GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קורן: הרי אם אנחנו סופרים אנחנו רואים שכמעט בכל בית יש מישהו עם איזושהי לקות, עם איזו מוגבלות.
נורית קורן: מוסרית, אנחנו צריכים לקחת את זה ולקדם את הדברים.
נורית קורן: הדיון שלנו הוא להכניס את המחשבים לסל הבריאות.
נורית קורן: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב – הרי הדיון שלנו מדבר על זה.
נורית קורן: זה מאוד חשוב שיהיו לכל עיוור את כל היכולות ואת כל האפשרויות להגיע, כמו שאנחנו, האנשים הבריאים והאנשים הרואים.
נורית קורן: לתת להם שוויון הזדמנויות לכול.
נורית קורן: זה מאוד חשוב, ולא צריך לבדוק מה אחוזי הנכות, שכל מי שיש לו לקות ראייה יקבל את הציוד הנדרש בסל הבריאות ויקבל את הטיפולים.
נורית קורן: יש עוד נקודה שהיא מאוד חשובה.
נורית קורן: למשפחה של העיוור לא נותנים רכב נכה.
נורית קורן: אמנם הוא מקבל רכב נכה, אבל לקחו את זה ואמרו שהעיוור לא צריך לקבל רכב.
נורית קורן: מה, המשפחה לא צריכה להסיע אותו לטיפולים?
נורית קורן: צריך להסתכל על כל המכלול, כל הדברים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: מה גם שבתחבורה הציבורית אין הנגשה באמת, ולכן אין אופציה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט לסכן להם את החיים, בטח כשמדובר בילדים קטנים.
נורית קורן: אקצר, כי יש כאן הרבה אנשים.
נורית קורן: יושבת ליד מורן כהן.
נורית קורן: היא בחורה שלמדה בחינוך המשולב, בחינוך הרגיל ויש לה תעודת בגרות.
נורית קורן: עכשיו היא לומדת לפסיכומטרי.
נורית קורן: כדאי שתשמעו אותה, מה יש לה להגיד על ההנגשות.
נורית קורן: אישית, אני חושבת שצריך להצדיע לה כי זה לא ברור מאליו, היא נלחמת, עם כל הלקות שיש לה, עם כל הקושי שיש לה, ללמוד וללמוד גם חינוך גבוה.
נורית קורן: אני אישית מצדיעה לה.
<קריאות: כולנו, כולנו.
נורית קורן: אני מתנצלת, אני בעוד ועדה, ורוצה להשמיע את קולי גם בוועדות האחרות ביום העיוור ואני יוצאת.
נורית קורן: תודה רבה לכולכם.
אלי אלאלוף: שלמה מהאוצר, אתה יכול לרשום לעצמך לטפל ב-190 הערכות האלה?
<שלמה פשקוס: של משרד החינוך.
<שלמה פשקוס: אני לא יכול להתייחס כי זה לא התחום שלי.
אלי אלאלוף: לא לא, אני לא מבקש.
אלי אלאלוף: אני מטיל עליך משימה, מצווה, לבדוק את זה ואם תשלח לנו מייל בעוד יום-יומיים אנחנו נשמח.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אם אפשר לשאול את נציג האוצר מה כן בסמכויות שלו?
אורלי לוי אבקסיס: שנדע רק באיזה אגף באוצר מדובר.
<שלמה פשקוס: נציג אגף תקציבים, מצוות בריאות, משרד האוצר.
אילן גילאון: אני אשתלב.
אלי אלאלוף: אפשר להתחיל באחרים?
אלי אלאלוף: אם אתה לא ממהר, אני שמח שאתה נשאר אתנו.
אילן גילאון: אפשר להתחיל עם אחרים.
אלי אלאלוף: אני מבקש לתת את רשות הדיבור למנכ"ל המרכז לעיוור, אדון שמחי.
<גיא שמחי: תודה רבה.
<גיא שמחי: כבוד היושב-ראש, קודם כול אני מאחל לך בהצלחה רבה בתפקיד.
<גיא שמחי: אני להתייחס לנושא של "מגדל אור" שהזכרת ולתת רקע בעניין הזה, משום ש"מגדל אור" הוא אחד הארגונים שנותנים את שירותי השיקום הבסיסיים ביותר לקהילה, כמו למשל הדרכה שיקומית – שאדם שמתעוור או ילד שנולד עם עיוורון צריך ללמוד איך לחיות בעולם הזה: איך לבשל, איך ללכת, איך למצוא את המקום שלו.
<גיא שמחי: הדברים הם בסיסיים לתפקוד עצמאי.
<גיא שמחי: לפני כמה שנים הארגון הזה קרס – לא ניכנס לסיבה למה - ולא היה לנו מי שייקח אותו.
<גיא שמחי: היה איום גדול על היכולת של הקהילה שלנו לקבל את השירות הזה.
<גיא שמחי: מה שעשית, אדוני היושב-ראש, הוא מעשה שבאמת הציל את הקהילה שלנו.
<גיא שמחי: היום יש בארגון אנשים שעושים עבודה נהדרת, טובה מאוד, רואה את הקהילה.
<גיא שמחי: תמיד יש מה לשפר, אבל זה משהו שהיה כל כך נחוץ וחשוב להמשיך, וזה מה שעשיתם.
<גיא שמחי: תודה גם לחברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואילן גילאון על התמיכה ועל הליווי בשנים האחרונות ובכלל.
<גיא שמחי: לפחות מאז שאני פה אני יודע על הליווי ועל התמיכה שלכם.
<גיא שמחי: היום הזה הוא באמת יום חג.
<גיא שמחי: מתקיימות שמונה ועדות בכנסת, יש פה נציגים רבים מהקהילה שלנו שבאו להיות ביום הזה, לדבר, להגיד, לספר לכם על חיי היומיום שלנו, על ההתמודדות שלנו.
<גיא שמחי: אני רוצה לומר שאנחנו אנשים עם מוגבלות, אנשים עם עיוורון, יש לנו קשיים רבים במהלך חיי היומיום שלנו, אבל אומר לכם שאנחנו פה היום, בכנסת, גם בוועדה הזאת וגם באחרות, בשביל לייצר את הכלים המתאימים לשילובנו בחברה הישראלית, משום שכאשר יש לנו את הכלים אנחנו מצליחים לעשות את זה מצוין, כל אחד עם היכולות שלו, ביחס לכלל האנשים בחברה.
<גיא שמחי: אבל כאשר הכלים האלה קיימים אנחנו יכולים לייצר תוצר אדיר עבור החברה הזאת, לא רק ברמה היצרנית וייצור פריון לחברה, אלא גם לעזור לחברה להבין ולהתקרב למשהו שהוא אחר וממנו ניתן ללמוד דברים שהרבה מאוד פעמים אי אפשר ללמוד לבד בעצמך.
<גיא שמחי: אדוני היושב-ראש, נשמח מאוד להמשיך ולקדם במהלך השנה את הנושאים שיעלו פה היום, ונשמח לקדם דרך הוועדה הזאת את הנושאים החשובים שלנו.
<גיא שמחי: תודה.
אלי אלאלוף: תודה, גיא.
אלי אלאלוף: תרשו לי לתת את רשות הדיבור למורן כהן.
אלי אלאלוף: בבקשה .
<מורן כהן: שלום לכולם.
<מורן כהן: שמי מורן כהן, אני לקוית ראייה מלידה.
<מורן כהן: בעין אחת אני עיוורת לחלוטין ובעין השניה קיימים שרידי ראייה מעטים.
<מורן כהן: למדתי בתיכון הרוא"ה ברמת גן, והמוטו שלי בחיים, מה שמוליך אותי, הוא שבאמת אין דבר העומד בפני הרצון.
<מורן כהן: כל אדם שיש לו מוגבלות יכול להגיע להישגים, כשנותנים לו את האפשרות ואת ההקלות המתאימות לו.
<מורן כהן: ברוך השם, זכיתי במשפחה מדהימה ובסביבה מאוד תומכת ומפרגנת והצלחתי להגיע לממוצע בגרות 109.
אורלי לוי אבקסיס: התאמצת יותר מדי...
<מורן כהן: כן, זה היה קשה, אבל - - - תיכון הרוא"ה ברמת גן.
אורלי לוי אבקסיס: זה בית-ספר שילובי?
<מורן כהן: זה תיכון דתי רגיל.
<מורן כהן: כל החיים אני משולבת בחברה הרגילה ואין שום סיבה שילד עיוור או לקוי ראייה יצטרך להיות בחברה הרגילה.
<מורן כהן: אפשר הכול, כשנותנים לו את מה שמגיע לו.
<מורן כהן: אז כרגע החלום שלי הוא להתקבל ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
אלי אלאלוף: יש מרכז "עלה" מצוין בשבילך.
אלי אלאלוף: שם זה לא ספרים, הכול הקלטות, הכול בדיסקים.
<מורן כהן: עכשיו אני מתכוננת לבחינה הפסיכומטרית.
<מורן כהן: אני רוצה ללמוד חינוך ועבודה סוציאלית, וצריך להוציא ציון מאוד מאוד גבוה בשביל זה, עם ממוצע הבגרות, ובשביל זה צריך את ההקלות המתאימות.
<מורן כהן: יש למבחן הזה הקלות, אמנם - - -
<קריאה: התאמות.
<מורן כהן: התאמות, כן.
<מורן כהן: מי שיש לו תעודת עיוור מגיעה לו תוספת זמן של 140%.
<מורן כהן: יש הקלות מאוד ברורות, ולא מתייחסים לכל מקרה לגופו.
<מורן כהן: אם יש לך תעודת עיוור אתה מקבלים הגדלה של 3A – שזה ממש לא מספיק לי, אני צריכה הרבה יותר – המבחן עצמו הוא מול מחשב שמקריא את המבחן ואני נדרשת לענות על שאלות בדקה או שתיים.
<מורן כהן: תוספת זמן של 140% זה אומר שאם לבן אדם רגיל יש 25 שניות או חצי דקה לענות על שאלה, אז לי יש בערך דקה וחצי עד שתי דקות.
<מורן כהן: זה לא באמת מספיק, כי עד שאני קוראת את השאלה או שאני צריכה להקשיב לשאלה כבר נגמר לי הזמן, אז מה עשיתי כאן?
<מורן כהן: זה לא כל כך רלוונטי.
אלי אלאלוף: אף אחד לא טיפל בזה עד עכשיו?
<מורן כהן: לא.
<מורן כהן: זה מאוד קריטי כי אנחנו רוצים להמשיך בחיים, להתקדם ולא לעשות את הפסיכומטרי עוד פעם ועוד פעם ולשרוף עוד שנה ועוד שנה.
<מורן כהן: עשיתי קורס דרך עמותת "עלה", שמנגישה את כל הספרים ויש הקלטות והגדלות.
<מורן כהן: החומר של הפסיכומטרי מתחדש, זה אומר שצריך לחדש את ההקלטות והספרים, ולעיוורים מוחלטים צריך לעשות הכול בברייל או להעביר לקבצים של מחשב.
<מורן כהן: זה תהליך מאוד מורכב.
<מורן כהן: אם לא יטפלו בזה ניתקע ונצטרך לעשות את הבחינה עוד פעם ועוד פעם ולקבל 400 עוד פעם ועוד פעם.
<מורן כהן: אני באמת מבקשת שידונו עם נציגים עיוורים ולקויי ראיה ומורים לפסיכומטרי על מה באמת מגיע ויבחנו כל מקרה לגופו, כי זה שיש לי בעיה מסוימת בראייה זה לא אומר שלכולם יש את אותה בעיה כמו שלי, אז אי אפשר לקבוע שכל עיוור ולקוי ראייה יכול לקבל את אותן הקלות.
<מורן כהן: כמו שלכל לקוי ראייה יש בעיה אחרת, ככה הוא צריך הקלות אחרות, כמו שמבחינים בבגרויות.
<מורן כהן: הנה - נתנו לי את ההקלות המגיעות לי בבגרות והצלחתי.
אלי אלאלוף: אמרו לך להגיד "התאמות".
<מורן כהן: התאמות.
<מורן כהן: סליחה, אני מצטערת.
<קריאה: יש בזה עניין, לא רק סמנטיקה.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה בהחלט נכון.
<מורן כהן: אנחנו באמת לא מחפשים התאמות מיותרות, אנחנו מחפשים רק הסתכלות הוגנת.
אלי אלאלוף: אני רק מזכיר - גם בהתאמות הזמן מוגבל.
אלי אלאלוף: מורן, תסיימי במשפט אחרון.
<מורן כהן: אז אני רק רוצה לסכם ולומר שזה עניין מאוד מאוד דחוף כי אני רוצה להתחיל ללמוד בשנה הבאה ואני ניגשת למבחן בעוד פחות מחודש ואני צריכה - - -
אלי אלאלוף: היום זה לא דיון אישי, למרות שנתחשב בזה.
<מורן כהן: אני ועוד לקויי ראייה.
אלי אלאלוף: הצגת את הנושא מאוד יפה, זה מאוד חשוב.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה: אני עוד לא מכיר את האנשים, אז תעבירו את השם והתפקיד כדי שאדע לעשות סדר ושיהיה דיון פורה ומעניין.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה לעבור למי שהגיש לנו מסמך – "מגדל אור".
אלי אלאלוף: בבקשה, עודד.
אלי אלאלוף: גילוי נאות - הייתי אחראי לגיוס עודד לעבודה לפני שש שנים, אז בטוח לא חשבתי שאהיה פעם חבר כנסת.
<עודד בשן: אני מודה לאלי על ההזדמנות להיות שותף למשימה ולעבוד עם הקהילה הזאת.
<עודד בשן: גיבשנו יחד, כלל הארגונים ומי שעוסקים בנושא, מספר חסמים שאנחנו חושבים שאם יימצא להם פתרון נוכל להגדיל את השילוב של אנשים עם לקויות ראייה בשוק העבודה.
<עודד בשן: המצב היום, גם גיא אמר, המשק מפסיד כוח אדם חשוב ואיכותי; ובטח על הערך של העבודה עבור האדם שעובד, על זה אני בטוח שלא צריך להרחיב בפורום הזה.
<עודד בשן: יש עכשיו מחקר שממפה בדיוק את הנתונים המדויקים, ולצערנו, פחות מ-15% מתוך האנשים עם לקויות ראייה ועיוורון בגיל העבודה משולבים בשוק הפתוח והמשימה של כולנו היא להגדיל את זה בצורה משמעותית.
<עודד בשן: היום בעולם העבודה, שעובר הרבה שינויים, אחד המרכיבים העיקריים הוא נושא הטכנולוגיה.
<עודד בשן: בלי יכולת לעבוד עם הטכנולוגיה מאוד קשה למלא כל תפקיד כמעט בכל מקום עבודה.
<עודד בשן: כשאני רואה את האוכלוסייה ואת האנשים עם לקויות הראייה והעיוורון וגם את מה שהמדינה נותנת להם מבחינת תמיכות - הם לומדים, מתחזקים ויודעים לעבוד בצורה עצמאית עם מחשב ועם כל התוכנות והחומרות המתאימות; אבל עדיין, אם לא ניצור את סביבת העבודה המונגשת אצל המעסיקים אז כל העבודה שלהם וכל ההשקעה של המדינה – והיא משקיעה המון המון כסף - הולכים לטמיון.
<עודד בשן: חסם אחד שאנחנו מדברים עליו הוא החסם של מימון של ציוד עבור אנשים עם לקויות ראייה ועיוורון בתוך מקומות העבודה, ואתן דוגמאות.
<עודד בשן: אחת, לעובד במעמד עצמאי אין פתרון למימון הציוד, וזה ציוד שיכול להגיע לסכומים גדולים.
<עודד בשן: אין פתרון לעובד במעמד עצמאי עבור כל הציוד שעוזר לו לעבוד בסביבת העבודה.
<עודד בשן: יש דרישות עבור מעסיקים בשוק הפרטי: הם צריכים להשתתף בסכום של 5,000 שקל, שהם צריכים להביא מהכיס שלהם, כדי שלאדם תהיה סביבת עבודה מונגשת, ואני חושב שזה חסם מאוד משמעותי.
<עודד בשן: יש פתרונות שרוב המימון, דרך המטה לשילוב אנשים עם מוגבלויות במשרד הכלכלה, במגזר הציבורי - שאמור להוביל את התחום הזה - אמור לממן את זה בעצמו.
<עודד בשן: "מגדל אור" עובדים בשטח ומלווים מאות אנשים, גם את האדם וגם את המעסיק, בשילוב בעבודה.
<עודד בשן: אנשים פוחדים לבוא לאנשים במשרד הביטחון, פוחדים לאנשים במשרד החינוך או במשרדים ולהגיד: אני צריך מקלדת ברייל, אני צריך את ה-must, בלי זה אני לא יכול לראות ולא יכול להביא את התפוקות שלי.
<עודד בשן: המגזר הציבור שאמור להביא את הדברים האלה או במקומות שאנשים באו וביקשו, אמרו: אין תקציב.
<עודד בשן: בלי הטכנולוגיה הזאת הם לא יכולים להביא את היכולות שלהם לידי ביטוי.
<עודד בשן: בנוסף לזה, וזה גם דבר שצריך לחשוב עליו, היום יש הרבה התפתחות בתחום התקנות בנושא הנגישות, אבל זה לא עוזר אם מערכות המידע, בטח מערכות המידע במגזר הציבורי, לא נגישות.
<עודד בשן: אנשים עם עיוורון שעובדים עם קורא מסך הם חזקים מאוד, הם יכולים לעשות הכול, אבל מערכת המידע לא נגישה, בטח במגזר הציבורי מערכות המידע לא נגישות, וגם במגזר הפרטי.
<עודד בשן: לכן אנחנו מבקשים לחשוב איך למצוא פתרון – כי יש פה מספר שחקנים שיכולים להתייחס - כדי שנושא הציוד לא יהווה חסם עבור אנשים עם לקויות ראייה להשתלב בעבודה.
אלי אלאלוף: אני זוכר את המקרה של חיפה, שבעיריית חיפה אחרי מאמץ גדול של ראש העיר, הגיע לזה.
אלי אלאלוף: עורך הדין ערן טמיר, בבקשה.
<ערן טמיר: גם אנחנו מצטרפים לברכות לגבי היום הזה, לגבי הדיון החשוב.
<ערן טמיר: יש כמה נושאים שעלו פה שהם לפתחה של הוועדה וכדאי לקדם אותם באופן עקרוני.
<ערן טמיר: עלה הנושא של ההנגשה של מערכת החינוך ושל החומרים, הציוד והמחשבים.
<ערן טמיר: כל הדברים האלה אמורים לקבל את המענה דרך תקנות הנגישות הפרטנית, לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<ערן טמיר: הדבר הזה תקוע כבר שנים.
<ערן טמיר: אני מדבר על תקנות שהיו אמורות להיות מותקנות בשנת 2006, עוד מעט 2016.
<ערן טמיר: הוכנה כבר טיוטה, אחרי תהליכים ארוכים שמשרד החינוך הכין, כרגע זה תקוע בדיונים בין משרד האוצר למשרד החינוך בגלל סוגיית התקציב.
<ערן טמיר: ברגע שהתקנות יהיו אז גם יינתן מענה וגם האכיפה תוכל להיות יותר פשוטה וקלה בהקשרים האלה.
<ערן טמיר: אותו דבר גם בנושאים אחרים שעלו פה, כמו למשל התקנות שעוסקות בנגישות של מערכת ההשכלה הגבוהה, שגם זה חלק מהעניין, וגם אלה תקנות שמתעכבות.
<ערן טמיר: לפני הבחירות כמעט עמדנו לאשר אותן - - -
אלי אלאלוף: איפה מתעכבות?
<ערן טמיר: במשרדים.
<ערן טמיר: כרגע משרד החינוך צריך להגיש מחדש את התקנות.
אלי אלאלוף: לא שאנחנו משתחררים מאחריות, אבל וילמה, מזכירת הוועדה שלנו, אומרת שבוועדה שלנו אין תקנה תקועה, אין תקנות שהגיעו לפה - - -
<ערן טמיר: לא אמרתי שהתקנה תקועה.
אלי אלאלוף: זה חשוב לי.
אלי אלאלוף: אני לא מתחמק.
אלי אלאלוף: ההיפך, אני לא רוצה לקבל הערה ולא להתייחס, אני רוצה לדרבן כדי לעשות אותה.
אלי אלאלוף: אז אם תעבירו לנו את הרשימה של התקנות, שאתם יודעים שהן - - -
<ערן טמיר: הרשימה ידועה.
אלי אלאלוף: תן לי לגמור את המשפט, גם אתה תגמור כל משפט שתתחיל.
אלי אלאלוף: אז אני מבקש, אם יש לכם ידע על תקנות שלא זזו, שלא הגיעו עוד לשולחן – כי התקנות בנושאים שלכם אמורות לפה - אנחנו מאוד מבקשים שתעבירו לנו ונעשה הכול למשוך אותן לפה.
אלי אלאלוף: תעבירו לנו רשימה מסודרת.
<ערן טמיר: בשמחה.
<ערן טמיר: אנחנו עובדים בנושא הזה בצמוד עם הוועדה כבר שנים.
אלי אלאלוף: עכשיו זה תכלס.
<ערן טמיר: גם פונים ופנינו לשרים החדשים כדי שיחדשו את התהליך.
אלי אלאלוף: אני מזכיר שזכות הדיבור היא שתי דקות.
אלי אלאלוף: גם אם יש התאמה זה שתי דקות.
<ערן טמיר: זה יהיה קצר.
<ערן טמיר: עוד דבר מאוד חשוב שצריך לחשוב עליו הוא לגבי תקנות שכבר כן מותקנות והציבור לא מודע אליהן.
<ערן טמיר: צריך לחשוב איך להגיע לציבור, כי חלק מהדברים שעלו פה, למשל לגבי הפסיכומטרי, כבר יש מענים מסוימים בתקנות שכבר כן בתוקף.
<ערן טמיר: הנושא האחרון הוא הנושא שעלה לגבי התמיכה בעובדים – יש תקנות שעוסקות בזה.
<ערן טמיר: התקנון צריכות לעבור תיקון, כולם מסכימים שהתמרוץ שם לא מספיק.
אלי אלאלוף: אתה נותן אינפורמציה שלא תופסת, אני מתנצל להגיד לך.
<ערן טמיר: לא תופסת באיזה מובן?
אלי אלאלוף: זה לא הופך אותי למשרת שלך, אתה מדבר כללי.
אלי אלאלוף: תן לי תקנות - איפה תקוע, במה זה תקוע.
<ערן טמיר: תקנות של משרד הכלכלה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אז תביאו.
אלי אלאלוף: אני ממליץ שנסיים פה את הקטע שלך, תעבירו לנו דברים ספציפיים לטיפול.
אלי אלאלוף: אנחנו פה, חברי הכנסת, כדי לשרת את המטרות שלכם.
אלי אלאלוף: תפעילו אותנו בזה שתביאו.
אלי אלאלוף: יש לנו מנגנון שעומד לרשותכם בשביל זה.
אלי אלאלוף: אני מבקש מסנדרה מרון לשאת את דבריה.
<סנדרה מרון: שלום לכולם.
<סנדרה מרון: אני ממונת שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ב"מכבי".
<סנדרה מרון: אני מצטרפת, כמובן, לברכות.
<סנדרה מרון: אני רוצה דווקא לא לבקש אלא לספר.
<סנדרה מרון: תקנות משרד הבריאות שנידונות בוועדה פה עדיין לא אושרו, ולמרות זאת ב"מכבי" אנחנו מאוד משתדלים לקדם את כל נושא הנגישות ולהכין את התשתיות כדי שברגע שהתקנות יאושרו נוביל את כל מערכת הבריאות לכיוון הזה.
אלי אלאלוף: כל מערכת הבריאות שלכם.
<סנדרה מרון: לא, את מערכת הבריאות של כולנו.
אלי אלאלוף: אבל בינתיים את יכולה לדבר בשם "מכבי", לא?
<סנדרה מרון: אמרתי שאנחנו נוביל.
<סנדרה מרון: "מכבי" תהיה המובילה.
<ערן טמיר: גם אצל הרופאים העצמאיים?
<סנדרה מרון: גם אצל הרופאים העצמאיים אנחנו נהיה המובילים, ללא ספק.
אלי אלאלוף: זה תפקיד שהחלטתם לעצמכם?
אורלי לוי אבקסיס: גם בפריפריה?
<סנדרה מרון: ועוד איך.
אלי אלאלוף: אתם החלטת, ב"מכבי", להוביל את הנושא הזה?
<סנדרה מרון: אנחנו עושים את זה לאמיתו של דבר.
אלי אלאלוף: למה עשיתם את זה?
אלי אלאלוף: אתם קופת חולים "קטנה", לא? במירכאות.
<סנדרה מרון: אבל אנחנו מהווים דוגמה ולומדים מאתנו.
אלי אלאלוף: אני מברך שהחלטתם לקחת אחריות כזאת.
<סנדרה מרון: אני רוצה לספר על מה אני מדברת, לתת דוגמה אחת.
<סנדרה מרון: יש פה שני חברי כנסת שהיו בסניף שהנגשנו בדרום, באשקלון, סניף שמהווה דוגמה וממנו באים ללמוד.
<סנדרה מרון: אבל אני רוצה לדבר על משהו ספציפי; במסגרת ההנגשה הנגשנו מכשירים לשירות עצמי.
<סנדרה מרון: אני לא מדברת על הצד של החומרה, שהוא הצד הוויזואלי שהוא מה שאנחנו רואים גם בכספומטים, אני מדברת על הצד של התוכנה.
<סנדרה מרון: ולמה אני מעלה את זה פה?
<סנדרה מרון: כי התוכנה שלנו מונגשת לאנשים עם כל המוגבלויות, כולל אנשים עם מוגבלות בראייה.
<סנדרה מרון: התוכנה תוכננה כך שהיא נותנת מענה בדיבור – לא רק בדיבור בעברית, בדיבור בחמש שפות - הכתב תוכנן בהתאם לתקנות.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת מיקי רוזנטל בא להגיד לכם שלום.
מיקי רוזנטל: רק באתי להגיד שלום.
אלי אלאלוף: סיימי בבקשה.
<סנדרה מרון: המכשיר מותאם לכל המוגבלות.
<סנדרה מרון: כל נושא בתוך המכשיר הוא בצבע אחר, גודל הכתב מותאם.
<סנדרה מרון: הוא הוכר במכון התקנים הישראלי כמכשיר שיהווה עכשיו אורים ותומים לכל מכשיר לשירות עצמי בכל מקום בארץ.
<סנדרה מרון: אני חושבת שזו דוגמה מצוינת להובלה, וככה אנחנו מתכוונים להמשיך ולהוביל.
<סנדרה מרון: כמו כן, אני חייבת לענות לחברת הכנסת אורלי אבקסיס על השאלה של הפריפריה.
<סנדרה מרון: בבאר-שבע יש לנו שני עובדים עיוורים שעד כה יכלו לעבוד במרכזייה.
<סנדרה מרון: כששינו את כל התוכנה ב"מכבי" התאמנו את התוכנה, על-ידי חברה – לא אעשה פרסומת – בהרבה כספים.
אלי אלאלוף: תודה רבה, סנדרה.
אלי אלאלוף: יעל וייס ריינד, בבקשה.
<יעל וייס ריינד: תודה רבה.
<חיים פוקס: סליחה, אפשר הערה לסדר?
אלי אלאלוף: כן, בבקשה אדוני.
<חיים פוקס: שמי חיים פוקס, אני המנכ"ל של מכון בית דוד, המרכז לחירש-עיוור.
<חיים פוקס: כל ארגוני העיוורים, הכנו נייר עבודה לישיבה הזאת.
אלי אלאלוף: הגיע אלינו הנייר שלך?
<חיים פוקס: בסעיף 3 של הנייר של "מגדל אור" מופיע הנושא שלנו.
<חיים פוקס: אנחנו מחכים שנה שלמה לישיבה הזאת, והנושאים - - -
אלי אלאלוף: יש לי הודעה: אני לא ממהר.
אלי אלאלוף: הישיבה חשובה בעיניי, לא אסיים אותה לפני שכל מי שיש לו מה להגיד, ודאי כולל מי שהכין מסמך.
<חיים פוקס: הגשנו מסמך מאוגד על-ידי כל ארגוני העיוורים יחד.
אלי אלאלוף: אז נגיע לזה, ברשותך.
<יעל וייס ריינד: אני מעמותת "אופק לילדינו", זה הארגון הארצי של הורים לילדים עם עיוורון או לקות ראייה.
<יעל וייס ריינד: אני מודה לוועדה ובכלל מברכת על היום הזה.
<יעל וייס ריינד: אני שמחה לראות פה אנשים שמלווים אותנו כבר תקופה ארוכה.
<יעל וייס ריינד: אתייחס מאוד בקצרה, כי יש פה הרבה דוברים, לשני דברים שכבר נידונו פה; הנושא של מערכת החינוך – חברי הכנסת אורלי אבקסיס ואילן גילאון הוציאו מכתבים לשר החינוך בזמנו, היו מעורבים בזה.
<יעל וייס ריינד: לצערנו, ההתקדמות, גם אם היא קיימת, היא איטית ולא מספקת.
<יעל וייס ריינד: דובר ה על 192 ערכות שחסרות.
<יעל וייס ריינד: 192 זה לפי הערכת משרד החינוך, להערכתנו יש יותר ילדים שזקוקים לטכנולוגיה מסייעת.
אלי אלאלוף: כבר שמענו את זה.
אלי אלאלוף: בבקשה תחדשו דברים נוספים.
אלי אלאלוף: זאת משימה שלקחנו והטלנו אותה על החבר שלנו שלמה.
<יעל וייס ריינד: אז נקפוץ לבקשה שלך, שזה נושא התקנות.
<יעל וייס ריינד: תקנות הנגשה פרטניות במערכת החינוך, שתקועות, אמורות לפתור את הבעיה התקציבית על מנת שיאפשרו לכל הילדים לקבל - - -
אלי אלאלוף: התקנות של החינוך ילכו לוועדת החינוך.
אלי אלאלוף: תטילו עלינו משימות, חברים.
<יעל וייס ריינד: אבל אנחנו תקועים בין הכיסאות והילדים האלה נמצאים בבתי-הספר ללא ציוד שנים.
<יעל וייס ריינד: מורן כבר דיברה על החוויה, ואנחנו פה קוראים לעזרה.
אלי אלאלוף: יעל, הבטחת לנו בהתחלה שתהיי קצרה בדברים שלך.
<יעל וייס ריינד: אני קצרה, ושוב תודה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להעיר הערה, אדוני היושב-ראש, מאחר שאתה מבקש כל פעם להביא משהו חדש ונוסף.
אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, גילינו שהמדינה מפלה בין סוגים שונים של נכות, ולפעמים באותה נכות בין נכים שונים, אם זה של הביטוח הלאומי או נכי צה"ל, והרבה פעמים דברים שנדמה היה שהעברנו וטיפלנו בהם בכלל לא מיושמים בשטח.
אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, הנושא של ההטבות בכמות המים ובתעריפי המים, בחברת החשמל וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: האם אדוני יודע, למשל, שחברת החשמל מסך הכנסותיה 1.5% אמורים ללכת לטובת בעלי המוגבלויות בחברה.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא קורה, וכולם יושבים בשקט ואין מי שיפקח, ומה עושה עם זה האוצר.
אורלי לוי אבקסיס: בוועדת הכספים בכנסת שעברה הצלחנו להעביר את האחידות, כי זה באמת לא משנה אם אותו בעל מוגבלות זה בגלל פגיעה שהוא נלחם על המדינה בשטח X או Y או אם מלידה, בסופו של דבר שניהם מתמודדים עם אותן הבעיות ולא ייתכן שהמדינה תפלה – לחלק תיתן את העזרה ולחלק אחר לא.
אורלי לוי אבקסיס: פה אנחנו, כוועדת הרווחה, כי זו אוכלוסייה שזקוקה ל-say שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: תמיד לפני תקציב, ואדוני הוא גם חבר במפלגתו של שר האוצר - אלה דברים באמת פעוטים, אפשר לטפל בהם.
אורלי לוי אבקסיס: יש כוח בתקופה הזו, בעיקר לוועדה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שלא תצטרך להשתמש בכוח, אבל בהחלט פנה לשר האוצר, דבר אתו.
אורלי לוי אבקסיס: זה גם לא כסף שיוצא מהתקציב, זה לצבוע את 1.5% מהכנסות חברת החשמל לאותה מטרה שנקבעה כבר ואנחנו כמחוקקים נתנו את דעתנו על כך, אם זה בוועדות או אם זה באירועים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לבצע, ואם אנחנו לא מבצעים לא עשינו כלום.
אלי אלאלוף: אחד הדברים שאני מבטיח זה המעקב.
אלי אלאלוף: את זה גיליתי בלמידה הקצרה יחסית, למרות שהתכוננתי לפני שהתמניתי אני עוד לא יודע מספיק.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, אבל זה חלק מההנאה של העבודה – ללמוד.
אלי אלאלוף: נשתדל לעשות מעקב אחרי כל ההחלטות שהוועדה תקבל, את זה אני מבטיח, כדי שנוכל לעמוד בלוח זמנים שנקבע לעצמנו בצורה מסודרת.
אלי אלאלוף: אני בטוח שיש הרבה החלטות, ואני בא מסקטור שנהנה מהחלטות שלא בוצעו.
אורלי לוי אבקסיס: אני ממש רוצה להתנצל.
אורלי לוי אבקסיס: אני חברה בוועדת הכספים ויש לנו גם דיון.
אלי אלאלוף: שם מותר לך אפילו להצביע.
אלי אלאלוף: נעביר לך הרבה דברים להחלטות.
אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.
<חיים פוקס: אני מנכ"ל של עמותת מכון בית דוד שמפעילה מרכז לאנשים חירשים עיוורים – אנשים שלא רואים ולא שומעים.
אלי אלאלוף: יש פה מישהו ממשרד הרווחה?
אלי אלאלוף: מה השם?
<אילנה גלייטמן: ד"ר אילנה גלייטמן, מנהלת השירות לעיוור.
<מיכאל מורג: גם ממשרד הכלכלה, מיכאל מורג.
אלי אלאלוף: תודה, נגיע גם אליך.
אלי אלאלוף: בבקשה, חיים.
<חיים פוקס: הגשנו בקשה לוועדה בדבר שהוא בסמכותה של הוועדה.
<חיים פוקס: אנחנו מדברים על אנשים שבנוסף ללקות הראייה שלהם יש להם גם לקות שמיעה.
<חיים פוקס: אדם עם לקות שמיעה זכאי לסל תקשורת, הוא זכאי לסיוע בתרגום לאנשים כשהוא בא לדבר אתם, ויש לזה מספר שעות מוגבל.
<חיים פוקס: הכירו בתקנות לאדם חירש-עיוור לתת לו יותר שעות, שזה מסתכם ב-61 שעות בשנה.
<חיים פוקס: הארגונים שמטפלים באנשים האלה מקיימים פעילות חברתית, שיקומית, לימודית בתחומים שונים לאנשים, שזה המקום היחיד שהם יכולים לבוא אליו לשמוע הרצאות, להשתתף במועדון, לצאת לטיול שהוא מונגש עבורם.
<חיים פוקס: התרגום הוא אחד על אחד בשפת סימנים.
<פוני בז'ז'ינסקי: חיים, יש פה דוגמה איך מתנהלת תקשורת עם מישהו שהוא חירש-עיוור בשפת הכפפה.
<פוני בז'ז'ינסקי: הבאנו אחד העובדים שלנו.
<חיים פוקס: נניח שכל החדר הזה מלא באנשים חירשים, היה מספיק שאדם אחד יתרגם לשפת סימנים, כמו שאנחנו רואים בטלוויזיה ובמקומות אחרים.
<חיים פוקס: כשהאדם חירש-עיוור, צריך מישהו שיעביר לו במגע את הסימנים האלה, וזה הרבה יותר שעות.
<חיים פוקס: התקנות הן תקנות פרטניות שמקנות את השעות לאדם אחד.
<חיים פוקס: אנחנו מבקשים שארגונים שמקיימים פעילות עבור אנשים כאלה יזכו שתתוקן התקנה ויאפשרו לארגון לקבל שעות כדי שיביא את המתורגמנים.
<חיים פוקס: יש לנו מועדון שמשתתפים בו 50 איש, אנחנו צריכים 50 מתורגמנים.
<חיים פוקס: אנחנו לוקחים אנשים חירשים והם מעתיקי סימנים – הם רואים מתורגמן אחד, אבל הם מעבירים לכל אחד בשפת סימנים במגע.
<חיים פוקס: זה בסמכות הוועדה הזאת, כפי שנאמר לנו, לשנות את התקנות האלה.
<חיים פוקס: כמובן, שאם יצטרכו תוספת תקציבית זה דבר נוסף.
אלי אלאלוף: זו תקנה שאומצה על-ידי המשרד?
<חיים פוקס: על-ידי ועדת העבודה והרווחה.
<חיים פוקס: היא קבעה את התקנות של החוק הזה.
אלי אלאלוף: הוועדה לא מייצרת תקנות.
אלי אלאלוף: תקנות מייצר שר ואנחנו רק מאשרים.
<חיים פוקס: אבל מה שלי נאמר כמה פעמים, אנחנו כבר ארבע-חמש - - -
אלי אלאלוף: לא למדתי הרבה – אמרתי לכם את זה לפני דקה – אבל את זה למדתי.
<חיים פוקס: סליחה, אנחנו ארבע-חמש שנים, או עשר שנים, מבקשים מאגף השיקום במשרד - - -
אלי אלאלוף: אתה רואה, הפנייה הזאת שלא הגיעה למסלול הנכון לא טופלה.
אלי אלאלוף: תביאו תקנה - - -
<חיים פוקס: הנה, אילנה - - -
אלי אלאלוף: אתה יכול להתווכח אתי, אבל זה לא - - -
<חיים פוקס: אני לא מתווכח, אם זה לא שייך לפה אז לא שייך.
<חיים פוקס: אבל - - -
אלי אלאלוף: אנחנו גם נפעל, זה לא אומר שלא נפעל.
<וילמה מאור: זה שייך.
<וילמה מאור: אנחנו נאשר את זה, אבל המשרד צריך להגיש את זה.
<חיים פוקס: משרד הרווחה.
<חיים פוקס: יפה.
<חיים פוקס: משרד הרווחה, פנינו אליו עשרות פעמים וזה לא עזר.
<חיים פוקס: אנחנו מבקשים שהוועדה - - -
אלי אלאלוף: נציגת משרד הרווחה, את מקשיבה למה שאמר חיים?
<אילנה גלייטמן: הבעיה ידועה, אנחנו רואים אותה עין בעין אתם.
אלי אלאלוף: והצעתם תקנה?
<אילנה גלייטמן: אנחנו יכולים להציע תקנה, צריך מאחוריה סעיף תקציבי מסוים.
<אילנה גלייטמן: זה לא משהו שבידינו.
אלי אלאלוף: אז זה אומר שלא נעשתה שום פעולה בכיוון הזה.
<אילנה גלייטמן: לא לא.
אלי אלאלוף: בגלל בעיה תקציבית בלבד.
<אילנה גלייטמן: אנחנו, אנשי המקצוע במשרד, רואים עין בעין את הבעיה.
<אילנה גלייטמן: הבעיה יותר סבוכה כשמדובר בתעסוקה, משום שהאנשים החירשים-עיוורים זאת אוכלוסייה שבגלל היעדר תקשורת מוחלט עם הסביבה לא יכולה להגיע לתעסוקה בלי הסעה.
<אילנה גלייטמן: להבדיל מעיוור שלומד להתנייד בכוחות עצמו בתחבורה ציבורית - - -
אלי אלאלוף: הגענו לנושא אחר כבר.
<אילנה גלייטמן: אני מרחיבה את הבעיה של החירש-עיוור.
<אילנה גלייטמן: זו בעיה סבוכה.
אלי אלאלוף: אפשר לקבל מהמשרד – ממך, דרכך - מסמך בנדון?
<אילנה גלייטמן: בהחלט, נשמח.
אלי אלאלוף: אוקיי, אני מבקש שתעבירו לנו מסמך שנוכל להתייחס אליו ולפעול אצל השר והכתובות האחרות במערכת.
<חיים פוקס: תודה רבה.
אלי אלאלוף: כמה אנשים הם במצב הזה?
<חיים פוקס: אנחנו מכירים כ-900 אנשים כאלה בישראל, מכל המגזרים.
<אילנה גלייטמן: מה שהוא מכיר זה לא האנשים שנמצאים ממש באוכלוסייה של נושאי תעודת עיוור.
<אילנה גלייטמן: אלה שהם נושאי תעודת עיוור – אנחנו מנפיקים את תעודת העיוור - הם האנשים במצב הקשה ביותר, וכאלה יש לנו 200 איש, שהם גם חירשים וגם עיוורים.
<חיים פוקס: זה עוד אבסורד אחד, מכיוון שאדם חירש-עיוור זה פגם גנטי מלידה - הוא נולד חירש וכבד ראייה והוא מאבד את שדה הראייה שלו במהלך החיים.
<חיים פוקס: כבר בגיל 15–16 הוא מתחיל להיות מוגבל בניידות ובתקשורת.
<חיים פוקס: יש לו שרידים שהוא יכול להמשיך, אבל תעודת עיוור הוא עוד לא זכאי לקבל.