GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד טל: לא כשהצעת-חוק מתנופפת למעלה.
אילן גילאון: חברת-הכנסת גלאון הביאה את הצעת-החוק בעקבות רציונל מסוים.
אילן גילאון: אחת הסיבות שבגללה יש מעט מאד פניות של נשים מוכות – אגב, פחות מ-20% מהנשים המוכות פונות לעזרה – היא לא רק הפחד שלא להיות בבית, אלא גם החשש ממצב כלכלי קשה שהן עלולות להיקלע אליו.
אילן גילאון: עניין הבטחת הכנסה הוא הצהרתי לגמרי.
אילן גילאון: זה לא עניין של מענק.
אילן גילאון: נציגי משרד האוצר יגידו לנשים: קחו מענק של 500 שקל ולכו לשלום, ולא זאת הנקודה.
אילן גילאון: נניח שאישה נשארת במקלט שלושה, ארבעה, או שישה חודשים, מה זאת אומרת שהיא תקבל מענק ביציאה מהמקלט?
אילן גילאון: אחרי שישה חודשי שהות במקלט?
אילן גילאון: הרי היא צריכה את הכסף הזה חודש בחודשו.
אורנה לרקוביצקי: למה?
אילן גילאון: האם אתם חושבים שהמקלט זה בונקר?
אילן גילאון: האם אין לנשים אלה צרכים גם כשהן שוהות במקלט?
זהבה גלאון: החוק נחקק על-פי הגישה שדיבר עליה אילן גילאון, בגלל שהסכום שניתן לנשים במקלטים לא מספיק להן.
זהבה גלאון: הגיעו אליי מנהלות המקלטים ביום חמישי האחרון, ובדיון הזה הגענו להסכמה שהסכום שניתן לנשים במקלטים לא מספיק להן.
דוד טל: אם תשעה שקלים ליום זה לא מספיק, מה הוא לדעתך סכום סביר?
זהבה גלאון: מנהלות המקלטים נתנו לי דוגמאות, וסיפרו שאין לאותן נשים כסף לקנות תחבושות ודברים אלמנטריים.
זהבה גלאון: אני גם יודעת שזה המצב, כי אני ביקרתי במקלטים.
זהבה גלאון: אני חושבת שלא היה מקלט שלא ביקרתי בו.
שירלי אברמוב: אבל צריך להחליט קודם מה מטרת החוק, והאם יש לדאוג למחסורן כשהן שוהות במקלט, או כשהן יוצאות מהמקלט.
זהבה גלאון: הבעיה שלי היא שנשים אלה לא בורחות מהבעלים המכים.
זהבה גלאון: נטשה, זה נכון שיש במקלט נשים ממעמדות שונים, אבל רוב הנשים לא בורחות למקלט, כי הן יודעות שהבטחת ההכנסה שלהן נפסקת.
זהבה גלאון: נשים שמגלות זאת כשהן מגיעות למקלט, עוזבות תוך יומיים, כי הן צריכות את הכסף.
זהבה גלאון: אני לא רוצה שאותן נשים לא ייצאו מהבית בגלל שהן מפסיקות לקבל הבטחת הכנסה.
זהבה גלאון: זאת עובדה שנשים לא בורחות מהבית, כי הן יודעות שיפסיקו לשלם להן הבטחת הכנסה.
דוד טל: אבל על-פי החוק אי אפשר להמשיך לתת להן הבטחת הכנסה, כשכל הצרכים שלהן מסופקים במוסד.
זהבה גלאון: זה היה הרעיון המקורי שלי בהצעת-החוק.
זהבה גלאון: לכן חשבתי שהסכום הזה ייזקף לזכותן, ואז אותן נשים תדענה שכדאי להן לברוח מהבית.
דוד טל: אבל אין כאן מענה לדרישות שהציב אילן גילאון.
זהבה גלאון: אני מסבירה לו שבמצב כזה, אותן נשים תדענה שהסכום של הבטחת הכנסה ייזקף לזכותן גם כדי לאפשר להן אחר-כך להתחיל בחיים.
זהבה גלאון: יהיה להן קשה כשהן ישהו שלושה חודשים במקלט.
דוד טל: הבעיה היא שלפי החוק, כל מי שנמצא במוסד מסוים, לא יכול לקבל עוד גמלה.
אילן גילאון: תעביר את הצעת-החוק לקריאה ראשונה, ובין קריאה ראשונה לקריאה שנייה ושלישית, תגיעו לעמק השווה לגבי ההגדרה.
שירלי אברמוב: זה נושא חדש.
ג'ודי וסרמן: צריך להחליט בשלב זה, האם אנחנו מדברים על גמלה חודשית של הבטחת הכנסה.
ג'ודי וסרמן: לפי ההצעה הזאת, צריך ללכת על-פי הצעת-החוק הפרטית שלך, שהיא תיקון לחוק הבטחת הכנסה, שאומר: על אף ששוהים במוסד על חשבון המדינה לא זכאים לגמלה, החריג יהיה לגבי נשים ששוהות במקלט לנשים מוכות, שיהיו זכאיות לגמלה.
ג'ודי וסרמן: זאת הצעה אחת.
דוד טל: אם נעשה זאת, יהיו הרבה מאד אנשים מקטגוריות שונות שיצטרפו לחריג הזה.
זהבה גלאון: אין אף קטגוריה דומה, כי כל הקטגוריות שבהן נכללים אנשים במוסדות שכל החזקתם היא על חשבון אוצר המדינה לא דומות לקטגוריה של נשים מוכות שאנחנו מעודדים אותן לצאת מהבית.
זהבה גלאון: אנחנו מעודדים נשים מוכות ואומרים להן: צאו מהבית, כי שם נשקפת לכן סכנה, ובואו למקום מוגן.
זהבה גלאון: אני חושבת שיש כאן הבדל גדול בין שני הדברים.
דוד טל: יש 200,000 נשים מוכות, ואת מעודדת 130 נשים מוכות לצאת מהבית?
זהבה גלאון: כן, מי שנמצאת בסכנת חיים מיידית.
שי סומך: אם אישה שקיבלה הבטחת הכנסה רוצה באמת לברוח למקלט לנשים מוכות, והיא יודעת שהיא תקבל מדי חודש דמי כיס פלוס מענק יציאה כמו שמוצע כאן, היא יודעת שכדאי לה לברוח למקלט, כי היא לא מפסידה כסף, ובמקום הבטחת הכנסה, היא תקבל מענק.
זהבה גלאון: אני רוצה שהיא תדע שבמקום הבטחת ההכנסה שהיא מקבלת מדי חודש, הסכום הזה ישולם לה כשהיא תעזוב את המקלט.
ג'ודי וסרמן: אבל הבטחת הכנסה זאת גמלת קיום שנועדה לקיום השוטף.
אהוד בן דרור: מה זה משנה לאישה?
זהבה גלאון: נכון, לאישה עצמה בסוף זה לא משנה.
אהוד בן דרור: יש אפשרות לקבוע הגדרה דרך חוק הבטחת הכנסה, שהיא הגדרה בעייתית, או לקבוע מענק אחר שהוא בדיוק אותו סכום, והוא לא יוצר בעיה.
זהבה גלאון: בתוצאה הסופית זה לא משנה, כי האישה תקבל את אותו סכום, ואם זה יהיה אותו סכום או שווה ערך, זה לא משנה.
זהבה גלאון: הבעיה היחידה היא שאותה אישה צריכה לדעת שהיא לא מפסידה את הבטחת ההכנסה שלה, כשהיא בורחת למקלט.
אורנה לרקוביצקי: כל אישה שמקבלת הבטחת הכנסה, צריכה לקנות אוכל לילדים ולכלכל את הוצאות הבית, אבל ברגע שהיא נכנסת למקלט, היא לא צריכה להוציא את ההוצאות האלה.
זהבה גלאון: אז אולי בכלל טוב לה להיות במקלט?
אורנה לרקוביצקי: לא טוב לה, אבל ההוצאות שלה יורדות.
נטשה כשר: חברת-הכנסת גלאון, אני מבקשת ממך לא ללכת למסגרת של חוק הבטחת הכנסה.
נטשה כשר: אני מבינה שאת דואגת לאותן נשים.
דוד טל: נטשה, אני אעזור לך, אני לא אלך למסגרת של הבטחת הכנסה.
דוד טל: כדי שחברת-הכנסת גלאון לא תצטרך להגיש הצעת-חוק אחרת, אני אורה ליועצת המשפטית שלנו לנסות לבנות על החוק הזה משהו אחר, שלא במסגרת חוק הבטחת הכנסה.
דוד טל: זה לא נכון לפתור את הבעיה במסגרת חוק הבטחת הכנסה.
דוד טל: זה לא משנה לאישה המוכה איך נקרא למענק הזה, מה שמשנה זה הסכום.
זהבה גלאון: שיהיה שווה ערך לגמלת הבטחת הכנסה.
דוד טל: על זה יכולים להתווכח.
עדנה פליאל טרוסמן: אני רוצה שיהיה גבוה יותר.
נטשה כשר: צריך להחליט האם זה יהיה מענק או קצבה, וגם לגבי התעריף החודשי.
דוד טל: אני אתן ליועצת המשפטית שלנו פרק זמן של שבועיים.
דוד טל: במקביל, גם אתם תשבו ותעבדו.
נטשה כשר: האם אפשר לקבל פרק זמן של יותר משבועיים?
דוד טל: אם אני אתן לכם פרק זמן של יותר משבועיים, במה זה יעזור?
דוד טל: במילא זה אותו דבר.
נטשה כשר: לא, זה לא אותו דבר.
דוד טל: אתם יכולים לקחת את כל הזמן שאתם רוצים.
דוד טל: לדידי, אתם לא תחת פיקוד שלי.
דוד טל: אני מבקש שהיועצת המשפטית שלנו תבדוק, האם אפשר לבנות משהו על הצעת-החוק הזאת, משהו שיוכל להניח את דעתה של חברת-הכנסת גלאון.
דוד טל: נטשה, אם עד אז תבואי עם איזושהי הצעה אחרת, אפשר יהיה לבחון גם אותה.
דוד טל: לצערי, פעם אחר פעם אנו שומעים על מספר הולך וגדל של מובטלים.
דוד טל: כולם יודעים מה המצב, כולם מדברים עליו, ולצערי הממשלה לא עושה דבר וחצי דבר בנושא.
דוד טל: אם תשאלו אותי איך אני יודע, אני אומר שגם אם היא עושה משהו בנידון, במבחן התוצאה אני נותן לה ציון אפס, משום שאנו שומעים על יותר ויותר מובטלים.
דוד טל: יותר ויותר אנשים, נשללת מהם הזכות האלמנטרית להיות מועסקים, זכות שקיימת בכל מדינה.
דוד טל: יותר ויותר אנשים מתעלמים ממיעוטים כאלה ואחרים.
דוד טל: כתוצאה מכך, נוצרת בעיה חברתית קשה מאד.
דוד טל: כשמעלים הצעת-חוק כזאת או אחרת – ואני לא רוצה להגיד כרגע את עמדתי לגבי הצעת-חוק הנגב, למשל – בודקים מי "ירוויח" ממנה: האם תושבי עומר "ירוויחו" ממנה או תושבי מקומות אחרים.
דוד טל: לפעמים אי אפשר לעשות הבחנות כאלה.
דוד טל: אני אומר שיש להטיב עם תושבים שגרים באזורים שהם מוכי אבטלה, אזורים שלא זוכים לכוחות טובים בתחום החינוך למשל.
דוד טל: אם לא מגיעים לשם אנשי חינוך איכותיים - בלי לפגוע בכבודם של אלה שנמצאים שם - והפרופיל של אותם מורים הוא נמוך, משרד החינוך יעביר לאזור פחות תקציבים מאשר לגוש דן, ששם יש מספר גדול יותר של מורים עם פרופיל אולי גבוה יותר.
דוד טל: נוצר כאן מעין מעגל משונה.
דוד טל: זה בלתי נסבל שבאזורים הללו, מקומות שהם מוקדי אבטלה מובהקים, הממשלה לא דואגת לתעסוקה.
דוד טל: כמדומני, עוד שבוע יתפרסם דוח העוני.
דוד טל: כל פעם אנו קוראים בדוח העוני, שבאזור הזה והזה אחוז התושבים שחיים מתחת לקו העוני הולך וגדל.
דוד טל: שוב נעמוד כאן, או מעל דוכן הכנסת, ונזיל דמעות תנין, ולא נוכל לומר שלא ידענו ושלא אמרנו.
דוד טל: אמרנו וידענו, אבל לא עשינו דבר בנושא.
דוד טל: אני גם מטיל את האחריות על כל אחד מחברי-הכנסת.
דוד טל: למרות שהאחריות מוטלת על הרשות המבצעת, אני סבור שכל חבר-כנסת צריך לעשות כל מה שניתן כדי לחזק את התושבים שגרים באזורים הללו, ואת תושבי הנגב בפרט.
דוד טל: אגב, יש גם תושבים בצפון שצריך לדאוג להם באותה מידה.
דוד טל: הממשלה העבירה - ועדיין ממשיכה להעביר - לנגב עולים חדשים שהגיעו ארצה החל משנות ה-90.
דוד טל: יש מקומות שאוכלוסייה זו תרמה לכלכלת המשק, הניעה את גלגלי המשק ושיפרה את כושר הצמיחה של המשק, אבל לאזורים הללו העבירו זקנים, חולים, או אנשים בעלי כושר עבודה מינימלי – אני לא רוצה לומר שהוא שואף לאפס – דבר שלא מקדם את האוכלוסייה שגרה בנגב.
דוד טל: אם יש אוכלוסיות ששייכות למעמד הבינוני ואפילו הגבוה, אני חושב שזה נכון להשאיר אותן בדרום, ובכך לשאוף שהן ידביקו את האחרים בהצלחתן.
דוד טל: לדעתי, ממשלת ישראל חייבת לדאוג למקומות תעסוקה ולהפסיק לתמוך בתעשיות המסורתיות, כמו: תעשיות הטקסטיל למיניהן.
דוד טל: הן אמנם מתבססות על ידיים עובדות, אבל בסופו של דבר התעשיות האלה מעסיקות מספר מינימלי של עובדים, ולכן ניאלץ לדאוג להבטחת הכנסה לאותם מפוטרים.
דוד טל: אפשרויות התעסוקה היום הן לא רבות.
דוד טל: תושבי נגב שלא יהיה להם מקור פרנסה, ייאלצו לנדוד למקומות אחרים, או שכולם יישארו בנגב ולבסוף תהיה שם "התפרצות", דבר שייאלץ את החברה הישראלית להתמודד עם בעיות רבות מאד בשטח.
דוד טל: בגלל שמדובר ביישובים שמרוחקים ממרכזי ערים גדולות, הם גם לא מקבלים את השירותים הנאותים.
דוד טל: לפני כשנה ביקרתי במצפה רמון.
דוד טל: כשהגעתי לשם, מאד התפלאתי שאין שם אפילו שירותים של ניידת טיפול נמרץ, דבר אלמנטרי שקיים בכל עיר.
דוד טל: תושב מצפה רמון שנזקק לשירות רפואי כזה או אחר, יכול "להתפגר" בדרך לבית-החולים.
דוד טל: אני שמח שיכולתי לתרום את תרומתי הצנועה, ולדאוג שתהיה שם ניידת טיפול נמרץ, אבל צריך לזכור שניידת כזאת היא דבר אלמנטרי.
דוד טל: אף אחד לא עושה טובה לתושבי מצפה רמון, ירוחם, שדרות או דימונה, וגם לא לאנשי באר-שבע.
דוד טל: אנשים בחרו לגור ביישובים האלה.
דוד טל: העבירו לשם אוכלוסיות מסוימות, חלקן אוכלוסיות של עולים חדשים.
דוד טל: המדינה חייבת לדאוג לאנשים הללו, כפי שהיא חייבת לדאוג לחינוך שלהם.
דוד טל: צריך לאפשר לכל ילד שגדל באזור הזה לסגור פערים, ולא לסגור בפניו את שערי האוניברסיטה, בגלל שהוא לא קיבל תעודת בגרות.
דוד טל: אני שמח שנציגי המועצה להשכלה גבוהה התחייבו בוועדת כספים, שהילדים הללו יוכלו להיכנס למכינות כדי לצמצם פערים.
דוד טל: נכון שזה יטיל עליהם איזשהו עומס, אבל לפחות במידה מסוימת יש איזשהו כיוון של סגירת פערים.
דוד טל: אסור לקבע מצב, שרק אנשים במרכז הארץ ובגוש דן יהיו אנשים בעלי יכולות, והם אלה שילמדו באוניברסיטות.
דוד טל: אם תושבי הנגב לא ילמדו באוניברסיטה, יגדלו הפערים בינם לבין תושבי מרכז הארץ.
דוד טל: כפי שאמרתי לגבי נושא האבטלה, אני סבור שהממשלה חייבת לדאוג למקורות תעסוקה.
דוד טל: כדאי לשכוח קצת מתעשיות הטקסטיל.
דוד טל: הגיע הזמן להעביר לנגב גם מקורות תעסוקה אחרים, ולהכשיר את האנשים לעבודות שלא משלמים עבורן שכר מינימום.
דוד טל: אני אתן את רשות הדיבור לראש מועצת מצפה רמון, מר דרור דבש.
דוד טל: דרור דבש: במהלך היום השתתפנו בכמה וכמה ועדות, וניסינו להמחיש את מצב הנגב, בעיותיו ויתרונותיו, שלא תמיד באים לידי ביטוי במעשים.
דוד טל: בדיון שנערך בוועדת הכספים, חבר-הכנסת אבשלום וילן ניסה לקשר בין יישובי הנגב לבין יש"ע.
דוד טל: בתגובה, אמרתי לו שהבעיה העיקרית שלנו נובעת מכך שאין לנו כוח אלקטורלי.
דוד טל: רוב הכוח האלקטורלי מצוי במרכז, ולכן רוב ההשקעות במדינה מתרכזות במרכז.
דוד טל: הנה אנו דנים פה בוועדת העבודה והרווחה בנושא הנגב, וצר לי שמעט חברי כנסת נוכחים בישיבה הזאת.
דוד טל: אני חושב שזאת תעודת עניות לכנסת ישראל.
דוד טל: יכול להיות שחברי הוועדה כבר השתתפו בישיבות שקיימו ועדות אחרות בנושא.
אריה קלינמן: אולי כדאי שתכריז על הפסקה?
אריה קלינמן: עם כל הכבוד ליושב-ראש הוועדה שאנחנו מאד מעריכים אותו, זה בלתי אפשרי שחברי-כנסת לא יגיעו לכינוס חשוב כזה.
דוד טל: חבר-הכנסת לסרי הצטרף אלינו עכשיו.
דוד טל: אני ישבתי אתו בוועדת הכלכלה כרגע, והוא הזכיר לי שיש לנו דיון חשוב בנושא.
דרור דבש: ישבנו ודנו בבעיות שיש להעלות בישיבה.
דרור דבש: החלטנו לנסות להתמקד בכמה בעיות מאד עיקריות, הראשונה – בעיית האבטלה.
דרור דבש: ממשלת ישראל וכנסת ישראל לא מסייעות לנו ביצירת איזושהי עדיפות, שתביא לפתיחת מקורות תעסוקה חדשים בנגב על-ידי יזמים ובעלי חברות.
דרור דבש: היום חלק גדול מתקציב מרכז ההשקעות מושקע באזור המרכז בכל מיני מסלולים אטרקטיביים ליזמים, ואין שום יתרון יחסי לנגב.
דרור דבש: השבוע קיבלתי דו"ח שמפרט את מצב האבטלה ביישוב.
דרור דבש: המצב הולך ומחמיר.
דרור דבש: מדובר על 12.1% אבטלה ביישוב, ועל 250 משפחות שאין להן מקור פרנסה.
דרור דבש: אני אתן דוגמה לדרך שבעזרתה אפשר להוריד את האחוז הגבוה של המובטלים במצפה רמון, כאשר מדובר בהחלטה שאורכת דקה.
דרור דבש: עשינו מיפוי של מקומות תעסוקה במרחב.
דרור דבש: יש היום בין 60 ל-80 מקומות תעסוקה מכובדים במשאבי שדה, רביבים ושדה בוקר.
דרור דבש: אני ביקשתי ממשרד העבודה והרווחה - שתחתיו יש כל מיני גופים – להעביר את דמי האבטלה שמקבלים המובטלים לדמי הסעות, ובעזרת כספים אלה לדאוג להסיע את האנשים למקומות העבודה.
דרור דבש: ביצענו ניסוי בשנה שעברה.
דרור דבש: אגד נתנה תרומה של כרטיסי נסיעה למשך מספר חודשים, והפלא ופלא, 60 עובדים עבדו במקומות האלה, וכתוצאה מכך אחוז האבטלה ביישוב ירד ל-7%-8%.
דרור דבש: בסוף השנה אגד הפסיקה את התרומה שלה, ולא השגנו תקציב נוסף למימון הנסיעה, ולכן כל העובדים הללו חזרו למעגל האבטלה.
דרור דבש: זאת דוגמה אחת.
דרור דבש: יש דוגמאות נוספות, כמו: מפעלים שיכולים לקום במצפה רמון, על בסיס מחצבי השיש שיש במצפה רמון.
דרור דבש: אני יכול להגיד שמדיניות מטומטמת של אנשי ממשל מונעת הקמת מפעלים במצפה רמון.
דרור דבש: האבן במצפה רמון עוברת לרשות הפלסטינית.
דרור דבש: הרשות הפלסטינית מעבדת אותה, ומייצאת אותה לארצות-הברית בשווי של עשרות מיליוני דולרים בשנה, כאשר אין אפילו פועל אחד ממצפה רמון.
דרור דבש: זאת רק דוגמה אחת, ואני לא רוצה להרבות בדוגמאות, כי נושא הדיון הוא מצב התעסוקה והאבטלה בנגב, ולא רק במצפה רמון.
מוטי אביסרור: ראשית, אני רוצה להודות לך על כך שאתה מקיים דיון בנושא הזה.
מוטי אביסרור: אני חושב שמבחינתנו זאת פעם ראשונה שבכנסת ישראל דנים בנושא הנגב, וזה כבוד בשבילנו לדון בנושא בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מוטי אביסרור: אני חושב שבמהלך השנים, כל אחד הלך לכיוון מסוים.
מוטי אביסרור: כנראה שזה הזמן להתחיל לראות את הדברים בראייה כוללת.
מוטי אביסרור: בעיות התעסוקה הן בעצם תוצאה של המדיניות שנוקטת בה הממשלה.
מוטי אביסרור: לא מדובר במפעל מסוים שנכנס לקושי, אלא בכך שהמדינה מחליטה לחשוף את השוק.
מוטי אביסרור: מטבע הדברים, אותם מפעלים מוצאים את עצמם בקשיים, כי כשיש מפעל שנמצא בטורקיה וגובה 70 דולר למטר ומפעל בירוחם שמייצר בעלות של 700 דולר למטר, אין סיכוי שתתקיים תחרות.
מוטי אביסרור: במקום שהמדינה תנסה למנוע את המצב, היא אפילו מעודדת אותו.
מוטי אביסרור: המשרד ממשיך להכשיר אנשים לאותו מפעל שעומד להיסגר ולעבור לירדן, באמצעות קצבאות הביטוח הלאומי ובאמצעות הכשרות שמוכרות רק לעניינים האלה.
מוטי אביסרור: אני אביא דוגמה פשוטה שהבאתי בוועדת החינוך והתרבות, והיא מדגישה את גודל האבסורד.
מוטי אביסרור: אני רוצה לספר על מקרה שקרה בירוחם, בעקבות ההתארגנות שלנו בנושא לימודי השכלה גבוהה והרצון לשלוח אנשים למכינות.
מוטי אביסרור: מדובר באם חד-הורית בת 27, שמקבלת הבטחת הכנסה.
מוטי אביסרור: יש לה שני ילדים, בן בכיתה א' וילדה במעון בנעמת.
מוטי אביסרור: ברגע שהיא החליטה להיכנס ללימודי המכינה הקדם אקדמית, הפסיקו לה את הקצבה.
מוטי אביסרור: כרגע שמעתי בוועדה, שהיא הוזמנה לחקירה במוסד לביטוח לאומי, שדורש את החזר החוב.
מוטי אביסרור: ברגע שהיא החלה ללמוד במכינה, הודיעו שמפסיקים לתת לה את התמיכה, והודיעו גם לנעמת שיפסיקו לתת לה את התמיכה, כי היא סטודנטית.
מוטי אביסרור: אנחנו צריכים להעביר את ההכשרה מן הכתפיים והידיים אל הראש.
מוטי אביסרור: במקום זה מעודדים הכשרת אנשים לתעשיות שנקלעות לקשיים ונמצאות בסכנת סגירה.
מוטי אביסרור: לכן אני חושב שהגיע הזמן להתחיל לחשוב אחרת, כי אנחנו רגע לפני שהעסק מתפרק.
מוטי אביסרור: אני רוצה להביא דוגמה מירוחם.
מוטי אביסרור: אחד הדברים שחוסמים את נגישות תושבי ירוחם לעבודה או ללימודים בבאר-שבע קשור לנסיעה לשם.
מוטי אביסרור: לפני שלוש שנים דרשתי שיפריטו את קו האוטובוס, לא בגלל שאני בעד הפרטה של כל דבר.
מוטי אביסרור: עלות כרטיס מירוחם לבאר-שבע היא כיום 14.50 שקלים, כשמדינת-ישראל מסבסדת את הקו הזה.
מוטי אביסרור: יש לי נתון שאומר שאם מפריטים את קו האוטובוס, בלי סבסוד, מחיר הנסיעה יירד ל-8.50 שקלים.
מוטי אביסרור: אני דרשתי הפרטה של קו האוטובוס, ומשרד התחבורה לא הפריט את הקו, אלא בחר להפריט את הקווים במודיעין ובמקומות אחרים.
דוד טל: מה הסיבה?
מוטי אביסרור: היתה התנגדות באזור.
מוטי אביסרור: אני אמרתי שיפריטו את קו האוטובוס רק בירוחם, כי אני רוצה שהמדינה תסבסד את המובטל ואת הסטודנט באותו סכום שהיא מסבסדת את אגד.
מוטי אביסרור: היום יש מצב אבסורדי, שקשה אפילו לחשוב עליו.
מוטי אביסרור: יוצא שמובטל מסבסד את אגד.
מוטי אביסרור: מובטלי ירוחם מסבסדים את אגד, והסטודנטים של ירוחם מסבסדים את אגד.
דוד טל: אבל יש גם פן אחר לעניין.
דוד טל: בתחבורה הציבורית נוסעים רוב האנשים שאין להם רכב פרטי.
דוד טל: אלה אנשים שלא בדיוק שייכים למעמד הבינוני ומעלה.
דוד טל: אותם הממשלה אמורה לסבסד.
מוטי אביסרור: מחיר הנסיעה באגד יקר פי שניים ממחיר נסיעה בקו שמפריטים אותו.
מוטי אביסרור: אתה שואל, את מה אתה מסבסד, את הקונצרן או את האדם?
מוטי אביסרור: אחרי שיפריטו את הקו ויורידו את מחיר הנסיעה לערך הריאלי, אני רוצה שיסבסדו את האדם.
מוטי אביסרור: אם זאת ברירת מחדל, שמדינת-ישראל תיקח אחריות, ותקבע את הערך האמיתי של נסיעה בקו האוטובוס, ועד שהיא תחליט האם להפריט את הקו או לא, שתישא בעלות.
מוטי אביסרור: תושב ירוחם לא צריך לשאת בעלות הזאת.
מוטי אביסרור: הבאתי שתי דוגמאות פשוטות לכך שכל עוד הדברים האלה לא יטופלו בצורה יסודית, אנחנו נראה את עצמנו הולכים מדחי אל דחי, ונראה יותר מפעלים שנקלעים לקשיים.
מוטי אביסרור: מתי המדינה מסייעת למפעל?
מוטי אביסרור: אחרי שהוא קורס.
מוטי אביסרור: וכי מדינת-ישראל לא ידעה שמפעל נגב קרמיקה עמד להיסגר לפני שנה וחצי?
מוטי אביסרור: הרי שר האוצר ושר התשתיות עמדו לחתום על ייקור הגז, והמפעל היחיד בארץ שהשתמש בגז היה נגב קרמיקה.
מוטי אביסרור: ברגע שחתמו על ייקור הגז, המפעל נסגר, ועל מה ולמה?
מוטי אביסרור: המדינה גם יכולה היתה לחסוך את הסיוע, אם רק היתה מטפלת במועד בעניין הזה.
מוטי אביסרור: אני מנסה להסביר את אותם אבסורדים.
מוטי אביסרור: מכאן אני רוצה לעבור לתחום הרווחה.
מוטי אביסרור: כאשר בעלי המפעלים נקלעים למצוקה, קשה להם לשלם מסים.
מוטי אביסרור: מפעל כמו פיניציה לא יכול לשלם מסים, וזה לא שאני מוותר על התשלום, אלא בגלל תזרים המזומנים של המפעל, הוא לא יכול לשלם.
מוטי אביסרור: אז אני מקבל פחות כסף ומוציא פחות.
מוטי אביסרור: גם אין לי מקורות שמהם אני יכול להוציא כספים.
מוטי אביסרור: כמות הנתמכים גדלה, ואני צריך לטפל בהם, ואיך?
מוטי אביסרור: אני מצפה שהמשרד יילך אתי לתכנית פרטנית וכוללת.
מוטי אביסרור: מנהלת המחוז יושבת לידי.
מוטי אביסרור: היא עושה מאמצים גדולים מאד כדי להוביל תהליכים במרכז למשפחה שהקמנו, אבל חסרים תקציבים שהיו צריכים לתת אותם מבעוד מועד.
מוטי אביסרור: לכן, בתקופות כאלה צריך להקל על הרשויות, לא להקשות עליהן, ולסייע בידן להביא את האנשים האלה להאמין בעצמם – לא כדי לתת כסף לאנשים, אלא כדי לסייע להם בתקופות קשות לחזק את הדימוי העצמי שלהם ולהאמין שהם יכולים להתגבר על המצב הקשה.
מוטי אביסרור: יש לנו הרבה דוגמאות בירוחם של פרויקטים כאלה.
מוטי אביסרור: הנושא השלישי שאני רוצה לגעת בו זה נושא הבריאות.
מוטי אביסרור: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שבאזור שלנו, בעקבות חוק בריאות ממלכתי שאושר, כשאדם חלילה מקבל התקף לב, רופא לא מגיע אליו.
מוטי אביסרור: גם אין לנו יכולת להביא רופאים אלינו.
מוטי אביסרור: אני חושב שזה הזמן להתחיל להקים מוקדים רפואיים, שיהיו בהם רופא וחובש.
תמר גוז'נסקי: האם קופת-חולים לא מקיימת שירותי לילה?
מוטי אביסרור: היום אני משלם לקופת חולים 20,000 שקל בחודש עבור השירות הזה.
מוטי אביסרור: כי אין אף אחד שמוכן לעשות זאת, אבל במחירים האלה קשה לגייס רופאים טובים.
מוטי אביסרור: זה הזמן לטפל בנושא הזה, ולהקים מוקדים רפואיים.
מוטי אביסרור: זה יתרום להרגשת הביטחון של התושבים שלנו, ואם חלילה מישהו יקבל התקף לב, יהיה מי שיטפל בו.
דרור דבש: מוטי, צריך להסביר לאנשים שקופות-חולים לא מטפלות במקרי חירום.
דוד טל: אחרי נפילת מגדלי התאומים ב-11 בספטמבר, התכנסו גם הסנאט וגם הקונגרס בארצות-הברית הקפיטליסטית, שמאמינה בכלכלה חופשית, והחליטו להזרים 200 מיליארד דולר לכל מיני חברות ומפעלים, כדי להבטיח תעסוקה ולמנוע קריסה של מפעלים כאלה ואחרים.
דוד טל: היו גם מפעלים שנסגרו, למשל, בגלל שהפנטגון לא רצה לקנות את תוצרתם, ופתחו אותם מחדש, למרות שזה עלה עשרות מונים יותר.
מרינט וקנין: אני יושבת-ראש נעמת מרחב נגב מרכזי.
מרינט וקנין: אני ממונה על דימונה, ערד, ירוחם ומצפה רמון.
מרינט וקנין: אני מצרה מאד על מה שקורה היום בנגב בכלל ובדימונה בפרט.
מרינט וקנין: שמעתי את מר מוטי אביסרור.
מרינט וקנין: תראה על מה אנחנו נלחמים, על רופא בירוחם.
מרינט וקנין: לא מספיק שהאזרחים מובטלים, דפוקים – סליחה על הביטוי – אבל אנחנו צריכים להתחנן שיהיה רופא, כדי שלא יזעיקו אותי ב-2:00 בלילה בגלל אישה מוכה.
מרינט וקנין: שים לב על מה אנחנו נאבקים.
מרינט וקנין: צר לי מאד שבאזור הנגב לא הושקעו משאבים.
מרינט וקנין: מספר המובטלים אצלו הולך וגואה.
מרינט וקנין: אני באה עם דו"ח של מנהל אגף הרווחה בדימונה, שמדבר על 6,500 אנשים שמסובסדים על-ידי אגף הרווחה.
מרינט וקנין: כל שנה 1,200 איש בדימונה מצטרפים לאגף הרווחה, עד מתי?
מרינט וקנין: הנשים נפלטות ראשונות ממקומות העבודה.
מרינט וקנין: הבעלים נפלטים אחר-כך, כי יש רק מפעלים שנסגרים.
מרינט וקנין: עדיין לא נפתח שום מפעל, לא בדימונה, לא בירוחם, לא במצפה רמון ולא בערד, שיכול להעסיק את התושבים.
מרינט וקנין: מה קרה?
מרינט וקנין: עד שחוקקו עבורנו חוק שהוא בבחינת אור בקצה המנהרה, בא ראש הממשלה, שאני מאד מכבדת ומוקירה, ואומר שיקפיאו אותו.
מרינט וקנין: למה, בגלל שאנחנו נדפקנו בשנות ה-50?
מרינט וקנין: הרי כל תושבי הנגב מהווים כ-28% מכלל האוכלוסייה.
מרינט וקנין: מה קרה לנגב?
מרינט וקנין: כל ארבע-חמש שנים יש בחירות, באים כל חברי-הכנסת, בא המועמד לראשות הממשלה ומבטיח הבטחות, מצלמים וזהו.
מרינט וקנין: כל שנה מתפרסם דו"ח העוני, וכולם מופתעים, כאילו אנחנו לא יודעים מה המצב.
מרינט וקנין: יומיים מקדישים לנושא בטלוויזיה, ברדיו ובעיתונות, ואחר-כך לא קורה דבר.
מרינט וקנין: קודם כל, אני מודה למאיר סהר, מנכ"ל הרשות לפיתוח הנגב, שהזמין אותי לכאן.
מרינט וקנין: אני מייצגת את הנשים.
מרינט וקנין: אנחנו נמצאות במקום ראשון גם במספר המובטלות שעומד על 14% וגם במספר הגרושות.
מרינט וקנין: אני היחידה שמטפלת במקרים אלה, כי אגף הרווחה קורס.
מרינט וקנין: אני שואלת, מה יהיה אתנו?
מוסא אבו סהיבאן: קודם כל, אני מברך על קיום הדיון על תושבי הנגב, מאחר שאנחנו עומדים בפני קשיים רבים מאד.
מוסא אבו סהיבאן: לצערי, אני מכיר את המערכת הזאת לא מעט שנים.
מוסא אבו סהיבאן: אני נמצא במערכת כבר 13 שנה, וכל פעם מקיימים דיון על נושאי הרווחה ועל נושאים אחרים, אבל הדברים לא זזים.
מוסא אבו סהיבאן: אולי לפעמים יש איזה שינוי או התקדמות מסוימת, אבל בסופו של דבר, גם זה נעצר באיזשהו שלב.
מוסא אבו סהיבאן: אתה בטח סיירת בנגב, וראית את אוכלוסיית הנגב.
מוסא אבו סהיבאן: אני מדבר במיוחד על האוכלוסייה הבדואית, שאני אחלק אותה לשניים: החלק שגר ביישובים לא מוכרים, ופה אין דין ואין דיין, כי האוכלוסייה הזאת לא מקבלת שירותים וממשיכה לחיות את אותו אורח חיים כפי שהיא חיה עד היום; בחלק השני נמצאות הרשויות המקומיות הבדואיות, כאשר היום מדברים על שבע רשויות מקומיות.
מוסא אבו סהיבאן: אותן רשויות מקומיות לא רק סובלות מבעיות הפיתוח בנגב, אלא מצבן הרבה יותר גרוע מהמצב של שאר היישובים בנגב.
מוסא אבו סהיבאן: אנחנו היום נלחמים להיות שווים לעיירות הפיתוח, ולא מעבר לזה, כי עיירות הפיתוח שואפות להגיע למצב טוב יותר.
מוסא אבו סהיבאן: אולי גם נשתף איתן פעולה, ואולי ביחד כל הרשויות בנגב, היהודיות והערביות, יחסמו את הנגב וינתקו את הנגב ממדינת-ישראל, ויכריזו שצפונה משם זאת מדינת-ישראל ודרומה זאת מדינת הנגב.
מוסא אבו סהיבאן: תראה מה יקרה, אם יחסמו את הנגב לשעתיים.
דוד טל: אילולא אסור היה לי לומר לך, הייתי אומר לך "תעשה את זה", כדי לזעזע את מי שצריך לזעזע.
מוסא אבו סהיבאן: תאמין לי שאנחנו הערבים והיהודים נעשה את זה ביחד, כי אנחנו עלולים להגיע למצב של ייאוש בסופו של דבר.
מוסא אבו סהיבאן: החברים כאן דיברו על אבטלה ועל מצוקות בכל מיני מסגרות חברתיות.
מוסא אבו סהיבאן: אני רק אביא את רהט כדוגמה.
מוסא אבו סהיבאן: תקציב הרווחה ברהט הוא 6,000,000 שקל.
מוסא אבו סהיבאן: העירייה צריכה לשלם 25% מהסכום, האם אתה חושב שהעירייה משלמת 25% מהסכום?
מוסא אבו סהיבאן: העירייה משלמת קרוב ל-40% תוספת, וזה אחר-כך בסופו של דבר הופך לגירעון, ואז צריך לעשות תכנית הבראה, לפטר עובדים וכך הסיפור חוזר על עצמו.
דוד טל: זאת אולי דוגמה לא טובה.
דוד טל: זאת דוגמה טובה לכך שהשלטון המרכזי לא ממלא את חובתו כלפי השלטון המקומי, אבל אני מכיר ערים במרכז הארץ, כמו: ראשון לציון, שמשלמת 75% לעומת 25%.
מוסא אבו סהיבאן: אבל לראש העיר של ראשון לציון יש הכנסות מארנונה.
דוד טל: אני רוצה לאפשר לדבר כמעט לכל מי שרוצה, אבל אני גם מבקש שכל אחד יצטמצם בדבריו.
מוסא אבו סהיבאן: לכן אני חושב שצריכה להיות מדיניות ממשלתית שתפתח את הנגב.
מוסא אבו סהיבאן: תאמין לי שיש הרבה תכניות, ואני יודע שלכל רשות מקומית בנגב יש תכניות, אבל אין לה כסף לממש אותן.
מוסא אבו סהיבאן: לכן המדינה והממשלות השונות צריכות לחשוב על כך שעתיד מדינת-ישראל הוא בנגב.
מוסא אבו סהיבאן: בצפון כבר אין יותר קרקעות.
מוסא אבו סהיבאן: בנגב יש יותר קרקעות, אפשר לפתח יותר יישובים, אפשר להקים אזורי תעשייה ויש שם פוטנציאל גדול מאד, אבל המדינה צריכה לחשוב על הדברים האלה.
דוד טל: אני רוצה לומר שבכוחותיה הדלים של הוועדה, היא ניסתה בעבר לאורך זמן, מדי פעם בפעם, להעלות את הנושא הזה כדי לנסות להחדיר אותו לתודעת הציבור.
דוד טל: אני מתייחס בעיקר לנושאים של אבטלה בקרב נשים ערביות, נושא שנידון כאן בוועדה כמה פעמים, ובכלל לנושא האבטלה בנגב.
דוד טל: לצערי, אנחנו לא מצליחים לזעזע את הממשלה, לגרום לה לעשות שינוי מגמה, ולהעביר את אותם 4 מיליארד שקלים, שאני חושב שהובטחו עוד בזמן שנתניהו היה ראש ממשלה, ואחר-כך הבטיח את אותה הבטחה ברק ואריק שרון.
דוד טל: התרענו לגבי העניין, וגם כתבתי כמה דברים בנושא גם לראש-הממשלה הקודם וגם לראש-הממשלה הנוכחי, ולצערי, אנחנו כל פעם שומעים כאן על נציגים – כמו, יועץ ראש הממשלה לנושא הערבים ויועץ ראש-הממשלה לנושא הדרוזים - שאומרים שהם עומדים לקיים את כל הדברים הללו, ובפועל אנחנו לא רואים שמשהו מתקדם.
דוד טל: אנחנו ננסה להכניס את הנושא הזה גם לסיכום הדיון שלנו.
תמר גוז'נסקי: ברשות היושב-ראש, אני קודם כל רוצה לברך על הדיון, ולציין את העיסוק של ועדות הכנסת השונות, כולל הוועדה החשובה הזאת, בנושאים השוטפים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתייחס למקרה של האישה הצעירה שרוצה ללמוד במוסד להשכלה גבוהה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו דנו בנושא הזה לפני שבע שנים.
תמר גוז'נסקי: לפני שבע שנים, הכנו הצעה לביטוח הלאומי, משרד העבודה והרווחה, לשינוי הקריטריונים.
תמר גוז'נסקי: אמרנו שמספיק לחשוב שכל מה שמגיע לאישה מובטלת זה להיות או ספרית או לעבוד בסיעוד.