GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לאוניד אידלמן: - - - רופאי משפחה - - -
<ארנון אפק: הנה, ביחד עם ההסתדרות, נפרסם למי שמעוניין.
ינון מגל: ברשותך, כבוד היושב ראש, משפט אחד אני רוצה להגיד.
ינון מגל: אל"ף, לגבי הכמות, שאמרו שיש היום הרבה יותר.
ינון מגל: רבותיי, יהיו הרבה יותר.
ינון מגל: ה-20,000, זה לא ייגמר שם, יהיו הרבה יותר כי אתה רואה מה קורה באמת.
ינון מגל: עם כל הכבוד לדוקטורים והפרופסורים, הם לא יוכלו לעצור את המציאות והמציאות היא שאנשים צריכים את זה ויש כנראה הרבה יותר אנשים שיצטרכו ובסופו של דבר הם יקבלו כשרופאי המשפחה יוכלו לתת להם.
ינון מגל: דבר שני, אני אמרתי קודם משפט וחזרתי בי, כי אין לי שום כוונה לפגוע פה אישית, לא בגב' גרמן ולא בד"ר דור.
ינון מגל: אבל, רבותיי, מי שמגיע לתפקידים כאלה, הוא לא צריך לטפל במקרים פרטיים כמו שאני עושה וכמו שזנדברג עושה או כמו שמאיר כהן עושה או כמו שחברי כנסת עושים ואתם עושים וכל מיני אנשים עם פרוטקציות, שאני ארים טלפון לפרופ' אפק.
ינון מגל: זה לא צריך להיות ככה, בטח לא כשאת שרת הבריאות ובטח לא כשאתה ממונה על זה.
ינון מגל: כשאתה רואה שאנשים שוצפים זה אומר שיש כאן בעיה.
ינון מגל: ואתם, אנשים שמגיעים לתפקיד הזה, רבותיי, אתם לא יכולים לשבת פה ולשמוע כאלה עדויות של אנשים שמתחננים על נפשם.
יעל גרמן: אני רוצה דווקא לסיים ולבוא ולומר שהייתה כאן התקפה על הרופאים ועל משרד הבריאות.
יעל גרמן: משרד הבריאות נמצא במצב בלתי אפשרי שבו - - -
יעל גרמן: אני לא הפרעתי ואתה כל הזמן מפריע.
יעל גרמן: שבו הקנביס אינו תרופה, רופאים לא יודעים איך לרשום, למה לרשום, איזה כמות ומה הן תופעות הלוואי.
תמר זנדברג: אבל זה התפקיד שלכם, סליחה.
תמר זנדברג: אי אפשר להגיד 'משרד הבריאות', הוא זה שאמון על התחום.
יעל גרמן: גם את, תמר, כל הזמן מפריעה ואני מצטערת מאוד - - - ועכשיו אני אדבר.
יעל גרמן: זה מאוד מאוד לא פופולארי לבוא ולהגן על משרד הבריאות - - -
ינון מגל: מה קשור לפופולארי?
תמר זנדברג: אנחנו באים למשרד הבריאות - - -
ינון מגל: לא פופולארי?
ינון מגל: תראי את דנה בר און, מה הקשר לפופולאריות?
יעל גרמן: אני עומדת על כך שאני אשלים את דבריי בלי הפרעות של שני חברי הכנסת שמרשים לעצמם כל הזמן להתפרץ.
יעל גרמן: נדמה להם שהאמת אצלם, האמת לא אצלם.
יעל גרמן: משרד הבריאות נמצא, אני חוזרת ואומרת, במצב בלתי אפשרי.
יעל גרמן: הקנביס זה לא תרופה, זה לא תרופה כמו אקמול או כמו אנטיביוטיקה שכאשר - - -
ינון מגל: זה לא מה שאמר פרופ' אפק.
יעל גרמן: אני מבקשת שתיתן לי את רשות הדיבור עד שאני אוכל לומר את דבריי, כי אני חושבת שמן הראוי שאחרי כל ההשמצות יהיה את המישהו מתוך הכנסת שיגן על המשרד ועל הרופאים.
יעל גרמן: הרופאים לא יכולים לתת, וזאת התשובה לשאלה שכל אחד ביקש, אין היום התוויה.
יעל גרמן: כאשר רופא בא ומוצא לנכון לתת אנטיביוטיקה, נערכו על זה ניסויים קליניים אין סופיים, באו ואמרו לרופא, 'אתה יכול לתת את האנטיביוטיקה במינון כזה להתוויה כזו וכזו, פעולות או תופעות הלוואי הן כאלה וכאלה', אין דבר כזה בקנביס ולכן לבוא ולבקש מהרופאים, מכל רופא, שיבוא וייתן, זו בקשה בלתי אפשרית.
יעל גרמן: זה להעמיד את הרופא במצב בלתי אפשרי, זה לבוא ולומר לו, תיתן משהו שאין לך מושג מה אתה נותן, שאין על זה מחקרים, שאין על זה מחקרים קליניים.
יעל גרמן: אז אני באה כאן ובניגוד לכל המתלהמים על משרד הבריאות, אני דורשת גם את כבודם של הרופאים, אי אפשר לבקש מהם דברים שהם בלתי אפשריים.
יעל גרמן: עם זאת, ללא ספק, כן צריך לטפל באופן פרטי, ינון, וכן אם כל אחד מגיע.
יעל גרמן: זה הנושא.
יעל גרמן: כל עוד שהוא לא מוסדר.
יעל גרמן: ברגע שזה יהיה מוסדר לא נצטרך לטפל בזה.
אלי אלאלוף: לא, אני מצטער.
אלי אלאלוף: אני מודה על הדיון המאוד קשה שמציב בעיה מאוד קשה שההתמודדות בה היא לא קלה.
אלי אלאלוף: כל מי שהיום מתמודד, אני באמת מעריך, אבל זה לא יכול להימשך כך.
אלי אלאלוף: זה מצב לא תקין.
אלי אלאלוף: זה שאין מספיק משאבים, שיש התמודדות כמעט מהיד לפה של הצוותים שעוסקים בזה, זה לא אומר שזה מצב נכון לטווח ארוך.
אלי אלאלוף: אני חוזר, אנחנו נעשה שיעורי בית, יחד עם משרד הבריאות, יחד עם חברי הכנסת שימצאו לנכון, לא עם הספקים.
אלי אלאלוף: אני מזהיר, ספקים לא יקבלו פה רשות דיבור, ואם צריך, לא ניתן להם להיכנס אפילו, כי זה מה שגרמתם.
אלי אלאלוף: תנו לנו לקיים דיון ענייני.
אלי אלאלוף: אנחנו נחזור במחצית אוקטובר עם מסקנות ראשוניות לדיון בוועדה ואז נמשיך בדיון כדי להקל על המצב המאוד קשה של אלה שכרגע סובלים בצורה זו או אחרת.
אלי אלאלוף: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
אלי אלאלוף: אנחנו בשידור.
אלי אלאלוף: היום ה-7 ביולי 2015, כ' בתמוז התשע"ה.
אלי אלאלוף: השעה 09:05 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: בהתרגשות רבה אני פותח את הישיבה אחרי צוק איתן.
אלי אלאלוף: הדיון מתקיים היום ביוזמת חבריי חברי הכנסת עפר שלח ומאיר כהן.
אלי אלאלוף: תרשו לי לתת מיד את רשות הדיבור לעפר שלח.
עפר שלח: תודה רבה אדוני היושב ראש.
עפר שלח: אני יודע שעברת לילה פרלמנטרי לא קל.
אלי אלאלוף: בזכותך.
עפר שלח: היות ואני אשם, תודה רבה.
עפר שלח: זה דיון שאנחנו ניגשים אליו באמת בדחילו ורחימו ובחרדה גדולה.
עפר שלח: הוא מתקיים במסגרת ציון צוק איתן בכנסת אבל אני חושב שהיינו צריכים להגיע אליו בכל מקרה ולהגיע אליו מוקדם ולדון בו, מפני שאנחנו כאן עוסקים בדיני נפשות הכי ברורים והכי מובנים לכל אדם ואזרח.
עפר שלח: אני מברך את ראש אגף השיקום שנמצא אתנו כאן שהוא מכיר ויש לו דיאלוג ארוך אתי.
עפר שלח: יש כאן אנשים שיודעים שמתקיים שיח ער סביב סוגיית נכי וחללי צה"ל, החל מהקריטריונים וכלה – כמובן דבר אחד קשור בדבר השני – במצב של המערכת שמטפלת בהם.
עפר שלח: אני רוצה להגיד מלכתחילה שמעולם – וראש אגף השיקום יודע זאת – לא היה לי ספק ברצונה הטוב ומסירותה של המערכת ובעובדה שהמערכת הזאת באמת רואה את עצמה כמערכת שבאה לשרת את האנשים שאנחנו – וזאת קלישאת הקלישאות והיא פשוט הכי נכונה – חייבים להם יותר מכל.
עפר שלח: אני חושב, מהעיסוק הרב שלי – למי שלא יודע, אני בעצמי נכה צה"ל אבל משנים אחרות – שהתנאים בהם המערכת הזאת עובדת, התנאים הסביבתיים שלה, מביאים אותה למצב בו בסופו של דבר מי שסובל זה מי שהכי מגיע לו.
עפר שלח: אגב, אני אומר במאמר מוסגר שהייתה לי עכשיו שיחה עם אחת המשפחות השכולות של צוק איתן.
עפר שלח: למי שלא יודע, באגף השיקום הופרד נושא הטיפול בפצועים ובנכים מהטיפול במשפחות אבל אלה אחיות בתוך המערכת.
עפר שלח: יש תלונות חמורות למשל על ההודעה למשפחות, על הטקס שהיה אתמול בהר הרצל בו נכחתי, איך הודיעו לאנשים, איך הודיעו להם ברגע האחרון ואיך הודיעו להם באופן שאפילו חלקם לא יכלו להגיע.
עפר שלח: אני מציין את זה כי בעיני זה בא מאותו מקום.
עפר שלח: זאת מערכת שאם אנחנו לא נלמד להעמיד אותה על רגליה, לא נלמד לעזור לה לעמוד על רגליה, בסופו של דבר האנשים שהכי מגיע להם, האנשים בשבילם חוקקו החוקים המיוחדים, האנשים שהחברה מעניקה להם, ובצדק גמור, את המעמד המיוחד, הם האנשים שסובלים.
עפר שלח: כמה מהם הגיעו לכאן ואנחנו נשמע את הסיפורים שלהם.
עפר שלח: אני רוצה לומר באמת במשפט כי הדברים יעלו גם בתוך הדיון.
אלי אלאלוף: תרשה לי לברך על כניסת חברת הכנסת נורית קורן שהצטרפה אלינו.
עפר שלח: אנחנו ביקשנו מהמערכת נתונים על המצב, ביקשנו סטטיסטיקות, מספרים של האנשים שהגישו תביעות, שטופלו וכן הלאה.
עפר שלח: הנתונים האלה הגיעו לוועדה הבוקר.
עפר שלח: אני אומר לכם באופן אישי, מי שמכיר את עבודתי עם מערכת הביטחון, ביקשנו אותם יותר ממקור אחד.
עפר שלח: אני מצר על כך שזה הגיע רק הבוקר.
עפר שלח: אני לא מאשים את האנשים שנמצאים כאן.
עפר שלח: גם הנתונים האלה מעלים כמה סימני שאלה ואנחנו נעלה אותם בהמשך.
עפר שלח: עשינו גם מחקר משלנו.
עפר שלח: הנתונים של המחקר שלנו הם נתונים קשים מאוד אבל אני לא אציג אותם כרגע כי אני לא רוצה שניכנס לוויכוח על מספרים.
עפר שלח: אני מבקש שקודם כל נשמע את האנשים, נשמע את הסיפורים, נשמע את התגובה של המערכת ואז ניכנס לדיון כאן כי אין דיון יותר חשוב לעת הזאת, ליום הזה, מהדיון שאנחנו עומדים לקיים כאן.
עפר שלח: הייתי מבקש, אם אפשר, לתת לאנשים לדבר.
עפר שלח: הם באו לכאן בקושי לא פשוט.
עפר שלח: החשיפה היא חשיפה לא פשוטה.
אלי אלאלוף: מקובל עלי.
<אופיר אנידג'אר: אני אתחיל.
<אופיר אנידג'אר: אני רב-סרן במילואים, מ"פ בהנדסה קרבית, נפצעתי במהלך הלחימה בצוק איתן מפגיעה ישירה של טיל קורנט.
<אופיר אנידג'אר: בכוח שלי יש עוד 11 פצועים.
<אופיר אנידג'אר: אני היום נמצא בטיפול רפואי, כבר שנה, ועדיין מגיע למרכז השיקומי בתל השומר לאשפוז יום.
<אופיר אנידג'אר: את הטיפול הרפואי אני מקבל במלואו, אבל חוץ מזה לא התקדם שום דבר בתהליך אתי.
<אופיר אנידג'אר: היו לי שתי ועדות, אחת על הרסיסים בגוף ואחת על האוזניים, שעדיין לא קיבלתי תשובות מהן ולא נקבע אתן שם דבר, ויש לי עוד מספר ועדות שאני אמור לעשות אבל שום דבר לא מתקדם וכבר עברה שנה מאז הפציעה.
אלי אלאלוף: כל הוועדות הן ועדות רפואיות?
<אופיר אנידג'אר: כן.
<אופיר אנידג'אר: ועדות רפואיות.
<אופיר אנידג'אר: המשפחה שלי הייתה אתי בחודשים הראשונים עת עוד הייתי על כיסא גלגלים והייתי צריך ליווי של ההורים ואימא שלי מן הסתם הייתה צמודה אלי והפסידה ימי עבודה.
<אופיר אנידג'אר: המשפחה נפגעה קצת כלכלית ושום דבר לא נעשה בנדון, למרות כל הטפסים שביקשו שנגיש והגשנו.
<אופיר אנידג'אר: הגשנו את הכול במלואו.
<אופיר אנידג'אר: אני לקחתי על עצמי ודיברתי עם הרבה מאוד פצועים מצוק איתן וריכזתי הרבה סיפורים.
<אופיר אנידג'אר: יש אנשים שמטופלים כראוי אבל יש הרבה מאוד אנשים שבאמת נפלו בין הכיסאות והם לא מטופלים במקרים דומים לשלי ובמקרים הרבה יותר קשים משלי.
<אופיר אנידג'אר: יש אנשים שנקבעו להם דברים לא הגיוניים כמו חייל שבעצם יד ימין שלו באמת משותקת והוא לא יכול לעבוד אתה, וכך גם הרופאים אומרים, אבל בסוף בוועדה קבעו לו שהוא יכול לחזור לעבוד כרגיל כמוקדן, להרים את הטלפון ולהתחיל לדבר עם הציבור.
<אופיר אנידג'אר: אני לא מדבר על כך שנקבע על ידי רופאים שלחייל יש פוסט טראומה, שזה מקרה קטן.
<אופיר אנידג'אר: יש מקרים של חיילים, גם חיילים שלי, שפרופסורים אחרי בדיקות קבעו שמגיע להם מכשירים רפואיים כאלה ואחרים, כמו לדוגמה מכשיר שמיעה, אבל התשובה שהם קיבלו ממשרד הביטחון היא שהם לא יכולים לקבל את מכשיר השמיעה עד שלא ייקבע בוועדה לנושא האוזניים שבאמת הם זקוקים לזה, אבל בינתיים החייל לא שומע וסובל.
<אופיר אנידג'אר: הוועדה, מי יודע מתי היא תהיה ואם היא תהיה בזמן הקרוב.
<אופיר אנידג'אר: נמצאים אתי כאן עוד שני חברים שביקשתי מהם לבוא ולהציג את הסיפורים שלהם ואני מבקש לתת להם את רשות הדיבור.
<נחשון ליאור: בוקר טוב.
<נחשון ליאור: אני גר בעוטף עזה, מילואימניק של יחידה מיוחדת שעושה בשנה ממוצעת בערך ארבעים ימי מילואים בשנה.
<נחשון ליאור: נפצעתי בלחימה, נפלתי מקומה שנייה מבית בו היו מחבלים, קיבלתי כמה ימי מחלה, חזרתי ללחימה, יצאתי שוב ומאז אני באיזושהי סאגה בלתי פוסקת של רדיפה אחרי המציאות.
<נחשון ליאור: אף אחד לא פנה אלי.
<נחשון ליאור: קיבלתי סמס ממשרד הביטחון מתי שהוא שהתביעה הוכרה וזהו.
<נחשון ליאור: מאז אני רודף, נוסע לאגף שיקום, נוסע כל פעם לתל השומר וכל פעם אני מקבל איזה רסיס מידע אחר שאומר שכאילו עשו לי ועדה רפואית, שאני במעמד 01 או 02, אבל מה זה אומר?
<נחשון ליאור: לא משנה, נתקשר אליך.
<נחשון ליאור: התחלתי טיפול רפואי, דחפתי, דחפתי ודחפתי לקדם את הוועדות האלה.
<נחשון ליאור: אני נשוי עם ארבעה ילדים ונקלעתי לקשיי פרנסה.
<נחשון ליאור: אמרתי לעצמי שאדחוף קדימה.
<נחשון ליאור: בינתיים אני מובטל.
<נחשון ליאור: עבדתי במסגרות ובחקלאות אבל עם הברך שלי כרגע זה לא רלוונטי.
<נחשון ליאור: ניסיתי כמה פעמים לחזור.
<נחשון ליאור: שלחו אותי לרופאים, תוציא ימי מחלה ותביא לנו.
<נחשון ליאור: אמרתי להם שאני לא מוציא גימלים, אני לא רגיל לעשות את הדברים האלה ואני לא יודע מה זה.
<נחשון ליאור: אני מגיע לרופא, אני מתבייש.
עפר שלח: הפגיעה שלך בברך הוכרה על ידי מערכת הביטחון?
<נחשון ליאור: הוכרה.
<נחשון ליאור: כן.
<נחשון ליאור: אף אחד לא דן אתי על זה.
<נחשון ליאור: היה ברור שזה קרה שם.
<נחשון ליאור: לא היה ויכוח אם זה קרה בלחימה או לא.
<נחשון ליאור: רק היה ויכוח על מה זה אומר אחר כך, כמה אני כשיר לעבוד וכמה אני לא כשיר לעבוד.
<נחשון ליאור: עשו לי ועדת כשירות תעסוקתית, קבעו שאני כשיר לחזור לעבוד ואמרו לי שבינתיים, אם יש לי בעיות, שאוציא ימי מחלה.
<נחשון ליאור: אני לא חזרתי לעבוד.
<נחשון ליאור: ניסיתי כמה פעמים לחזור לעבוד אבל לא חזרתי לעבוד.
<נחשון ליאור: שתי ועדות רפואיות שערכו לי, גם ועדה וגם ועדת ערעור אליה ניגשתי, קיבלתי עשרה אחוזים זמניים, שזה בעצם אומר שכל הטיפולים הרפואיים מעכשיו והלאה הם מול ביטוח לאומי.
<נחשון ליאור: עקב כך דחיתי ניתוח שחזור רצועה, שתי רצועות, בברך ומיניסקוס שהיה אמור להיות עוד שבועיים וזה כי אין לי כסף לעשות אותו.
אלי אלאלוף: למה אתה צריך לשלם עבורו?
<נחשון ליאור: קודם כל, הרופא שאני עובד אתו לא עובד מול קופת החולים שלי.
<נחשון ליאור: זה רופא מומחה ואין לי מי שיממן אותו.
<נחשון ליאור: אם אני רוצה בכל מקרה לנתח אצלו, אני צריך לעבור לקופת חולים אחרת וזה אומר שלושה חודשים תקופת אכשרה לפני הניתוח, דבר שאומר דחיית הניתוח.
<נחשון ליאור: אחרי כן, אם אני עכשיו עושה ניתוח, אין לי כל כך איך לעבוד לאחר מכן.
<נחשון ליאור: מדובר בתקופת החלמה של חצי שנה ואין לי מי שישלם בתקופה הזאת.
<נחשון ליאור: כרגע אני עובד בשמירות בלילה.
<נחשון ליאור: אני יושב כ-ש.ג.
<נחשון ליאור: ולא עושה כלום.
<נחשון ליאור: זאת הפרנסה שלי כאשר עבור העבודה אני מקבל 27 שקלים לשעה ואני עם ארבעה ילדים.
<נחשון ליאור: במקביל החלטתי לא לחכות לעולם והתחלתי לימודים שגם הם על חשבוני.
<נחשון ליאור: פלוס-מינוס זאת הסיטואציה.
<נחשון ליאור: כלכלית אני חי על הלוואות.
<נחשון ליאור: את החסכונות שלי כבר הספקתי לגמור.
<נחשון ליאור: במקביל הרופא של אגף השיקום אמר שאני צריך לראות פסיכיאטר ושלחו אותי לפסיכיאטר על חשבונם.
<נחשון ליאור: היה איזשהו דיון האם אחרי שקיבלתי עשרה אחוזים ויצאתי מהמערכת, האם אני הולך לפסיכיאטר או לא.
<נחשון ליאור: הייתה איזו החרגה.
<נחשון ליאור: הגעתי, הייתי בחמישה-שישה מפגשים.
<נחשון ליאור: כל דבר כזה, גם הוא פרוצדורה מבחינתי.
<נחשון ליאור: זאת אומרת, הם מממנים את הטיפול אבל אף אחד לא מממן את הזמן ואף אחד לא מממן את הדלק ואין לי כסף לזה.
<נחשון ליאור: הרגשתי שמיציתי.
<נחשון ליאור: האמת היא שאני לא יודע באיזה צד אני כאן.
<נחשון ליאור: הגעתי דרך ארגון נכי צה"ל.
<נחשון ליאור: אני לא שייך לארגון נכי צה"ל.
<נחשון ליאור: אני לא נכה צה"ל.
<נחשון ליאור: אני פשוט בן אדם שהלך למילואים, נלחם, נפצע ולא מצליח להחזיר את החיים שלו למסלול.
<נחשון ליאור: לא מצליח לדבר עם מישהו ואפילו לא מצליח מה צריך לעשות.
<נחשון ליאור: אני די מיואש.
<נחשון ליאור: אני לא חושב שאני אגיע לכאן ויהיה איזשהו פתרון.
<נחשון ליאור: אני חושב שיש כאן לקונה בחוק או איזשהו פער שאנשים כמוני נופלים בו.
<נחשון ליאור: הבנתי שיש ועדה לאי כשירות תעסוקתית, ועדה צה"לית חריגה למילואים אבל כל דבר כזה, לנסות לארגן טפסים ולרדוף אחרי המציאות – אני די מוותר על זה.
<נחשון ליאור: אני ממשיך עם החיים שלי כך ומקווה שאם אנחנו כבר בבית המחוקקים, מישהו יעשה כאן את ההתאמה של החוק למציאות.
<נחשון ליאור: אני מניח שבעוד שנה אני אהיה שוב במילואים - אם הברך שלי תאפשר זאת – ואהיה באותו מקום.
<נחשון ליאור: אני מקווה שהפעם יהיה לי על מי לסמוך.
<גבריאל בן נעים: אני בן 23.
<גבריאל בן נעים: אני עולה חדש מצרפת.
<גבריאל בן נעים: בשירות שלי אני הייתי חייל בודד.
<גבריאל בן נעים: בסדיר הייתי סמל ונפצעתי קשה ב"צוק איתן".
<גבריאל בן נעים: כבר שנה עברה ואני עדיין בשיקום.
<גבריאל בן נעים: אני חייב להגיד שאני במצב מיוחד כי אני חייל בודד ונמצא בארץ לבד.
<גבריאל בן נעים: נגיד שהפוסט טראומה שלי לא כל כך קשורה למלחמה אלא קשורה למצב שלי עכשיו.
<גבריאל בן נעים: זה אומר שברגע שנפצעתי, אחרי שיצאתי מבית החולים, נכנסתי לעולם חדש עבורי ולא הבנתי כלום.
<גבריאל בן נעים: לא הבנתי מה זאת ועדה רפואית, מה זה שיקום וכולי.
<גבריאל בן נעים: לא הבנתי כלום.
<גבריאל בן נעים: כשהרופאים אמרו לי שלא אדאג, תהיה לי ועדה רפואית בעוד כמה חודשים, חשבתי שכך זה עובד.
<גבריאל בן נעים: דיברתי עם נכים אחרים, עם הארגון, וזה לא כך.
<גבריאל בן נעים: עברה שנה מאז נפצעתי והייתי רק בוועדה השלישית שלי ויש לי עוד כמה ועדות.
<גבריאל בן נעים: אני לא יודע אם אני יכול לעבוד.
<גבריאל בן נעים: אין לי רופא בכיר ואני לא יודע מה אני יכול לעשות.
<גבריאל בן נעים: אני לא יודע אם אני יכול לעבוד או לא.
<גבריאל בן נעים: מצד אחד יש את משרד הביטחון שאומר לי שאני יכול ומהצד השני הרופא אומר לי שאני לא יכול, כך שאני באמצע וזה לא קל.
עפר שלח: במה מכירים לך היום?
עפר שלח: אתה יודע על איזה פגיעות אתה מוכר היום?
<גבריאל בן נעים: לא.
<גבריאל בן נעים: מה זה אומר?
עפר שלח: אמרו לך שמשרד הביטחון מבין ובאופן פורמלי אתה נכה כזה וכזה, על פגיעה כזאת וכזאת וברמת אחוזים כזאת וכזאת.
<גבריאל בן נעים: כן.
<גבריאל בן נעים: לגבי האחוזים שלי?
<גבריאל בן נעים: קיבלתי קצת יותר מעשרים אחוזים וזהו.
<גבריאל בן נעים: אני אפילו לא יודע מה זה אומר ומה אני יכול לקבל.
אלי אלאלוף: ממה אתה מתפרנס היום?
<גבריאל בן נעים: ממה שאני מקבל ממשרד הביטחון.
<גבריאל בן נעים: זהו.
<עידן קלימן: לאחר שנאלצנו להתערב כי הקצבה הופסקה לו על ידי הרופא המחוזי שלי.
<עידן קלימן: נאלצתי להתערב באופן אישי אצל מנהלת הלשכה שירדה אל הרופא ואמרה לו מלים קשות מאוד.
<עידן קלימן: לא רק לגביו אלא היו עוד כמה פצועים.
עפר שלח: מה שהוא מקבל מוגדר כ-גט?
<עידן קלימן: גמול טיפול.
<וילמה מאור: אתה יכול להציג את עצמך לפרוטוקול?
<עידן קלימן: אני עידן קלימן, אני יושב ראש מחוז תל אביב-יפו והמרכז בארגון נכי צה"ל.
נורית קורן: איפה אתה מתגורר היום?
נורית קורן: יש לך משפחה בארץ?
נורית קורן: מי מטפל בך עכשיו?
<גבריאל בן נעים: אני לבד.
<גבריאל בן נעים: אני מתגורר ברמת גן.
נורית קורן: בבית שאתה שוכר.
אלי אלאלוף: מצטרף אלינו חבר הכנסת חיים ילין.
נורית קורן: משרד הביטחון מסייע לך בשכירות?
<גבריאל בן נעים: אני מקבל עזרה ממשרד הביטחון.
<גבריאל בן נעים: לפני זמן לא הבנתי שהסיוע הזה עוד מעט מסתיים.
<גבריאל בן נעים: הייתי בלחץ עת לקחתי את הדירה הזאת כי לא היה לי היכן לישון.
<גבריאל בן נעים: הייתי בבית חולים שבועיים נוספים רק בגלל שלא היה לי היכן לישון.
<גבריאל בן נעים: הסיוע עוד מעט מסתיים ואני לא יודע איך אני אוכל לשלם את שכר הדירה.
<גבריאל בן נעים: בינתיים אני לא יכול לעבוד ובעוד חודש וחצי אני לא יודע איך אוכל לשלם את שכר הדירה.
<גבריאל בן נעים: אני גר עכשיו עם חברה שלי שמתגייסת עוד מעט.
עפר שלח: זה מוגבל בזמן, כי מה?
<משה צין: שכר הדירה ניתן לשנה.
<משה צין: כל זכאי שנכנס ומוכר אצלנו והוא עם עשרים אחוזים ומעלה, הוא נכנס לתוך תהליך שיקום שלם, הוליסטי, בו יש את כל המרכיבים הרפואיים, הסוציאליים, הרווחתיים וכולי.
<משה צין: לגבי חייל בודד, טופל העניין הזה של שכר דירה ובתוך התהליך אנחנו בודקים אחת לזמן מה את התהליך ומה קורה.
<משה צין: אם יידרש יותר, אני מניח שהוא יקבל.
עפר שלח: זה סביר ששכר הדירה יהיה מוגבל עד שאתם מסיימים את התהליך, אבל אם התהליך לא הסתיים, איך אפשר להפסיק את זה רק כי עברה שנה?
<משה צין: אף אחד לא אמר שמפסיקים לו.
אלי אלאלוף: הוא אומר.
<משה צין: התוקף שלו הוא לשנה אבל בתוך התהליך ייבדק העניין.
<משה צין: אם הוא צריך לקבל יותר, הוא קיבל יותר.
<משה צין: אני לא מכיר כרגע את כל התיק האישי שלו, אבל אני יודע איך התהליך עובד.
<משה צין: הדבר הזה נבדק.
מאיר כהן: אתה אומר לנו שכל אחד, ולא משנה מה מצבו, אחרי שנה צריך לבוא, למלא טפסים ולעבור ועדה.
<משה צין: לא.
<משה צין: לא צריך טפסים.
<משה צין: זה נמצא בתוך תהליך מובנה במחוז שעושה תהליך שיקום.
<משה צין: יש לו תכנית שיקום משולבת ובתוכה בודקים את כל המרכיבים שלו, הרפואיים, הסוציאליים, הרווחתיים והתעסוקתיים בהתאם לתהליך השיקום שלו ובהתאם להתקדמות שלו בתהליך השיקום.
<משה צין: רכיב הדיון שכרגע מהבחינה הזאת אגף השיקום במשרד הביטחון סייע לו בשכר דירה, כי הוא גם חייל בודד ויש לנו רגישות לחיילים בודדים, הנושא הזה ייבדק.
<משה צין: זה לא רק אצלו אלא אצל כולם.
<משה צין: אנחנו כל הזמן נמצאים בתהליך בקרה על כל תהליכי השיקום של כל הנכים, של "צוק איתן" ולא רק של "צוק איתן".
<משה צין: אני אגע בזה בהמשך ואומר איך אנחנו עושים את זה.
<משה צין: במקרה הספציפי, אני לא מכיר כרגע את הנתונים של גבריאל, אבל רשמתי לבדוק את זה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לבטא איזו תחושה שאני מרגיש.
אלי אלאלוף: שלושת החברים שדיברו עכשיו – אופיר, נחשון וגבריאל – הדבר שהכי מפריע ונראה לי הכי קשה עבורם – וסליחה שאני מדבר בשמכם – זאת התחושה שהם לא יודעים מה קורה אתם.
נורית קורן: חוסר נגישות למידע.
אלי אלאלוף: יש כאן הרגשה שהחבר'ה , אחרי שעברו מה שעברו ושירתו בגבורה ובוודאי במסירות בלתי רגילה, נמצאים במצב שהכול נראה להם לא ברור וחלק מזה משליך על תפקודם.
אלי אלאלוף: חברים, תקנו אותי.
אלי אלאלוף: הטיפול שנותן ארגון הנכים צריך להיות בתוספת למערכת ולא במקומה.
אלי אלאלוף: אני מרגיש אצל שלושת החבר'ה, ובמיוחד – יסלחו לי הוותיקים – אצל גבריאל, אדם לבד, שכל הסביבה שלו היא לא מוכרת.
אלי אלאלוף: הוא אפילו צריך לקבל תגבור ושכר, עם סביבה שצריכה להיות מתאימה לו.
אלי אלאלוף: אני לא יודע למה הוא הלך לרמת גן.
אלי אלאלוף: יש לך משפחה, חברים או סתם מצאו לך דירה?
אלי אלאלוף: סתם מצאו לך דירה.
אלי אלאלוף: אני לא חושב שתכננו לו איזו סביבה.
אלי אלאלוף: יש סביבות פרנקופוניות הרבה יותר מגובשות שיכולות לעזור לו.
אלי אלאלוף: זאת התחושה הקשה ביותר.
אלי אלאלוף: טכניקה של ועדה כזאת וועדה אחרת, יקבל את המכשיר לפני וכולי, אני בטוח שתעשו את כל המאמצים כדי לפתור.
מאיר כהן: אל תהיה בטוח.
אלי אלאלוף: אני מעז לחשוב.
אלי אלאלוף: קשה לי להאמין שאי אפשר.
אלי אלאלוף: טכניקות, זה דבר שפשוט לפתור.
נורית קורן: השאלה כמה רוצים.
אלי אלאלוף: יותר קשה החלק הפסיכולוגי, התחושתי, השייכות, הרגשה שמישהו מטפל בך, מישהו שפגש אותך ואמר לך א, ב, ג ו-ד, כשלפעמים, בלי לפגוע, צריך יותר מפעם אחת לעשות אתם את אותה שיחת הבנה כי החברים כאן חטפו מה שחטפו.
אלי אלאלוף: אף אחד מאתנו לא מתכונן בחיים למכות.
אלי אלאלוף: זאת התחושה שהייתי רוצה שתתייחסו ותנסו להתמודד אתה.
מאיר כהן: מה שלי קשה זה שאמרו לנחשון שילך לביטוח הלאומי.
<קריאה: הוא קיבל מתחת לעשרים אחוזי נכות.
מאיר כהן: זאת חקיקה.
אלי אלאלוף: לכן לפעמים נותנים 19 אחוזים.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין את כניסתו של חבר הכנסת איתן ברושי.
<משה צין: קודם כל, אני מבין וחש את מה שאמרו כאן הבחורים.
<משה צין: אין ספק שזאת תחושתם וכך הם מרגישים, וגם אני חווה את זה דרך האמירות שנאמרו כאן.
<משה צין: יחד עם זאת, אני רוצה להציג את התמונה ואת הנתונים ולעשות זאת בכמה דקות כדי שנבין.
<משה צין: זה קשור למה שאתה קבעת כאן לגבי התחושות ואני רוצה לתאר כמה דברים אחרים.
<משה צין: אגף שיקום קלט מאות פצועים בתהליך מהיר ומקצועי במהלך "צוק איתן" ועשה זאת במהלך של שעות בחיבור בין צה"ל אלינו.
<משה צין: אני מזכיר שפצוע שנפצע, נמצא תחת אחריותו של צה"ל עד הרגע שהוא מעביר אותו אלינו עם כל החומר ועם כל הדברים.
<משה צין: משם עוברת האחריות, לגבי סדירים ומילואים, אחרי שמשתחררים מצה"ל.
<משה צין: אנשי קבע עוברים אלינו במקביל.
<משה צין: אני רוצה להגיד שבהקשר הזה כל המילואימניקים, עוד לפני שהם שוחרר, הכרנו בהם והתחלנו את הדיאלוג אתם עוד היו בצה"ל.
<משה צין: לא חיכינו עם זה בגלל שהם אנשי מילואים ואנחנו מבינים את התהליך הארוך שיכול להיות לאיש מילואים.
<משה צין: בזמן קצר מאוד גויסו אצלנו אנשי מילואים להיות מקשרים בבתי חולים יחד עם צה"ל כדי להקל על כל התהליך של העברת הנתונים מצה"ל אלינו.
<משה צין: הפעלנו מסלול ירוק ביחידה לתביעות וגם בוועדות הרפואיות שקלטו את הפצועים, כאשר אנחנו מ-2012 קולטים נכה, שאנחנו קוראים לו זכאי, באגף שיקום, אחרי שהוא מוכר בוועדה, באמצעות שיקום משולב בו בעצם ב"צוק איתן" הפעלנו את זה.
<משה צין: המחוז מגיע עם רופאים, מגיע עם עובדים שיקומיים או עובדות סוציאליות, עם צוות מנהלים, מגיע אל הפצוע.
<משה צין: עד 24 שעות מגיעים אליו, אל הפצוע בבית החולים או אל משפחתו, ומתחילים תהלי של הכרות.
<משה צין: נותנים את מספרי הטלפון ומתחיל תהליך שהוא תהליך של חיבור בינינו לבין הפצועים ומשפחותיהם במקרה של פצוע שלא יכול לדבר אתנו.
<משה צין: מרגע זה מתחיל תהליך של חיבור של השיקום כאשר הדבר הראשוני הוא נושא הטיפול הרפואי כמובן על כל מה שיש בו ומשם מתקדמים עם כל הרכיבים האחרים שקשורים לתחומים הסוציאליים, הטיפולים הפסיכולוגיים, דיור, רווחה, רכב וכל מה שקשור בתוך תהליך שיקום של נכה.
<משה צין: יש את כל מה שנדרש מבחינת ערוצי התקשורת בינינו לבין הפצועים.
<משה צין: בתוך מהלך "צוק איתן", בתוך התהליך של השהייה בבתי החולים, לפחות פעם בשבוע הגיע צוות או הגיעו אנשים מתוך הצוות.
<משה צין: היו לנו רופאים שהסתובבו בבתי החולים כדי לקבל את המידע ולהעביר אותו לבתי החולים.
<משה צין: כל התהליך הזה נעשה בתהליך שפעם ראשונה נעשה בצורה כזאת.
<משה צין: אנחנו יזמנו.
<משה צין: נכנסנו ועשינו את כל הפעולה.
<משה צין: לגבי נכה שמוכר על ידינו, ואני עוסק עכשיו בתהליך ההכרה.
<משה צין: יש הכרה עקרונית שהיא הכרה שהיחידה לתביעות מכירה באדם שנפגע כנכה צה"ל.
<משה צין: למעשה משם המקרה עובר לוועדות הרפואיות, כאשר הוועדות הרפואיות, בהתאם לדגימות או לפציעות של הנכה, נכנס לתהליך בו הוועדות הרפואיות – ותכף הרופא הראשי של הוועדות הרפואיות יציג את התהליך – קובעים את אחוזי נכותו של אדם שנפגע וקובעים כמה מתוך הבריאות השלמה שיש לו, יש לו חוסר בריאות באמצעות התקנות.
<משה צין: אדם שנפגע, למשל הוא חסר יד או רגל או נפגע בפגיעות פנימיות וכולי, גם נפש, על זה לרופאים יש את המנדט החוקי לקבוע כמה אחוזי נכות יהיו לו.
<משה צין: מאותו רגע שהיחידה לתביעות מאשרת את זה, מתחיל תהליך שיקום.
<משה צין: מעשרים אחוזים ומעלה עד מאה פלוס, שזאת נכות מיוחדת, מטופלים באופן מלא באגף השיקום.
מאיר כהן: יש מספיק רופאים?
מאיר כהן: מה הזמינות?
מאיר כהן: כמה זמן לוקח לכינוס ועדה?
מאיר כהן: את התהליך שאתה אומר, אנחנו מכירים.
מאיר כהן: ברשותך, אני מכיר לפני ולפנים את הביטוח הלאומי על מכאוביו, אני אשאל האם יש רופאים זמינים, כמה זמן צריך לחכות בין ועדה לוועדה, מה ממוצע הוועדות שעובר פצוע כדי לקבל הכרה?
<משה צין: תקבל על זה תשובה.
<משה צין: מבחינת הנתונים.
<משה צין: הוגשו 556 בקשות נכון ל-2 ביולי 2015.
<משה צין: זה מתמשך מתחילת המבצע, כולל בקשות שהגיעו ב-2015, לאחרונה.
<משה צין: אנחנו פעלנו במדיניות של תיק פתוח.
<משה צין: כל מי שיש לו איזושהי פציעה, הוא חש שיש לו איזושהי פגיעה והיא מתפתחת אצלו תוך כדי הזמן, פתוח להגיש.
<משה צין: לכן, תיק של אדם שיכול להיות שנפגע בשתי פגיעות, יכול להיות שהשלישית תצוץ במשך הזמן ולכן התיק פתוח ואנחנו לא סוגרים אותו.
<משה צין: 331 פניות הגיעו מאנשי מילואים, 176 פניות הגיעו משירות חובה ו-49 מאנשי קבע.
<משה צין: נכון להיום, במעמד 06 – קרי, עשרים אחוזים ומעלה – שמטופלים באגף שיקום, הוכרו 181 נכים שהם בתהליך שיקום מלא מקצה לקצה באגף השיקום.
מאיר כהן: כמה מתוך ה-181 שהוכרו הם אנשי מילואים?
<משה צין: אין לי את הנתון אבל אוכל להשלים לכם אותו.
<משה צין: כמה סדירים וכמה אנשי מילואים, נשלים לכם.
<משה צין: מעמד 14, זה אומר מעשרה אחוזים עד תשעה עשר אחוזים שמוכרים אצלנו, הם למעשה עוברים לטיפול בקופות החולים.
<משה צין: הם לא מטופלים רפואית באגף השיקום.
<משה צין: הם מקבלים תגמול חד פעמי ואנחנו ממשיכים לטפל בכל מיני אדמיניסטרציות כמו תעודת נכה, טיפול בארנונה וכולי, אבל לא בשאר הדברים שמטופלים אצלנו הנכים עם עשרים אחוזים ומעלה.
<משה צין: שם הם עוברים לטיפול בקופות החולים או בביטוח לאומי.
<משה צין: זה על פי חוק.
אלי אלאלוף: איך מגיעים לנכות של 19 אחוזים?
אלי אלאלוף: אני מדבר על מקרה מאוד קרוב אלי, מישהו שהיה צמוד אלי במשך עשרים שנים שפתאום קיבל 19 אחוזי נכות.
אלי אלאלוף: במקרה הזה, הוא יוצא מהטיפול, הוא כאילו יוצא מאיזו מערכת אדמיניסטרטיבית וכאילו המצוקות שלו ייעלמו כי אין לו עשרים אחוזי נכות.