשאני יוצא מפה אין לי תרופה, אין לי איך ללכת, אני לא יכול לאכול, אני לא אכלתי יומיים ואין לי מה לעשות.
<בן לביא שחם: אתמול אמרתי להורים שלי, 'תעזרו לי, אני מתפלל לאלוהים שיהיה לי קצת תרופה', כי רציתי לבוא לפה ולהיות מסוגל להגיד לכם את הדברים האלה.
<בן לביא שחם: אמרתי להם מראש שאני יודע שלא יהיה לי מספיק תרופה לאכול וכבר לא אכפת לי, אני חייב לבוא להשמיע את הדברים שיש לי להגיד כדי שזה ייגמר.
<בן לביא שחם: ורציתי לדבר.
<בן לביא שחם: דבר אחרון, רציתי להתייחס לדברים שאמרתם לפני כן.
<בן לביא שחם: שאתם באמת, כבוד היושב ראש, דיברתם כולכם פה על החוק, אני רציתי להגיד לכם שעכשיו באמת החיים שלי תלויים פה על הכף, כתוצאה מהסבך הבירוקרטי שיש בין הרופאים שמטפלים בי לרופא שאחראי על החתימה של האישור הזה.
<בן לביא שחם: אני לא יודע, החוק, אני מכבד לגמרי את החוק, אבל הייתה תקופה שבארצות הברית לאנשים כהי עור היה אסור לשבת בקדימה של האוטובוס, עד ששינו את זה כי - - - אני לא יכול יותר, אדוני היושב ראש.
<בן לביא שחם: אני עכשיו - - -
<קריאה: זה היה - - - למשטרה.
<בן לביא שחם: תודה רבה לכם.
אלי אלאלוף: אני מבקש, תשמור על איפוק,
<קריאה: שלומי נתן מהחומר ש - - -
אלי אלאלוף: אני מבקש, ההתנהגות שלך לא הולמת.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לך שההתנהגות שלך לא הולמת.
<קריאה: אתה שמעת אותו, אין לו תרופה.
מאיר כהן: זה לא בסדר.
<קריאה: זו עבירה על החוק.
אלי אלאלוף: למרות שהכוונה טובה, ההתנהגות לא הולמת.
<בן לביא שחם: אבל מי שעבר פה על החוק זה לא הוא וזה לא אני.
<בן לביא שחם: זה אני עכשיו - - -
אלי אלאלוף: בן, אל תקלקל, בבקשה.
אלי אלאלוף: לשבת, בבקשה.
דניאל עטר: אני חושב שכדאי מאוד שהאורחים כאן יכבדו את הדיון שמתקיים בוועדה.
דניאל עטר: לא יכול להיות שבזמן שאתה מקשיב לדברי מי שקיבל את רשות הדיבור יתנהל כאן ויכוח כאילו יש פה שני צדדים שנלחמים ברקע של הוועדה.
דניאל עטר: זה מאוד מאוד חשוב, מאוד מאוד משמעותי, ואני קודם כל מברך אותך על ההחלטה שלך לקיים כאן דיון נוסף.
דניאל עטר: אני חושב שהגיע הזמן באמת לקחת את זה צעד קדימה ולחייב את המדינה להתייחס בצורה קצת שונה לכל התהליך הזה.
דניאל עטר: טוב שמתקיים דיון, אבל הוא לא יכול להתקיים כשברקע יש כאן זמזומים מאיימים אחד כלפי השני.
אלי אלאלוף: אני מבקש את חבר הכנסת מאיר כהן, אחר כך אנחנו נבקש ממשרד הבריאות לעבור לסיכום שלו, שהוא סיכום זמני.
אלי אלאלוף: אנחנו לא מסכמים היום.
אלי אלאלוף: בשם חברי הכנסת, אנחנו לא נסכם היום את הדיון.
אלי אלאלוף: מאיר, בבקשה.
מאיר כהן: אני דוחה את הפרובוקציה שהייתה כאן.
<קריאה: הילד צריך לאכול.
מאיר כהן: אני הרבה יותר גרוע מאלי.
מאיר כהן: זו הייתה פרובוקציה מחוצפת.
מאיר כהן: הדבר השני, אני חוזר על מה שביקשתי ולהערכתי אני חוזר, אדוני היושב ראש, זה עקב האכילס של כל הסיפור, מה השיח שמתנהל בין רופאי המשפחה ועד כמה הם סוברנים ועד כמה אתם מקבלים אותם כאנשי מקצוע לבין המערכת שלכם.
מאיר כהן: זה העניין.
מאיר כהן: אני מבקש עד שעה 12:00 לקבל תשובה.
מאיר כהן: יש באמתחתי עשרות מכתבים של רופאי משפחה שטוענים שמגיעים אנשים חולים, הם ממליצים וההמלצה שלהם מתנפצת.
מאיר כהן: אז אני מבקש להחזיר אתכם לזה, תענו לי, בבקשה.
אלי אלאלוף: הערה אחת של הרשות למלחמה בסמים.
<איתן גרוני: שמי איתן גורני ואני המנכ"ל בפועל של הרשות למלחמה בסמים.
<איתן גרוני: אנחנו הרשות, עוד ב-2006 הוצאנו נייר עמדה של הרשות שבו אנחנו אמרנו שאנחנו תומכים, ודאי לא מתנגדים, לכל האמור בשימוש בקנביס למטרות רפואיות.
<איתן גרוני: אני מדגיש, קנביס למטרות רפואיות כי אין שני קנביס, אין קנביס למטרות רפואיות וקנביס לא, זה אותו קנביס, אלא שמשתמשים בו למטרות רפואיות.
<איתן גרוני: ואז אנחנו אמרנו שאנחנו בעד, כבר ב-2006.
<איתן גרוני: אבל אנחנו אמרנו שהאחריות לנושא היא אחריות של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: יופי, אז תרשה לנו לעבור למשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: בבקשה, משרד הבריאות.
<איתן גרוני: תן לי.
<איתן גרוני: זה לא פייר שאתה - - -
אלי אלאלוף: כשמבינים משהו מבינים אותו גם מהר.
<ארנון אפק: טוב, קודם כל תודה רבה לכולם.
אלי אלאלוף: הייתי רוצה, ברשותך, פרופ' אפק, שגם ד"ר דור יענה.
<ארנון אפק: אני אגיד כמה מילים ואז כמובן ניתן לד"ר דור, שבאמת נושא בחלק גדול מהמשימה.
<ארנון אפק: אז קודם כל אנחנו כולנו רואים עד כמה הנושא הזה טעון ורגיש ואיפה שהוא משרד הבריאות נמצא כאן בחזית.
<ארנון אפק: אנחנו רוצים שהמוצר הרפואי, והמילה הנכונה במדינת ישראל היא המוצר הרפואי הזה, ישרת וייתן מענה רפואי למי שזקוק לו.
<ארנון אפק: זה תפקידנו ועל כך אנחנו עובדים.
<ארנון אפק: כל המנגנון הגדול הזה, שנותן מענה ל-22,500 איש, נועד כדי לעזור לאנשים על בסיס התוויות רפואיות כי אנחנו רופאים ואנחנו יודעים לעבוד רק בדרך הזאת, על בסיס מה שקבוע וידוע בספרות העולמית.
<ארנון אפק: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו כאן, אני חושב שהם הבסיס לעשייה הרפואית שלנו והיא נותנת מענה.
<ארנון אפק: אפשר תמיד לשפר, אדוני היושב ראש, ובהחלט שמנו בבקשה לתקציב תוספת אמצעים כדי שנוכל לקצר את לוח הזמנים ולתת מענה יותר טוב.
<ארנון אפק: אבל מעבר לכמות הגדולה, תמיד ישנם המקרים הספציפיים ושמענו, וכבני אדם, הם תמיד מקרים שכואבים ללב לכולנו ולכן בדברים האלה אנחנו מנסים, ויכול להיות שיש לנו מקום להשתפר, אני תמיד חושב שאנחנו כמערכת צריכים להקשיב ולהשתפר ולתת יותר מענה למקרים היוצאים מן הכלל, הבודדים.
<ארנון אפק: אם יש יותר, אולי לעשות יותר ועדות ערר כאלה כמו הוועדה שכרגע דיברתי עליה, בראשותו של המשנה למנכ"ל, ואני יודע שיש לך גישה אישית שם כמענה לחלק מהדברים שנאמרו.
<ארנון אפק: יכול להיות שאם אנחנו מקשיבים, ואני מקשיב למה שקורה כאן, שנצטרך באמת לעשות באותם מקרים חריגים שלא מקבלים מענה רגיל, ועדות כאלה כדי לעזור לאנשים.
תמר זנדברג: למה לא לעבור לשיקול דעת רפואי של רופא מטפל?
<ארנון אפק: כי זה לא תרופה.
אילן גילאון: זה לא תרופה?
אלי אלאלוף: בוא נקבל את המשך התשובה.
אלי אלאלוף: ד"ר דור, בבקשה.
<קריאה: לא, אבל באמת שנשמע תגובה להערה של תמר, הערה במקומה בהחלט.
<מיכאל דור: אני אתחיל מזה.
<מיכאל דור: צוין בצורה מאוד מאוד מדויקת שהחומר על פי החוק היום איננו תרופה.
<מיכאל דור: אנחנו בראשיתו של תהליך, ואנחנו מובילים אותו, של מעבר מחומר אסור על פי חוק לתרופה.
<מיכאל דור: זה תהליך שאנחנו דוחפים אותו כל הזמן.
ינון מגל: איפה זה נמצא?
אלי אלאלוף: מה עושים כדי להפוך את זה לתרופה?
<מיכאל דור: ברגע שייצור יהיה על פי קריטריונים ובתהליך - - -
אלי אלאלוף: מי יוזם דבר כזה?
תמר זנדברג: מה אתם עושים כדי להוביל את זה?
תמר זנדברג: ואיך?
תמר זנדברג: מה הפעולות שאתם עושים?
אלי אלאלוף: כמה זמן אמור לקחת כדי להפוך את זה לתרופה?
אלי אלאלוף: מה התהליך?
<יובל לנדשפט: אנחנו מערבבים פה בין שני דברים, בין המצב הרפואי שהוא נכון ועושים את הכול כדי לפתוח ואומרים - - - מאז שעשינו את נוהל 106 נפתחו הנתיבים ויותר ויותר מטופלים יכולים לגשת.
<יובל לנדשפט: נכון, לחלקם יש ועדות ערר ובאותם מקרים נקודתיים גם הן נפתחו, דנה דיברה איתי, נפגשה איתי.
<יובל לנדשפט: היום במקרה ש - - -
<דנה בר און: סליחה, סליחה, דנה פגשה את יובל לנדשפט בניגוד לרצונו בכנס חברתי.
<דנה בר און: יובל לנדשפט סירב לפגוש את דנה.
<דנה בר און: לפרוטוקול.
<יובל לנדשפט: אני לא רופא ולכן דנה זומנה לוועדה אישית, אבל זה הצד הרפואי - - -
תמר זנדברג: למה הרופא המטפל שלה לא יכול להפעיל את שיקול דעתו?
תמר זנדברג: תתייחסו לזה.
<יובל לנדשפט: אנחנו מערבבים פה נושא אחר לחלוטין.
<יובל לנדשפט: כולם רוצים שקנביס יהיה תרופה, גם אנחנו.
<יובל לנדשפט: מוצר דומה ככל האפשר לתרופה - - -
אלי אלאלוף: מה צריך לעשות כדי שזה יהיה?
<יובל לנדשפט: על מנת לייצר תרופה, יש לה המון פרמטרים מובנים מאוד, סדורים מאוד.
<יובל לנדשפט: הרי היום אומרים, למה שהקנביס לא יחולק בבתי המרקחת?
<יובל לנדשפט: זו כוונתנו ואנחנו פועלים לשם.
<ארנון אפק: תהליך ההסדרה - - -
<מיכאל דור: תהליך הייצור של תרופה - - -
<יובל לנדשפט: תהליך ההסדרה נעצר.
<יובל לנדשפט: בית המשפט העליון, על ידי מספר מגדלים - - -
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, תפסיקו לצטט כל הזמן את מי שלא נמצא - - -
<יובל לנדשפט: לא, אני רק אומר מה קורה - - -
דניאל עטר: אני רוצה לשאול אתכם, אתם אחראים על הטיפול הזה?
אלי אלאלוף: על תהליך ההסדרה של הקנביס, כולל להפוך אותו לדבר נגיש לפי - - -
<יובל לנדשפט: זה מוצר רפואי - - -
<מיכאל דור: - - - שהיא יכולה להיות בבתי מרקחת.
אלי אלאלוף: אתם יכולים לעשות לנו תכנית עבודה כדי ל - - -
דניאל עטר: לוחות זמנים.
יעל גרמן: אלי, יש תכנית מפורטת.
<יובל לנדשפט: יש מכרזים קיימים להוצאתם לפועל, אלא מאי?
<יובל לנדשפט: נדרשנו לעצירה במשיכת הנדברקס על ידי בעלי אינטרסים כאלה ואחרים.
תמר זנדברג: זה לא רציני, אני מצטערת.
תמר זנדברג: בית המשפט, אם כבר, שלח את המדינה לתת את עמדתה איך היא מסדירה את הנושא בחוק ולא בתחום מנהלתי במשרד הבריאות, כי בית המשפט הבין שהנושא גדל הרבה מעבר ליכולת של מחלקה פרטית להתעסק איתו.
אלי אלאלוף: אני מפסיק את הישיבה לחמש דקות.
אלי אלאלוף: כל מה שייאמר עכשיו זה מיותר, זה לא יהיה בפרוטוקול.
אלי אלאלוף: אתם רואים?
אלי אלאלוף: יש גם טכניקות, בריוניות, לא יפות.
אלי אלאלוף: למה אתם מחייבים אותנו להגיע לזה?
אלי אלאלוף: תמר, חברת כנסת, תני דוגמה קצת.
תמר זנדברג: אני מנסה לקבל תשובה.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש.
אלי אלאלוף: כל מה שאת אומרת לי עכשיו זה לא בפרוטוקול.
תמר זנדברג: אתה ביקשת ממני לשים המלצה לדיון, אמרתי איפה נמצא הדיון ומאז אנחנו שעה וחצי ועדיין לשאלה הזאת לא התקבלה תשובה.
<ארנון אפק: יש כאן תהליך שלם של הסדרה.
<ארנון אפק: אכן בית המשפט אמר את דברו ואנחנו מכבדים כמובן את בית המשפט, לכן אנחנו כרגע בדיונים איך להתמודד עם מה שהוא אמר ולפעול בדרך הנכונה להסדיר.
אלי אלאלוף: יש לוח זמנים?
<ארנון אפק: לא, אנחנו נצטרך לתת תשובה בבית משפט.
אלי אלאלוף: ברשותך, פרופ' אפק, בהתחלת אוקטובר אם נקיים דיון, מה אתם יכולים להביא לנו לקראת הדיון הזה?
ינון מגל: מה ההמלצה שלכם?
<ארנון אפק: לנו הייתה תכנית מאוד מאוד מסודרת שהוכנה גם בהחלטת ממשלה.
<ארנון אפק: בא בית משפט ואמר את דברו ואנחנו עכשיו צריכים לראות איך אנחנו - - -
אלי אלאלוף: מה אמר בית המשפט?
יעל גרמן: לשקול להעביר את זה לחוק.
יעל גרמן: שהתכנית הזו תהיה חוק.
<ארנון אפק: שיהיה חוק.
תמר זנדברג: הוא ביקש מהמדינה להסדיר את הנושא בחוק.
אלי אלאלוף: פרופ' אפק, ברשותך, באוקטובר, בהתחשב במה שאמר בית המשפט ומה שאתם עושים, עם מה אתם יכולים לבוא לדיון ב-15 באוקטובר בערך, יום קדימה או אחורה, לדיון שיהיה משמעותי יותר ובנוי יותר?
אלי אלאלוף: מה אפשר לקבל מכם?
<ארנון אפק: אדוני יושב הראש, קודם כל יש לנו תכנית סדורה, קיימת.
אלי אלאלוף: אז ב-15 מה תביאו לנו?
<ארנון אפק: אני אבקש מעורכת דין שרונה עבר-הדני לענות לך, כי זו סוגיה משפטית.
<ארנון אפק: אני לא יודע להגיד לך, יש בית משפט שאומר - - -
אלי אלאלוף: אז תגידו לנו מה אתם תביאו לנו ב-15 באוקטובר?
<שרונה עבר-הדני: כפי שפרופ' אפק ציין מספר פעמים וגם חברת הכנסת גרמן הזכירה את זה, ישנה החלטת ממשלה מפורטת, החלטה 1050.
<שרונה עבר-הדני: הממשלה חיוותה את דעתה שזה המתווה שהיא מעוניינת להתקדם בו.
<שרונה עבר-הדני: התחלנו לפעול במתווה הזה, הוגשה עתירה נגד החלטת הממשלה הזו.
<שרונה עבר-הדני: העתירה הזו מתנהלת תלויה ועומדת וב-27 במאי בית המשפט העליון ביקש שהנושא יובא בפני סגן השר ושר האוצר שישקלו מחדש את ההחלטה בנקודות מסוימות כמפורט בהחלטת בית המשפט.
<שרונה עבר-הדני: ובין השאר, כפי שחברת הכנסת זנדברג ציינה, האם נכון שהמתווה הזה ייעשה בשיטה הזו או שיש צורך בחקיקה.
<שרונה עבר-הדני: בית המשפט ביקש לבדוק את המתווה לגופו, המתווה עצמו, בחקיקה או בדרך אחרת, וביקש שהנושא יובא לשקילה נוספת וכך אנחנו עושים, כהחלטת הממשלה.
אלי אלאלוף: זה אומר שמה?
אלי אלאלוף: זה אומר שהיום מה עשיתם כדי לעמוד בדרישה של בג"צ?
<שרונה עבר-הדני: זה הובא בפני הנוגעים בדבר, סגן השר ושר האוצר, יחד עם כל שאר המשרדים השותפים והנוגעים בדבר, משרד המשפטים, המשרד לביטחון פנים, משרד החקלאות - - -
אלי אלאלוף: ואתם מרגישים שזה מתקדם?
<שרונה עבר-הדני: אני כפקידה קטונתי מלקבל החלטות ממשלה.
אלי אלאלוף: לא, את כפקידה שעוקבת אחרי התהליך?
אלי אלאלוף: זה עובר התערבות נוספת?
אלי אלאלוף: אפשר להתערב?
<שרונה עבר-הדני: צריך להביא לפה את כל הנוגעים בדבר.
אלי אלאלוף: ברשותך, אני אנצל את ההערה של יעל, היא נראית לי מאוד מאוד, אם אתם לא יכולים, אנחנו נעשה הכול שבמחצית אוקטובר נזמין את כל האנשים, השרים וסגני השרים, הרלוונטיים לדיון פה.
ינון מגל: אבל אם המלצתם היא להפוך את זה לתרופה, זה יכול להיות חקיקתי, לא בבית המשפט, הכנסת יכולה - - -
תמר זנדברג: בית המשפט ביקש מהמדינה להביא בפניו תוך 60 יום, שאגב כמה מהם עברו כבר?
תמר זנדברג: רובם כבר לדעתי עברו, את החלטתה, כאשר בית המשפט המליץ שנושא כל כך משמעותי וגדול לא יכול להיות ביחידה מנהלתית בתוך המשרד אלא עליו לעבור לחקיקה ראשית.
תמר זנדברג: זאת אמירת בית המשפט.
ינון מגל: בית המשפט אומר שזה צריך להיות בחקיקה.
ינון מגל: לכן אני שואל מה עמדתם, האם זה צריך לעבור לתרופה?
ינון מגל: האם פרופ' אפק חושב שזו צריכה להיות תרופה?
אלי אלאלוף: כן, הערה.
<משה בר: קודם כל אני מודה ליושב ראש.
<משה בר: שמי משה בר ואני יושב ראש עמותת תנו יד לחירש ונכים למען נכים ויש לי פה חילוקי דעות עם כל הרופאים ועם כולם.
<משה בר: אני רוצה רק להגיד דברים שקורים בשטח.
<משה בר: עשרות נכים לא יכולים להגיע לקנביס, כי הם צריכים ללכת לרופאים פרטיים, שזה עולה אלפי שקלים, הם מגיעים לרופאים של בתי חולים והם לא מעוניינים לקבל אותם וכתוב בגדול שלט 'פה לא תקבלו קנביס'.
<משה בר: רופאים אחרים שממליצים, לא מקבלים את ההמלצות שלהם, כמו רופאי סוכרת, או אורתופדים, נוירולוגים, כולם ממליצים ולא מקבלים וזה נהפך להיות סחר של רופאים פרטיים ולמי שלא נמצאת הפרוטה בכיסו הוא יכול לחלום.
ינון מגל: או פרוטקציה, או קשרים.
<משה בר: או פרוטקציה.
<משה בר: אפילו מבקר המדינה פנה אליהם, עבורי, אני, אני פה שיושב פה בכיסא גלגלים, מבקר המדינה פנה אליהם ולא נענו לשום דבר.
<משה בר: כל מה שהם אומרים פה זה לא נכון.
<משה בר: הם אומרים יש צוואר בקבוק, אין מספיק אנשים ויש זה.
<משה בר: אני רוצה לציין את חברת הכנסת יעל גרמן, כשהיא הייתה שרה הייתי מביא לה כל שבוע תיקים של אנשים שצריכים לקבל, היא הייתה לוקחת את זה אישית ומטפלת.
<משה בר: אני חושב שפה צריך לעשות שינוי בכל הדברים האלה.
<משה בר: לא ייתכן שישנה חבורה של רופאים שתחליט עבור עם ישראל מה לעשות, עם כל הכבוד שאני נותן להם.
<משה בר: התרופות האחרות הרבה יותר מסוכנות, אנשים מגיעים עם התקפי לב לתרופות, יש להם הרבה מאוד דברים, מי הם שיחליטו מה החולה צריך?
אלי אלאלוף: אוקיי, יש פה נושא לא פחות כבד לישיבה הקרובה.
אלי אלאלוף: אני חייב לסכם.
מאיר כהן: אלי, היות שיש לנו עוד שלושה חודשים עד שניפגש, השאלה הזאת של מה יכולים היום רופאי המשפחה לעשות, למה אתם לא עונים?
<ארנון אפק: אנחנו נענה דבר פשוט.
<ארנון אפק: מבחינתנו רופאי משפחה יעברו קורס, כמו שעשינו בריטלין, אין לנו בעיה שמי שעבר את הקורס - - -
תמר זנדברג: אתם יזמתם קורס כזה?
תמר זנדברג: איפה הקורס?
ינון מגל: תנו לו לדבר, זה לפרוטוקול.
ינון מגל: בבקשה.
<ארנון אפק: אני עונה.
<ארנון אפק: שאלתם שאלה, אני עונה תשובה לפרוטוקול.
<ארנון אפק: משרד הבריאות מוכן, בהינתן ביקוש לקורס הזה, לעשות קורס כדי להכשיר - - -
אלי אלאלוף: תפרסם את זה, יבואו בהמוניהם, מי שרוצה.
<ארנון אפק: - - - גם רופאי משפחה לתת.
<ארנון אפק: אנחנו מכבדים רופאי משפחה ומאוד מאוד מעריכים את שיקול דעתם בכל נושא ונושא, לרבות זה.
<ארנון אפק: רק צריך הכשרה.