GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות גויטין: התקציב הוא כמיליון וחצי כדי לתת את הטיפול הנדרש מבלי להיכנס באמת לסכנה שזה יתפרסם ושיגיעו פניות נוספות.
רות גויטין: אם מדובר על 800 עד 1000 פניות לשנה, אז תקציב של מיליון וחצי מספק ואני חייבת לציין שהשנה קיבלנו ממשרדי הממשלה 90,000 שקל ויש לנו עוד הבטחה של מאה אלף לשנת 2001 ממשרד העבודה והרווחה, שעדיין לא הגיעו ולא ברור לי מתי הם יגיעו.
רות גויטין: זה בערך התקציב שעומד לרשותנו, חוץ מנדבות שאני מצליחה לאסוף מאנשים טובי לב, אבל רוב המכתבים שאני מקבלת, זה: אתם עושים עבודת קודש.
רות גויטין: כל הכבוד.
רות גויטין: שום סכום לא כתוב באותה חתימה.
חניתה צימרין: אני רוצה להצטרף ואני רוצה להוסיף: אני מייצגת את אל"י, האגודה להגנת הילד, שזאת אגודה המטפלת בכל הנושאים של התעללות בילדים.
חניתה צימרין: אנחנו קיימים 22 שנה ובעצם זו אגודה שהמיוחד בה זה שהיא עושה כל דבר שצריך סביב הנושא של התעללות בילדים.
חניתה צימרין: החל מקו חם, קו מצוקה שאנחנו מפעילים, שהמיוחד בו הוא שיש לנו הרבה מאד פניות אליו של הורים פוגעים שמבקשים עזרה ומדווחים על עצמם, יש לנו קליניקות שנמצאות בכל הארץ, מספר הפונים השנה עלה ב 85%.
חניתה צימרין: כלומר: בשנת 2001 לעומת שנת 2000, יש עליה של 85% פניות לעזרה.
חניתה צימרין: אנחנו מדברים פה על יותר מאלף אנשים שנמצאים בטיפול.
אבשלום וילן: אתם מפנים אותם למיט"ל או שיש גם עמותות אחרות?
חניתה צימרין: יש פניות הדדיות.
חניתה צימרין: אנחנו מטפלים בכל נושאי ההתעללות, גם בפגיעות מיניות, גם בפגיעות פיסיות והזנחה, יש לנו חמישים אנשי מקצוע שעובדים בשכר במשרות מלאות, כלומר: בתוך העמותה עובדים בצוותים, בנוסף לזה יש לנו מערכת של מה שאנחנו קוראים: לוויינים – אנשים שפרוסים במקומות השונים בארץ.
חניתה צימרין: יש לנו כמה תוכניות מאד ייחודיות כמו עבודה במסגרות סגורות, עבודה במסגרת פגיעות מיניות בקיבוצים, בקרב הערבים, בפנימיות, כלומר יש פניות שהן מאד מיוחדות.
חניתה צימרין: חוץ מהמקלט שאותו אנחנו מפעילים עבור משרד הרווחה והוא גם ממומן במידה רבה על ידי משרד הרווחה, כל התקציב שלנו כולו – אני מדברת על 100% מהתקציב – בא מתרומות.
חניתה צימרין: אנחנו אולי המאושרים שלא קיצצו להם משום שלא נתנו לנו.
חניתה צימרין: אז עכשיו אני רוצה להצטרף ולבקש שאנחנו נהיה על ה pay-roll הקצר, אבל בכל זאת נהיה עליו, מכיוון שיש ירידה של בערך 60% בתרומות.
חניתה צימרין: אני, כל שערה לבנה שיש לי הרווחתי מלנסות לגייס את זה, אנחנו מגייסים בין ארבעה לשישה מיליון שקל, כשאנחנו מביאים פנימה לא מספיק כדי להחזיק חמישים אנשי מקצוע שעובדים – זה בהחלט לא מספיק.
חניתה צימרין: בדומה לעובדים שלך, אנחנו כינסנו את העובדים לפני פחות מחודש, הודענו להם שיתכן ולא תהיה משכורת בחודש הבא וכל אחד מהם התנדב להישאר עד שיעבור זעם.
חניתה צימרין: אנחנו לא שלחנו ילדים הביתה, לא איימנו לשלוח ילדים הביתה, אנחנו נחזיק את המקום, אבל אנחנו זקוקים לעזרה מכיוון שבדיוק כמו שתמר אמרה – ואני בהחלט מצטרפת – זה לא כמו לסגור ספרייה.
חניתה צימרין: כאשר קשה לך עם ספרייה, אתה סוגר אותה ואנשים לא נהנים משירותיה.
חניתה צימרין: אנחנו נמצאים פה עם אנשים שהעולם הכזיב אותם.
חניתה צימרין: המבוגרים הכזיבו אותם והיום, כשהם באו והתחילו טיפול ואנחנו הבטחנו להם שיהיה קצת יותר טוב, אנחנו לא יכולים להגיד להם: אופס, נסגר, נגמרו התקציבים, אתם צריכים ללכת הביתה.
חניתה צימרין: מה עוד שכל טיפול שעוד עושים היום הוא המניעה של מחר ולכן זאת ההשקעה הנמוכה ביותר שמדינת ישראל יכולה להשקיע בשירותי רווחה, מכיוון שאנחנו יודעים שכל דבר שלא נעשה היום, אנחנו נשלם עליו הרבה יותר מחר.
אבשלום וילן: ברשותכם, אני מקריא את תשובת שר העבודה והרווחה, השר שלמה בניזרי, לשאילתות מספר 2621, 2708, 2759 ו 2769, שנמסרו לפרוטוקול ב-4 לדצמבר, לפני שבוע, במליאה.
אבשלום וילן: השר בעצם אומר לגבי עמותת מיט"ל, שבין השנים 1995 ל 2000, העמותה קיבלה תמיכה בין שלושים אלף שקל לשבעים וחמישה אלף שקל בשנה ולטענתו ב 2001 ו 2002 העמותה לא הגישה בקשה לתמיכה.
אבשלום וילן: הוא אומר: העמותה יכולה להגיש את בקשתה עד סוף חודש ינואר 2002 ואני נמליץ לאשר לה תמיכה מקרן העזבונות.
אבשלום וילן: על זה הייתי אומר תודה רבה, אבל את קרן העזבונות אני מכיר לא רע, זו דרך לגיטימית, אבל עם כל הכבוד למשרד העבודה והרווחה, לקבל את המלצתו זה יפה, אבל לקרן העזבונות יש אלפי פניות בשנה.
אבשלום וילן: אגב, צריך להגיש את זה.
רות גויטין: אנחנו הגשנו את זה לתמיכות, אנחנו כביכול עם תשובה ביד מהתמיכות, ישבנו עם הסמנכ"ל, מר עידו נחום, שהעביר לי מסר אתמול בלילה – התקשרו אלי להגיד: רק אל תסגרו את מיט"ל, אנחנו עושים כמיטב יכולתנו שהמסגרת כן תיענה וכן ניתן לכם כספים.
רות גויטין: ואני לתומי חשבתי שהוא גם יופיע פה ויתחייב בפני כל הקהל הזה, שאמנם משרד הרווחה עומד מאחורי המאמצים הבלתי אפשריים להתקיים, אבל יש גבול.
רות גויטין: אני, כפנסיונרית, שמקבלת משכורת מהאוניברסיטה באופן קבוע, יכולה להתנדב, אבל פה יושבות נשים שיוצאות לעבודה שלהן והן – אני קוראת לזה – מתנדבות.
רות גויטין: כי הן מקבלות חמישים שקל לשעת עבודה.
גלי בורמן: אמורות.
גלי בורמן: אמורות לקבל.
גלי בורמן: הן לא מקבלות.
רות גויטין: אמורות לקבל.
רות גויטין: וגם על זה לאחרונה הן מוותרות, אז יש גבול כמה אנחנו יכולים לשאת.
אבשלום וילן: אוקי.
אבשלום וילן: יש פה גם נציג האוצר וגם נציג משרד העבודה והרווחה שהגיע.
אבשלום וילן: אני רק אגמור לומר מה שהשר ענה, שהמשרד אינו רשאי להעביר כספים לעמותות בלא הליך מכרז הפתוח לעמותות מקצועיות שונות, כולל עמותת מיט"ל.
אבשלום וילן: זו תמיד הטכניקה להתחמק.
אבשלום וילן: נכון שצריך מכרז, אני רק לא מכיר עמותות אחרות בתחום.
אבשלום וילן: הפרוצדורה הזאת קיימת תמיד במשרדי הממשלה, אבל כשרוצים לעזור מקיימים את המכרז, כשלא רוצים לעזור מנפנפים במכרז.
אבשלום וילן: ככה שמכרז צריך לעשות בכל מקרה, אני רק לא רואה גופים אחרים שעוסקים בזה, כך שאני לא רואה בעיה גדולה, אבל זו חלק מהתרבות הבירוקרטית.
אבשלום וילן: אני אגיד לכם משהו ציני.
אבשלום וילן: אם הייתם מכריזים על עצמכם עכשיו כעמותה להחזרה בתשובה של ילדים נפגעי תקיפה מינית, אני מודיע לכם, שהייתם עומדים בכל הפרוצדורות, הייתם מקבלים את כל האישורים, היה מתקיים מכרז כדין והייתם זוכים לכל.
אבשלום וילן: צר לי שאני אומר את זה באופן ציני ואני לא מציע לכם את זה לרגע אחד, אבל אנחנו יודעים איך הטחנות האלה, הפוליטיות – במקום הצודקות – עובדות במדינת ישראל.
אבשלום וילן: מר וינטר, נציג משרד העבודה והרווחה.
מוטי וינטר: אני רוצה למחות עלמה שאמרת, כי אני חושב שהדברים רחוקים מלהיות מדויקים.
מוטי וינטר: אני רוצה להסביר למה התכוון שר העבודה והרווחה במה שהקראת.
מוטי וינטר: משרד העבודה והרווחה, באמצעות שירות ילד ונוער ושירותים אחרים שעוסקים בעניין – אבל בעיקר שירות ילד ונוער – עוסק מזה שנים בנושא הזה של נפגעי התעללות מינית בתוך המשפחה ולצורך כך הקמנו כ 11 מרכזי חירום שחניתה דיברה על אחד מהם.
מוטי וינטר: המשרד משקיע בסביבות 11 עד 12 מיליון שקל בתחום הזה במסגרת מרכזי החירום.
מוטי וינטר: זו המדיניות הרשמית שלנו ואנחנו מפתחים את זה עקב בצד אגודל לכל האוכלוסייה, אוכלוסייה חילונית, ממלכתית-דתית, חרדית וערבית.
מוטי וינטר: לכולם יש מקומות במרכזי החירום שלנו.
מוטי וינטר: צריך לדעת את זה.
מוטי וינטר: עמותת מיט"ל, כמו עמותת אל"י, הן עמותות שהחליטו לקום לטובת הציבור ולמשרד העבודה והרווחה אין שום מחויבות כלפי עמותה כלשהי, בין אם היא מסוג כזה או צבע כזה.
מוטי וינטר: משרד העבודה והרווחה פועל באמצעות עמותות, על פי האינטרסים שהוא מחויב להם, לדאוג, נניח, לילדים בסיכון, על פי חוקים, תקנות וכיוצא בזה ולצורך כך הוא מסתייע בעמותות כאלה או אחרות.
מוטי וינטר: אנחנו, עד כה, עבדנו באמצעות מרכזי החירום וטיפולים לטווח ארוך כמעט ואנחנו לא מבצעים.
מוטי וינטר: טיפולים נפשיים – צריך לשים את זה על השולחן – אנחנו כמעט לא מבצעים.
מוטי וינטר: מי שעסק בזה חלקית היתה עמותת מיט"ל.
אבשלום וילן: סלח לי שאני עוצר אותה, בפתיחה שלי – אתה לא הקשבת או לא היית – אמרתי שיש מאות נפגעים בשנה.
אבשלום וילן: טראומות כאלה – יהיו מאות אנשים בשנה, על כל מה שזה אומר אחרי זה בעתיד.
אבשלום וילן: מי כמוך, אם אתה בעל מקצוע, יודע, מה פירושו של דבר פגיעה מינית בגיל צעיר.
אבשלום וילן: עכשיו, אתה אומר: לי יש מרכזי סיוע - - -
מוטי וינטר: תן לי רק לסיים.
אבשלום וילן: לא, תענה לי על השאלה, ברשותך.
אבשלום וילן: שהם נותנים תשובה ראשונית, אבל בעצם טיפול הם לא מסוגלים לתת.
אבשלום וילן: עכשיו, בעצם, קמו העמותות משום שהן עונות על הצורך של לתת טיפול ולהציל ילדים.
אבשלום וילן: כי אם לא היה צורך – המרכזים שלך היו נותנים תשובה.
אבשלום וילן: אתה בעצמך אומר שהם נותנים תשובה ראשונית, לא מעבר לזה.
אבשלום וילן: עכשיו, אני שואל אותך: בתור מי שמופקד על עבודה ורווחה במדינת ישראל: האם אתה שלם עם העובדה שבעצם אתה לא נותן את הטיפול שאתה יכול לתת לילדים ואתה אומר: אלוהים גדול, מי שנפל וחטף – חטף.
אבשלום וילן: לי אין תשובה.
אבשלום וילן: אז אם העמותה נותנת תשובה וחצי מזה מגייסת תרומות.
אבשלום וילן: ואתה לא נותן תשובה שצריך לעבור את הפרוצדורה, אבל אנחנו מוכנים לעזור.
אבשלום וילן: אתם אומרים במפורש: אנחנו לא נעזור וחוץ מזה יש פרוצדורה.
אבשלום וילן: זה מה שהשר אמר.
מוטי וינטר: לא זה מה שאמרו, אני מפרש את התשובה כי התשובה היא אמיתית ונכונה לגמרי.
מוטי וינטר: אני מבין מה שאתה אומר, אבל תקשיב לתשובה.
מוטי וינטר: כשחניתה דיברה על השערות הלבנות שלה – אני עוד זוכר את השערות כשהיא הקימה את עמותת אל"י וכאשר היא העלתה פעם ראשונה במדינת ישראל את הנושא של ילדים מוכים.
מוטי וינטר: מדינת ישראל לא הכירה אז בעובדה שיש ילדים מוכים.
מוטי וינטר: מאז חלפו עשרים שנה ובין השאר מדינת ישראל הכירה גם בילדים נפגעי התעללויות ולפני כשמונה או עשר שנים, בכנסת הזאת, באחד מהדיונים מהסוג הזה חברי הכנסת פרוש ויצחק לוי אישרו לנו שלושה וחצי מיליון שקל לצורך הקמת מרכזי חירום ותגבור מערך פקידי הסעד האזוריים שלנו ואז התחלנו לפתח את הנושא.
מוטי וינטר: ותאמין לי, אנחנו, בתוך המשרד, בשינוי סדרי עדיפויות, פיתחנו מערכת מפוארת, אבל משרד העבודה והרווחה ובתוך זה שירות ילד ונוער, מוגבל בתקציבים שלו.
מוטי וינטר: יושב פה עמיחי, נציג אגף תקציבים שיכול לאשר את מה שאני אומר.
מוטי וינטר: אנחנו עושים מעל ומעבר.
מוטי וינטר: כפי שאתה יודע, יש בחיים סדרי עדיפויות.
מוטי וינטר: מה שאנחנו מצווים מתוקף חוק חסרי ישע זה לתת מענה מיידי לאותם ילדים שנפגעו, אם זה באמצעות המערך של כשש מאות פקידי סעד לחוק הנוער, שזה מתחיל שם וכלה במרכזי החירום האלה, שהם שוהים שם בין שלושה לשישה-שבעה חודשים ולאחר מכן אנחנו מוצאים להם מענים שונים, בין אם זה בקהילה, בין אם זה סידורי חוץ-ביתיים, פנימיות מאד מתקדמות או משפחות אומנה.
מוטי וינטר: באשר לאותם מקרים שאתה מדבר עליהם, כולנו יודעים עליהם.
מוטי וינטר: מדינת ישראל החליטה שלא לתת מספיק כסף להתמודד עם העניין.
מוטי וינטר: יכול להיות שצריכים עוד שערות לבנות של מישהו, כדי שיכירו סוף סוף בצורך הזה.
מוטי וינטר: אגב, אני לא יודע אם יושב פה נציג משרד הבריאות, אבל מי שאחראי על טיפולים נפשיים לטווח ארוך, הוא משרד הבריאות ולא משרד העבודה והרווחה.
מוטי וינטר: אנחנו לוקחים על עצמנו הרבה מהאחריות של אחרים, בתוקף היותנו עובדים סוציאליים שחושבים שצריך לתת מענה לכל הילדים בסיכון, אבל זה לא התפקיד שהחוק הועיד לנו.
מוטי וינטר: זה לא התפקיד שממשלת ישראל החליטה שאנחנו צריכים לעשות.
מוטי וינטר: היה פה צריך להיות ד"ר פוליקביץ' ולהתייחס לעניין הזה ולא אני, בעניין הזה של טיפול ארוך טווח.
מוטי וינטר: למרות זאת, אנחנו עושים את זה.
מוטי וינטר: עכשיו נחזור רגע לנושא של מיט"ל.
מוטי וינטר: אנחנו, במצוקתנו, לא יכולנו לעזור לעמותת מיט"ל מעבר למה שציין פה השר וזה לא מעט ולא צריך ללעוג לזה.
מוטי וינטר: יש עמותות ש"מתות" שיתנו להן משאבים כאלה.
מוטי וינטר: אל תשכחו שעמותה, בהגדרה, אמורה לגייס משאבים.
מוטי וינטר: ראו את חניתה.
מוטי וינטר: גייסה מאות אלפי דולרים ואת השאר היא לוקחת מהממשלה.
מוטי וינטר: זה הא בהא דסתרי.
מוטי וינטר: אם זו עמותה, אז היא באה לגייס משאבים בשביל לפתח נושא חדש ולעבוד מול הממשלה, ליד הממשלה ולא להיות תלויה בממשלה.
מוטי וינטר: זה, קודם כל, הבסיס העקרוני.
מוטי וינטר: אז אל תתקוף אותי על דברים שהם בכלל לא לעניין, בעניין הזה.
מוטי וינטר: לא אנחנו צריכים לתת להם.
אבשלום וילן: אני קורא פה בחומר, ש 65% מהפניות לעמותת מיט"ל מופנים על ידכם.
מוטי וינטר: שניה אחת.
מוטי וינטר: אני יכול לתת לך עוד הרבה מאד אוכלוסיות יעד שלא מטופלות בתוקף החוק או התקנות ועמותות כאלה ואחרות נותנות להן מענה.
מוטי וינטר: לשם כך קמות עמותות, להיות חלוץ לפני הממלכה.
מוטי וינטר: עכשיו, כל מה שאמרתי, זה לא סותר את הרצון העז שלי לעזור לעמותת מיט"ל ועמותות דומות לה.
מוטי וינטר: יש לי שתי בעיות פה.
מוטי וינטר: המסלול המהיר, שמנכ"ל משרד העבודה רוצה לסייע בעזרתו, למצוא דרך להעביר סכום כסף משמעותי – וכולנו רוצים לעזור לו לבצע את זה – זה באמצעות כספי עזבונות.
מוטי וינטר: זה המסלול היחידי המהיר.
אבשלום וילן: עבדת פעם מול קרן עזבונות?
אבשלום וילן: למה זה נראה לך מסלול מהיר?
מוטי וינטר: אנחנו מצויים בסוף שנת תקציב, כפי שידוע לך.
מוטי וינטר: מצד שני, אנחנו לא יכולים להעביר כספים לעמותות בלי מכרז.
מוטי וינטר: אנחנו התחלנו לטפל במכרז ואני מעריך שהוא ייקח חודשיים – שלושה עד שהוא יצא לפועל וכמובן שצריך גם להשיג תקציב, שהוא עדיין לא קיים.
מוטי וינטר: אם אני אוציא מכרז אני צריך להוכיח שיש לי מקור ועדיין אין לי מקור.
אבשלום וילן: אתה יודע שלפני שנה – סליחה, אדוני – בתקציב של שנה שעברה, אנחנו, בוועדת כספים, אישרנו העברה למשרד העבודה והרווחה של 145 מיליון שקל והמנכ"ל התפטר על רקע העדיפויות של המשרד.
אבשלום וילן: השר הקודם שם שהיום הוא שר הפנים דרש להעביר לישיבות ולמקומות שהם לא היו עבודה ורווחה פרופר והמנכ"ל, שהיה איש מקצוע למרות שהיה מאותה מפלגה, על רקע זה התפטר.
אבשלום וילן: אז אני יודע על הכספים הפוליטיים שעוברים - - -
מוטי וינטר: גם על זה אני מוכן לחלוק.
אבשלום וילן: ואני אומר לך שאני לא מדבר באוויר, אני יושב בוועדת כספים ואני רואה את ההעברות.
אבשלום וילן: אתה צודק שצריך להיות מכרז מסודר ואני לא רואה מדוע אי אפשר לקדם מכרז ובמקום חודשיים וחצי לעשות אותו בחודש וחצי.
מוטי וינטר: אין כסף.
אבשלום וילן: מכרז לא שייך לכסף.
מוטי וינטר: לא, סליחה.
מוטי וינטר: תשאל את האוצר.
מוטי וינטר: אסור לנו לבצע מכרז מבלי שיש לנו מקור.
אבשלום וילן: ואני משוכנע שבסדרי גודל שבהם מדובר, גם ניתן למצוא את המקור בתוך המשרד, גם ניתן לעבוד בצורה מסודרת בבניית מכרז לעמותות – אתה צודק, ממלכה לא יכולה לעבוד אלא בצורה מסודרת – ולעמוד בקריטריונים.
אבשלום וילן: אתה בעצמך מפנה שני שליש מהמקרים לשם.
אבשלום וילן: אתה צודק, עמותה צריכה לגייס מבחוץ, אבל השאלה היא אם במצב שנוצר משרד העבודה והרווחה יכול בשליש לעזור ושני שליש יגייסו.
מוטי וינטר: אני יכול לתת לך את התשובה.
רות גוייטין: אני יכולה לענות לך.
מוטי וינטר: תני לו לענות, בבקשה.
מוטי וינטר: לא, רגע, תן בבקשה לנציג האוצר קודם, כי הוא צריך לצאת.
מוטי וינטר: רגע, עמיחי ישלים אחר כך.
אבשלום וילן: הוא לא יוכל להשלים כי הוא לא יהיה פה.
אבשלום וילן: בבקשה, עמיחי.
עמיחי כץ: אני רוצה להשלים את מה שמוטי אמר.
עמיחי כץ: משרד העבודה עובד תחת תקציב נתון ובמסגרת סדר העדיפויות שלו הוא מפנה, בהתאם למדיניות.
עמיחי כץ: בתור משרד האוצר, בגלל שהמשרד לא פנה אלינו בבקשה כזאת או אחרת להעביר תקציב לעמותה כזאת, אז גם מבחינה פרוצדורלית זה לא הגיוני.
אבשלום וילן: עמיחי, אני רואה אותך פעמיים בשבוע בוועדת כספים, העברות תקציביות בין משרדים ובתוך המשרד.
אבשלום וילן: בחייך, נו, תפסיקו פה ללכת על פרוצדורות.
אבשלום וילן: אנחנו בתוך עמנו יושבים.
אבשלום וילן: אם הוא רוצה, אז בשבוע ימים הוא מעביר דרכך העברה בין סעיפים במשרד ומסדרים את זה, בחייכם.
עמיחי כץ: אני אומר שהמשרד לא פנה אלינו בבקשה להעביר תקציב לסעיף שממנו אמור סכום כלשהו להעביר תקציב לעמותה.
אבשלום וילן: כי הם בסדר העדיפויות שלהם הכריזו, בתשובה הזאת של השר הם הכריזו:
אבשלום וילן: אנחנו לא מתכוונים לתמוך בעמותות הללו, אלא דרך פניה בשמם, כדי לעזור להם לפנות לקרן עזבונות.
אבשלום וילן: זה מה שהם אמרו.
אבשלום וילן: וכדי לתמוך בהם אנחנו צריכים מכרז – זה נכון, אבל הם לא הצהירו פה בתשובת השר שהם מתכוונים לעשות את זה, כי בסדר העדיפויות שלהם – אמר את זה פה מוטי – העמותות צריכות לגייס.
אבשלום וילן: אתה שמעת על המצב הכלכלי בארץ והמצב הכלכלי בעולם.
אבשלום וילן: עמותות הגיעו לעברי פי-פחת.
אבשלום וילן: ואז מתעוררת פה שאלה עקרונית, האם בסוג כזה של דברים הממלכה צריכה להשתתף במשהו, כן או לא.
אבשלום וילן: אני חושב שכן.
אבשלום וילן: כן, מוטי.
רות גוייטין: אני יכולה משהו להגיד?
אבשלום וילן: לא, מוטי צריך להשיב.
מוטי וינטר: תראה, אני לא יודע על איזה 145 מיליון שקל אתה מדבר שהועברו לחרדים.
מוטי וינטר: זה לא התפקיד שלי להתייחס.
מוטי וינטר: אני יכול לדבר רק על תקציבים נורמטיביים, שמופיעים על השולחן, שאנחנו עובדים אתם ומה שאני יכול להגיד לך זה שאנחנו בגירעונות של לפחות עשרה – שנים עשר מיליון שקל על שירותים.
מוטי וינטר: קיימים.
מוטי וינטר: אני מדבר על שירותים קיימים שמכוונים לילדים בסיכון.
מוטי וינטר: כלומר: אם אתה רוצה שאני אעשה שינוי בתוך הסעיפים שלי, אני לא מסוגל לעשות כי יש לי גירעון היום שאני לא יכול לממן.
מוטי וינטר: משרד האוצר יודע עליו, אגף התקציבים יודע ואין לו פתרון.
אבשלום וילן: מה התקציב השנתי של משרד העבודה והרווחה, אתה יודע, מוטי?
מוטי וינטר: כמה מיליארדים.
אבשלום וילן: כמה מיליארדים טובים.
אבשלום וילן: הרי זה האבסורד שזועק לשמיים.
אבשלום וילן: אנחנו יודעים שעל השקל האחרון נערכות המלחמות הכי גדולות.
אבשלום וילן: על מה פה מדובר?
אבשלום וילן: על עמותה של תקציב של מיליון וחצי, שחצי היא מגייסת, שיש לה כרגע גירעון של 600 עד 800 אלף שקל.
אבשלום וילן: תראה, אני מכיר את זה גם ממשרד הבריאות, הוועד למען האיידס.
אבשלום וילן: הרי מה קורה?
אבשלום וילן: בחברה המודרנית אומרים בעצם, אתם, החברה, טפלו בעצמכם.
אבשלום וילן: איך?
אבשלום וילן: תקימו עמותות, מה שנקרא: המגזר השלישי ובצורה כזאת טפלו בבעיות שהממלכה לא מטפלת, אבל אנחנו יודעים בדיוק מה קורה.
אבשלום וילן: זו בעצם הסרת אחריות.
אבשלום וילן: הרי אתה גם אומר, כבעל מקצוע, שאין לך תשובה כרגע לטיפול ארוך טווח ואתה שני שליש מן המקרים מפנה לטיפול ארוך טווח במסגרת עמותות, כי אין לך את התשובה המקצועית.
אבשלום וילן: עכשיו, הסימביוזה הזאת יכולה לעבוד בתנאי שיש להם מקורות, אבל כאשר הם מגיעים למצב שאין להם מקורות, האם אי אפשר, בתקציב של משרד העבודה והרווחה - שהוא היום בגודל תקציב הביטחון, כמעט.
אבשלום וילן: אם נוסיף את הביטוח הלאומי זה עוד הרבה יותר, אם נוסיף תשלומי העברה, זה הרבה יותר – להעביר את הסכומים האלה?
אבשלום וילן: למה להגיד שאי אפשר?
אבשלום וילן: זה מריח מחוסר רצון.
אבשלום וילן: אני לא בא אליך בטענות.
אבשלום וילן: אני מניח שהתקציב שלך מנוצל מעל ומעבר והוא בגירעון, אבל אני לא מדבר על מנהל שירות ילד ונוער.
אבשלום וילן: אני מדבר על התקציב הכולל של המשרד ואם היה שר שהדברים היו בנשמתו והיה באמת רוצה לטפל בזה, אני מודיע לך שב-24 שעות הוא יכול לטפל בזה, הוא יכול למצוא את המקור התקציבי, הוא יכול לעשות את ההעברה בוועדת כספים, הוא יכול לפתוח במכרז, הוא יכול להבטיח פה תוך חודשיים לסיים את כל הפרוצדורות.
אבשלום וילן: יכול להיות שיש לא רק מיט"ל, יכול להיות שיש עוד עמותה, אני לא יודע.
אבשלום וילן: בצדק, צריך לגשת למכרז כזה ולבדוק.
אבשלום וילן: אתה מכיר את זה עוד הרבה יותר טוב ממני.
אבשלום וילן: אפשר היה עם רצון טוב בשבוע לגמור את זה ובחודשיים להביא גם את הפתרון הטכני.
אבשלום וילן: כשלא רוצים – תאמין לי, אני כבר פרופסור לפרוצדורה.
אבשלום וילן: אני לא אומר שאתה לא רוצה.
מוטי וינטר: אני רוצה מאד, אבל מה שאתה אומר הוא בלתי אפשרי.
מוטי וינטר: הוא בלתי אפשרי.
מוטי וינטר: אתה אומר דברים שאין להם ביסוס, לצערי הרב.
מוטי וינטר: אני לא שר ואני לא יודע מה שר יכול ולא יכול.
אבשלום וילן: תשמע, אתה קצת – אתה כלפי חבר כנסת עכשיו, אמרת: דבריך אינם מבוססים.
אבשלום וילן: אנא, הצגתי תהליך, סתור אותי נקודה נקודה.
מוטי וינטר: אני אומר, שגם אם - - -
אבשלום וילן: איזו נקודה שאמרתי איננה מבוססת?
מוטי וינטר: אי אפשר לבצע את זה ב 24 שעות או בשבוע.
אבשלום וילן: החלטה עקרונית ב 24 שעות אי אפשר?
מוטי וינטר: איזו החלטה עקרונית?
מוטי וינטר: הם טוענים שהם על סף פשיטת רגל, צריך לעזור להם באורח מיידי.
מוטי וינטר: נכון?
מוטי וינטר: הרי זה העניין.
אבשלום וילן: הרי שמעת מה החוב שלהם?
אבשלום וילן: חוב למטפלים.
אבשלום וילן: אז אם אמרתי שבחודשיים אפשר לגמור מכרז – אתה בעצמך אמרת חודשיים וחצי.
מוטי וינטר: לא, אמרת תוך שבוע ימים.
אבשלום וילן: סליחה, אמרתי ב-24 שעות להחליט, בשבוע לגמור את הפרוצדורה, העברה בתוך המשרד בין סעיפי תקציב – תאמין לי, אני יודע בדיוק על מה אני מדבר – ואחרי זה, בקשר למה שאתה אומר, לקטע הקשה, המשפטי של מכרז מסודר, לזה צריך חודשיים.
אבשלום וילן: זה בדיוק מה שאמרתי.
אבשלום וילן: מה פה לא נכון?
אבשלום וילן: מה פה לא מבוסס?
מוטי וינטר: טוב.
פזית פיקר: אני רוצה להגיד משהו.
פזית פיקר: טיפול חירום – הרי אין לנו שום דבר נגד טיפול חירום.
פזית פיקר: זה חשוב, חיוני, הכרחי, אבל התערבות חירום בלי טיפול ממושך – זה גם עלול להיות מזיק.
פזית פיקר: זאת הסיבה, אגב, שבחודש האחרון, אני לא מקבלת אנשים שמתקשרים, אפילו לא לפגישה אחת.
פזית פיקר: כי אני באמת לא מוכנה לשלוח – מה שנקרא – "אנשים מדממים" החוצה, כשאין לי תשובה להם.
פזית פיקר: עכשיו, באמת, רוב הפניות הן מן הרווחה, חלק גדול מהן הן מאותם מרכזי חירום - ממסגרות של פנימיה ואומנה וכל מיני דברים שהם באמת המענה שאתם נותנים והוא בסדר, אבל הם אלה שפונים אלינו המון פעמים, גם לייעוץ וגם לבקשות לטיפול וזה באמת לא סותר אחד את השני.
פזית פיקר: רק למען הסדר הטוב – אנחנו מטפלים לא רק בילדים שנפגעו, אלא גם במבוגרים שנפגעו מינית בילדותם וזה מחזק אולי את מה שאתה אמרת על סחיבת הטראומה לאורך זמן.
פזית פיקר: אני אמרתי כבר בשבוע שעבר: מעבודה אנחנו לא מפחדים, אבל הטלפונים האלה של אנשים, ככה, בקול רועד, עד שהם סוף סוף מצליחים להגיע לטלפון ולהגיד: "נפגעתי" - להגיד להם "לא" אנחנו לא יכולים לקבל, זה יותר גרוע מהכל.
פזית פיקר: וזה מה שאנחנו עושים.
אבשלום וילן: טוב.
אבשלום וילן: מישהו עוד רוצה להוסיף?
אבשלום וילן: כי אני רוצה לסכם.
אבשלום וילן: קודם נציגת משרד המשפטים, גברת יהודית קרפ, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
יהודית קרפ: קשה לומר שאני באה לכאן כנציגת משרד המשפטים.
יהודית קרפ: אני באה לכאן כמי שעוסקת בנושא של זכויות ילדים.
יהודית קרפ: אני רוצה לומר שלמדינת ישראל יש מחויבות בינלאומית לפי האמנה לזכויות הילד, יש לה מחויבות בתור ממשל לתת מענה לבעיה.
יהודית קרפ: אנחנו מדברים כאן על ילדים ואין לי מה להוסיף על כל מה שנאמר כאן בשאלה של הטיפול בזמן אמת לעומת התמודדות עם אוכלוסייה שלמעשה מפסיקה לתפקד באורח נורמטיבי כאזרחים בחברה.
יהודית קרפ: אני רואה כאן בעיה כפולה.
יהודית קרפ: אני חושבת שהבעיה הראשונה היא הטיפול המהיר בנושא של סגירת המשרדים ואני מוכנה לומר שאני מזועזעת שמספטמבר נסגרו המשרדים בחיפה, בתל-אביב ואף אחד לא מגיב לעניין הזה.
יהודית קרפ: כלומר: יש הרמת ידיים.
יהודית קרפ: זה בסוגייה של הצורך לתת מענה מהיר, שיפתחו מחדש המשרדים ושלא ייסגר המשרד בירושלים.
יהודית קרפ: אבל, אני חושבת שיש פה בעיה שהיא מעבר לזה וזה הסוגייה של מדוע הנושא הזה לא מוסדר בראיית רוחב.
יהודית קרפ: כאן לא זומן משרד הבריאות, אני חושבת שאנחנו מדברים בנושא שהוא גם בתחום אחריותו של משרד הבריאות, לא רק בתחום האחריות של משרד העבודה והרווחה.
יהודית קרפ: יש מכתבים שמעידים על זה שגם המרכזים לבריאות הנפש שולחים אנשים, מהעדר – לא רק כוח אדם, אלא מהעדר התמחות מקצועית, משום שאנחנו מדברים בתחום שצורך התמחות מקצועית מיוחדת.
יהודית קרפ: זה לא כמו כל טיפול נפשי אחר.
יהודית קרפ: מדינת ישראל אין לה מענה לדבר הזה.
יהודית קרפ: היא לא יכולה לבנות על העובדה שקמות עמותות ושמכוח עצמן הן מנסות להתמודד עם התופעה.
יהודית קרפ: אני חושבת שהנושא הזה צריך להיות בתקציב של המשרדים הרלוונטיים ולא שכל שנה יהיה מרוץ אחרי ועדת העזבונות או אחרי העברות וכולי וכולי, אלא זה צריך להיות דבר שמוסדר באופן מפורש בתקציב, כי מדינת ישראל מודה שאין לה מענה לדברים האלה והיא סומכת על העמותות.
יהודית קרפ: אני רוצה לומר שאני נמצאת כאן משום שאני חושבת שהחברה בישראל עוברת תהליכים מאד קשים בהכרה של הצרכים שלה.
יהודית קרפ: אם אנחנו מדברים על מקלטים לנשים מוכות – עד לפני כמה שנים הנושא נבנה על – שוב – מקלטים שהוקמו באופן פרטי, שהמדינה תמכה בהם באופן חלקי ביותר.
יהודית קרפ: לאט לאט התגברה התודעה שזה חלק משירות שמדינת ישראל חייבת לתת כדי לשקף את אחריותה לתחומים האלה ועכשיו המרכזים ממומנים בצורה הרבה יותר מתקבלת על הדעת.
יהודית קרפ: אני מבינה גם שראש הממשלה נרתם לנושא הזה של מימון המקלטים לנשים מוכות ואני אומרת שהנושא הוא באנשים שאין להם לובי.
יהודית קרפ: הלובי של, נניח – ואני אומרת את זה בחיוב רב – הקבוצות הפמיניסטיות שקידמו את הנושא של טיפול באלימות במשפחה הוא לא לובי שנלחם באותה עוצמה לנושא של קורבנות עבירות מין לגבי ילדים.
יהודית קרפ: הנושא של הילדים עדיין אין לו לובי.
יהודית קרפ: אם במדינת ישראל סגירת המשרדים של מיט"ל עברה בשקט, בדממה דקה, כפי שעברה – זה אומר שאנחנו רק בתחילת הדרך מבחינת ההכרה של המחויבות שלנו כלפי קטינים בישראל, בעיקר קורבנות עבירה.
יהודית קרפ: לכן, לפי דעתי, הראייה צריכה להיות ראייה הוליסטית.
יהודית קרפ: אני לא חושבת שמשרד הבריאות צריך להיות מעבר לראייה הכללית של איך מדינת ישראל מתמודדת בסוגייה הזאת, שעיקרה הוא טיפול נפשי.
אבשלום וילן: רצית להוסיף עוד משהו?
אסנת לביא: אני אעשה את זה בקצרה.
אסנת לביא: אני רוצה להביא קצת את הצד השני, של מי שנעזרה במיט"ל.
אסנת לביא: הבת שלי עברה התעללות מאד קשה בגיל מאד מאד צעיר על ידי אבא שלה ומי שבאמת נתן גם את הטיפול הראשוני – אבל הראשוני לא לשבוע שבועיים, אלא למשך למעלה משנתיים - לילדה הזאת, זו עמותת מיט"ל.
אסנת לביא: הטיפול היה, כמובן, מקצועי וטוב והוא ניתן בסכומים מאד מאד נמוכים.
אסנת לביא: לאחר שנה, כשהסיוע הסתיים, כמו שאתה דיברת, באמת, על טיפול המשכי, הילדה נזקקה להמשך טיפול והיום היא מטופלת באופן פרטי.
אסנת לביא: כמו שלמיט"ל יש גירעון בתקציב שלה, הגירעון שלי בתקציב האישי שלי הוא באמת מאד גבוה ואני לא הרגשתי שאני מסוגלת לפנות לעמותה שאין לה בעצם מאיפה לממן את עצמה ופניתי לפסיכולוגית פרטית שהיום אני חייבת לה אלפי שקלים, כי לי חשוב שבאמת הבת שלי לא תגיע למצב שבגיל עשרים והלאה או בגיל ההתבגרות, תגיע, חלילה, למוסד לחולי נפש או לכל מיני מקומות אחרים.
אסנת לביא: אני רוצה שהיא תגיע לגיל בגרות כשהיא מיושבת בנפשה ומטופלת כמו שצריך ברמה המקצועית הטובה ביותר, גם אם זה יהיה במחיר פת הלחם האחרונה שלי.
אסנת לביא: הטיפול הנפשי שלה הוא הדבר הראשון.
אסנת לביא: דבר נוסף שאני חייבת להוסיף - - -
אבשלום וילן: אנחנו פשוט פה קצרים בזמן, אני מוכרח לסיים.
אסנת לביא: בשני משפטים.
אסנת לביא: לגבי קבוצת התמיכה שמיט"ל ארגנה לאמהות של ילדים נפגעים, שזה כלי נוסף שהיא נותנת לנו, שזה דבר חשוב מאד.
אסנת לביא: אני חושבת שפשוט אי אפשר בלי עמותה כזאת.
רחל פרידמן: סליחה, אני כמזכירה, שומעת את זה מידי יום.
רחל פרידמן: כעשר אמהות פונות אלי עם מה שהיא עכשיו סיפרה.
אבשלום וילן: חבר הכנסת יאיר פרץ, שהיה צריך לנהל את הישיבה, הגיע.
אבשלום וילן: זכות הדיבור לו.
יאיר פרץ: צר לי, קודם כל, שפשוט עקב פקקים נסגרו כבישים בירושלים.
יאיר פרץ: אני משעה 07:30 על הכביש.
יאיר פרץ: בזמנו טיפלתי בעמותה עם ד"ר תמר כהן.
יאיר פרץ: רציתי לדעת מה קרה עם ההסדר.
יאיר פרץ: מוטי, אולי תסביר לנו קצת לוועדה?
אבשלום וילן: הוא כבר הסביר.
אבשלום וילן: הוא הסביר הכל.
אבשלום וילן: זו הודעת הסיכום, עכשיו, יאיר.
אבשלום וילן: הוא הסביר.
אבשלום וילן: הוא הסביר שהם נותנים 11 מרכזים שהוקמו ביזמת השר לשעבר יצחק לוי, שהיה אז חבר כנסת וביזמת הרב פרוש.