GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: שמעת פה במעט ובייחוד שמעת את דבריה ואת מצוקתה ואת קריאתה שבאה מהלב.
חיים כץ: ואתה אדוני, מנכ"ל משרד הרווחה, לפני שאני אגיד את מה שיש לי להגיד - - -
<קריאה: אני יכולה לדבר שתי דקות?
חיים כץ: את לא יכולה דקה.
חיים כץ: יש פה כללים בכנסת.
<קריאה: גועל נפש למדינת ישראל.
<מיה חסקל: אדוני, היא הגיעה מחיפה.
<מיה חסקל: זו פעם ראשונה שהיא מעיזה בכלל להגיע לכנסת כדי לספר את הסיפור שלה, אז לפחות אל תוציא אותה.
חיים כץ: שתשב ושלא תצעק.
<מיה חסקל: אני לא מבקשת התנצלות בשמה.
<מיה חסקל: אתם צריכים לדעת להגיד סליחה על הדבר הזה.
<יוסי סילמן: אלף כולי עוד צמרמורת ואני חייב להגיד לך שאני מסיר את הכובע, כי אני רואה את הפעילות החברתית שלך גם במרכז לנפגעות תקיפה מינית, נפגשנו בירושלים.
<יוסי סילמן: אין ספק שיש לך עוצמה וקבענו גם להיפגש ויש פה עוצמה אמיתית ובהחלט אני מאד מעריך את זה.
<יוסי סילמן: אני בוחר לא לדבר על הבעיה הכללית של העוני, כי תזכרו שיש לנו דיון על זה בשעה 14:00 ודווקא המטרה העיקרית של הדיון היה התקנים.
<יוסי סילמן: אז אני רק אגיד לגבי התופעה של העוני, המלצת אלי אלאלוף זה הסמן הימני, זה המצפן, ואני מקווה מאד, גם בסיוע שלך, חיים, שזה יהיה רק המנה הראשונה השנה וזה לא ייגנז בתיקים ואנחנו נראה פה תכנית חומש אמיתית, שבאמת תעלה את התקציבים בהדרגה ונוכל לטפל בהיבט הכולל.
<יוסי סילמן: אני רק רוצה להגיד משהו לגבי התקנים.
<יוסי סילמן: אלף, באמת אני מביע את מלוא הערכתי לעבודת הקודש של העובדות והעובדים הסוציאליים והגדרת את זה נכון:
<יוסי סילמן: הם כיפת הברזל החברתית של מדינת ישראל ואני אומר את זה בכל מקום בהרבה הערכה לעובדים ולעובדות הסוציאליות.
<יוסי סילמן: אבל השאלה היא האם נושא התקנים זה מחולל השינוי.
<יוסי סילמן: יש לנו רפלקס מותנה להבין – יש בעיה – עוד תקנים.
<יוסי סילמן: יש בעיה – עוד תקנים.
<יוסי סילמן: אמר רן דבר נכון מאד, וזה הקונפליקט שלנו.
<יוסי סילמן: אוקיי, תקנים.
<יוסי סילמן: אבל אם אין להם סל שירותים אז מה יעשו בתקנים?
<יוסי סילמן: וזה בעצם הקונפליקט האמיתי.
חיים כץ: דברו עם אנשים.
חיים כץ: ידברו, ידברו, תתנו למישהו לצעוק את מה שכואב לו.
מיכל בירן: אבל יוסי, זה מצב במערכת כבר 10 שנים, זה לא ש - - -
<יוסי סילמן: לא, לא, אז מיכל, את טועה פה כבר פעם שנייה.
<יוסי סילמן: רבותי, הקונפליקט שלנו – כמה לתת סל שירותים שיהיה לתת פתרון וכמה לתת תקנים.
<יוסי סילמן: צריך למצוא פה את האיזון.
<יוסי סילמן: אני יכול לתת עוד 1,000 תקנים, אבל מה יהיה?
<יוסי סילמן: הם ידברו, ידברו ולא יצא כלום.
<יוסי סילמן: אני צריך שידברו ויפנו.
<יוסי סילמן: שיהיו מנחים.
<יוסי סילמן: שיהיו שירותים.
<יוסי סילמן: שיהיה אפשר לסייע בכסף והקונפליקט הזה הוא הקונפליקט האמיתי ולא כל דבר תקנים.
<יוסי סילמן: אני יכול להגיד לכם עוד דבר, ולמה את טועה פעמיים, מיכל?
<יוסי סילמן: כי בשנים האחרונות הוספנו 800 תקנים לשירותי הרווחה, בחמש השנים האחרונות וכבר בשנה הבאה יש עוד 200 תקנים.
<יוסי סילמן: אז אנחנו נותנים 107 תקנים של עובדות סוציאליות - - -
מיכל בירן: מה המצב במערכת היום לעומת שנת 2003?
מיכל בירן: כמה כל המערכת הורחבה?
מיכל בירן: כמה אוכלוסייה וכמה - - -
<יוסי סילמן: תוספת של קרוב ל-1,070 - - -
מיכל בירן: כמה האוכלוסייה וכמה הנזקקים גדלו?
מיכל בירן: תעשה לי טובה, אל תבלף אותנו פה.
חיים כץ: היא שאלה בשקט וזה נכון שהוספתם - - -
<יוסי סילמן: תן לי רק לסיים.
חיים כץ: היא שאלה בשקט ואמרה תראה, נכון שהוספת 160 תקנים לשנה - - -
חיים כץ: 800.
חיים כץ: בחמש שנים 160 לשנה.
חיים כץ: הוספת 160 תקנים לשנה, בכמה הורדת את מספר המטופלים לכל תקן?
חיים כץ: זאת אומרת, לצערנו מספר הנזקקים עלה.
חיים כץ: זאת אומרת היית צריך להוסיף 200 תקנים - - -
<יוסי סילמן: אני אגיע לזה.
מיכל בירן: ובמצב כזה להגיד שהתקנים זה עניין קטן זה פשוט להתעלם מהמציאות.
<יוסי סילמן: מיכל, דקה, אז לכן אמרתי בואו לא ניתפס לרפלקס המותנה.
<יוסי סילמן: חיים, אני אומר לך פה, יש לנו גם חוסר יעילות בחלק מהעבודה של העבודה הסוציאלית.
<יוסי סילמן: אם עו"סית לסדרי דין צריכה ללוות כבייבי סיטר משפחות חמש שנים, ואנחנו עומדים לשנות את סעיף 19 ואנחנו יודעים שיש פה גם חוסר יעילות ואני רוצה להגיד לך עוד דבר.
<יוסי סילמן: אנחנו צריכים גם לבדוק את עצמנו, לפני שרצים לעוד תקנים.
<יוסי סילמן: בואו נבדוק איך אצלנו עובדות המערכות ואני אומר לך שאנחנו עושים על זה רפורמה אמיתית – לבדוק את הצרכים האמיתיים.
<יוסי סילמן: אני אגיד עוד דבר לרשויות הערביות.
<יוסי סילמן: למה אתם מאיישים רק 90% ממה שנתנו לכם עד היום?
<יוסי סילמן: בואו, תראו לי רצינות.
<יוסי סילמן: כשאני מדבר על ראש רשות שאומר לי מה?
<יוסי סילמן: אתה רוצה שאני אשלם 25% על התקן?
<יוסי סילמן: אתם יודעים שעוד לא איישתם?
<יוסי סילמן: יש 10% מהתקנים - - -
מיכל בירן: כי מה?
מיכל בירן: כי הם עושים פדיקור-מניקור?
מיכל בירן: כי יש שם בעיה מבנית של חולשה של הרשויות האלה ועכשיו אתה מגלגל את כל האחריות על כל האנשים האחרים חוץ מעצמך.
<יוסי סילמן: סליחה רגע, יש לנו חלק מהרשויות שמעדיפות לא להשקיע ברווחה ולכן יש לנו עוד 10% תקנים.
<ברהן מלדה: כל המחקרים מראים שזה לא נכון.
<ברהן מלדה: סליחה.
<ברהן מלדה: גם אם הוא אומר לא נכון וגם זה שהוא אומר שצריך להתייעל זו בדיחה, אבל אני לא מגיב.
<ברהן מלדה: גם אני לא כל כך מסכים איתו, אבל לא מגיב.
<ברהן מלדה: תנו לו להביע את דעתו.
<יוסי סילמן: אוקיי, אני רוצה להגיד עוד דבר.
<יוסי סילמן: זה שיש לעובדת סוציאלית אחת 200 תיקים, השאלה היא כמה אינטנסיביים יש ואנחנו יודעים ש - - -
חיים כץ: אתם רוצים שהוא לא ידבר?
חיים כץ: או שתתנו לו פתק והוא יקריא את מה שאתם רוצים.
חיים כץ: לא חשוב לשמוע מה הוא חושב?
<יוסי סילמן: הלאה, אני רוצה רגע להגיד שאלף באמת המשרד מכיר בצורך באוכלוסייה הערבית, בדואית ואנחנו כן לאט לאט משנים את המפתחות ואנחנו רוצים לתת.
<יוסי סילמן: אתם יודעים מה?
<יוסי סילמן: איפה שיש לי ראש רשות שמראה לי 100% - יש לי מוטיבציה.
<יוסי סילמן: אני יודע שיש לי שיתוף פעולה בלקיחת אחריות.
מיכל בירן: ואם ראש הרשות לא - - -
<יוסי סילמן: הלאה.
<יוסי סילמן: אני חייב להגיד שאנחנו עושים באמת כחלק מהרפורמה בדיקה.
<יוסי סילמן: יש מקומות שחייבים להקציב תקן לעובדת לנפגעות תקיפה מינית, התמכרויות שאנחנו יודעים לכמת את זה ולהגיד – לא יעבור את ה-10 מטופלים, לא יעבור את ה-20 מטופלים.
<יוסי סילמן: אני רק רוצה להגיד משהו – באף מדינה בעולם לא הגדירו תקן לעובדת סוציאלית - - -
<אודט אבנת: זה לא נכון.
<אודט אבנת: אבל זה לא נכון.
<יוסי סילמן: אין אף מדינה.
<יוסי סילמן: ידוע שמקובל באירופה שזה בין 40 ל-60 תיקים אינטנסיביים לעובדת סוציאלית.
<יוסי סילמן: זו הנורמה.
<קריאה: לא תיקים ...
חיים כץ: סליחה גברת, זו פעם שנייה שאני מעיר לך.
<יוסי סילמן: חברה, אין אף תקן.
<יוסי סילמן: יש שם נורמה, כי חלק מהבעיה היא לא להגיע למצב של צבירת תיקים ולקבל תקנים.
<יוסי סילמן: אבל אני רוצה להגיד לך בשורה התחתונה – בכל האיזונים האלה שאנחנו מדברים - בין כמה תקנים לכמה שירותים - אני מרגיש נוח שאנחנו נותנים פה 200 תקנים בשנה הבאה.
<יוסי סילמן: דרך אגב, רובם ממוקדי עוני – 107 תקנים, עוד 40 תקנים שאנחנו הולכים לחזק את הרשויות הקטנות, ששם תקן-תקן וחצי זה לא מספיק לכלום.
<יוסי סילמן: תהיה פה גם אפליה מתקנת למגזר הערבי ואנחנו נותנים עוד 60 תקנים לאחת הבעיות האקוטיות של האוטיזם שזו מגפה ואנחנו רוצים לחזק חלק מהרשויות.
<יוסי סילמן: האם זה סוף הדרך?
<יוסי סילמן: אבל זה אני חושב שהבלנס האמיתי היום, ולבוא ולהגיד – תנו עוד 1,500 תקנים, אבל אל תיתן לי אף סל שירותים – זה לא בנמצא וזה לא ההיגיון של המשרד.
חיים כץ: לפני שאני אסכם את הדיון, בואי, הגעת מחיפה, בואי תדברי בבקשה.
<רחלי: שמי רחלי, אני בת 28, אני גרושה, אם לילדה בת 7 עם קשיים רגשיים וקשיים התפתחותיים.
<רחלי: אני פעילה בפרויקט שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני מזה שש שנים.
<רחלי: כבר בהיותי ילדה בת 10 הייתי מוכרת לשירותי הרווחה בעקבות אלימות בין הוריי, גירושים ומצוקה כלכלית שחווינו.
<רחלי: בעקבות ביקורי בית של עובדים סוציאליים ותסקיר של פקידת סעד, חוויתי פחד מעובדים סוציאליים שיוציאו אותי מהבית.
<רחלי: הרווחה ניסתה לסייע לנו אך לא יכלה בעקבות מחסור בתקציב.
<רחלי: פחד זה ליווה אותי לאורך שנים ובעיקר כשהייתי בהיריון ובמקביל בהליכי גירושין.
<רחלי: הופניתי לרווחה לקבלת סיוע בעקבות כך.
<רחלי: שנה לאחר הלידה הצטרפתי לפרויקט שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני, על ידי סטודנטית שליוותה אותי מטעם הרווחה באופן פרטני.
<רחלי: בפרויקט ישנן שלוש קבוצות: עובדים סוציאליים, סטודנטים לעבודה סוציאלית ואנשים המתמודדים עם עוני ומוכרים לרווחה, מתוך מטרה להעלות את המודעות לעוני ולהשפיע על המדיניות.
<רחלי: במהלך המפגשים בפרויקט ישבנו שלוש הקבוצות יחד כשווים.
<רחלי: כל אחד תרם את חלקו מהמקום שלו.
<רחלי: הרגשנו שיווין.
<רחלי: מתוך כך לאט לאט ראיתי את תפקיד העובדים הסוציאליים ממקום אחר.
<רחלי: ממקום של דאגה ואכפתיות.
<רחלי: לדוגמא, לאחר המפגשים החזירה אותי העובדת הסוציאלית לביתי על מנת שאוכל לחזור בבטחה הביתה והיא התעניינה בשלומי.
<רחלי: ברור לי שהפרויקט חשף אותי לראות את העובדים הסוציאליים כבני אדם ולהכיר בקשיים שלהם ולא רק בקשיים שלי.
<רחלי: בעקבות כך היה לי חשוב מאד להגיע היום ולדבר על השינוי הרצוי בעיני.
<רחלי: כיום, כשאני חשופה יותר לתפקיד העובד הסוציאלי, אני יכולה לראות את הקשיים איתם הוא מתמודד בעקבות העומס הרב שיש להם וכן מחסור במשאבים תקציביים ובזמן.
<רחלי: בעקבות כך נוצר מצב שנאלצתי לחכות זמן רב בתור לעובד סוציאלי, למרות שלפעמים המקרים דחופים, אך העובד הסוציאלי נאלץ לסנן לפי רמות סיכון.
<רחלי: כך הסבירו לי.
<רחלי: לדוגמא, כשהייתי צריכה סיוע בסידור מעון יום לביתי כשהייתי במצב נפשי לא טוב בעקבות הגירושין שחוויתי ורציתי לצאת לעבוד אך לא יכולתי, העובדת סוציאלית, על אף רצונה לסייע – לא יכלה.
<רחלי: דוגמא נוספת – כאשר העובדת הסוציאלית רצתה לעזור לי בסידור לשעות אחר הצהריים בתגבור בשיעורים פרטיים, היא לא יכלה מבחינה תקציבית לסייע.
<רחלי: כך נוצר מצב שנאלצתי לחלק את המשמרת ולחזור לעבוד משמרת ערב ביחד עם בתי בת ה-7, עד השעות המאוחרות.
<רחלי: כל זה פגע בה עוד יותר.
<רחלי: היא התקשתה לקום בבוקר לגן ואיחרה באופן שגרתי.
<רחלי: אני הגעתי למצב של חוסר כוחות נפשיים ופיזיים, עד שהגעתי כמעט למצב של פיטורין, ופניתי שוב לקבלת סיוע.
<רחלי: פעמים רבות הרגשתי שכל מה שאני צריכה היא אוזן קשבת וסיוע בעצות, אך הרגשתי שעל אף הרצון של העובדת הסוציאלית שלי, בגלל העומס הרב היא לא יכולה להתפנות באופן מלא, מכיוון שבנוסף להיותה עובדת סוציאלית שלי, היא צריכה לתת מענה לעוד מספר רב של אנשים ולעוד תפקידים בלשכה.
<רחלי: לדוגמא פונה, פקידת סעד, ראש צוות, הדרכת סטודנטים ועוד והיא אינה יכולה לטפל בכולם.
<רחלי: אני חושבת שנוצר מצב שהיא יכולה להתפנות רק למקרים דחופים.
<רחלי: לדוגמא, באחת הפעמים שבה השתתפתי בוועדה בעניין אפוטרופסות בלעדית על הילדה שלי, העובדת הסוציאלית פינתה את עצמה ממקרים אחרים והקדישה את עצמה אלי.
<רחלי: תמכה בי, שמרה על האינטרסים שלי, ייצגה אותי וממה הייתה שותפה שלי למעמד הקשה.
<רחלי: זו הייתה דוגמא מרגשת לטיפול שהייתי רוצה לקבל באופן שוטף.
<רחלי: בשנה האחרונה זכיתי לקבל עובדת סוציאלית שהיא גם ראש צוות.
<רחלי: גם עליה העומס רב.
<רחלי: היא משתדלת לתת לי את המענה הטוב ביותר.
<רחלי: היא מתקשרת ומתעניינת בשלומי גם לאחר שעות עבודתה.
<רחלי: היא סייעה לי למצוא פתרון לבתי לשעות אחר הצהריים, על מנת שאוכל לעבוד באופן מרבי.
<רחלי: אני מרגישה שהיא נותנת לי תמיכה נפשית וייעוץ מעבר לנדרש ממנה בתפקיד, בעיקר סביב נושא האפוטרופסות הבלעדית, המעסיק אותי רבות.
<רחלי: היא נמצאת שם בשבילי, אבל ברור לי שהיא חורגת מגבולות המשאבים שעומדים לרשותה.
<רחלי: ההצעות שלי לשינוי המצב הן: להגדיל את מספר העובדים הסוציאליים בלשכות הרווחה, כך שלכל עובד יהיה מספר נמוך יותר של משפחות לטפל בהן והם יוכלו להתפנות למתן מענה באופן מיידי יותר.
<רחלי: להגדיל את תקציב הסיוע של העובדים הסוציאליים ברווחה על מנת שיוכלו לעזור יותר.
<רחלי: לתגמל את העובדים הסוציאלית בצורה מרבית יותר, על מנת למנוע שחיקה.
<רחלי: גם לעובד הסוציאלי מגיע לחיות בשלווה וגם לא לקחת את העבודה הביתה.
<רחלי: לסיכום, על אף רצונה ויכולתה של העובדת הסוציאלית לסייע ככל יכולתה, הדברים לא תלויים רק בה מפאת חוסר זמן, חוסר משאבים, חוסר תקציב ועומס רק שמלווה אותה 24 שעות ביממה, כולל שבתות וחגים.
<רחלי: היא אינה יכולה לתת לי ולאנשים רבים במצבי את הסיוע הנדרש על מנת שנוכל לצאת ממעגל העוני ולהתקיים בכבוד.
<רחלי: חשוב לי להגיד כאישה צעירה, שאני לא רוצה להמשיך לחיות דרך הרווחה אלא אני רוצה להתקיים בכוחות עצמי בכבוד.
<רחלי: רוצה ללמוד, להתקדם בחיים, אך זקוקה לסיוע בהווה על מנת לחיות טוב יותר בעתיד הקרוב.
<רחלי: לפעמים סיוע בדבר קטן בזמן הנכון, יכול לעזור יותר.
חיים כץ: אלי, אני אתן לך לומר משפט אחד לסיכום בסוף, אבל שמעתי את דברי מנכ"ל משרד הרווחה, שמעתי פה את המצוקות, שמעתי את הדרישות.
חיים כץ: לא אהבתי את מה שאמרת שהם צריכים להתייעל.
חיים כץ: אני לא מבין מה זה להתייעל - - -
<יוסי סילמן: לא, דרך אגב, אני רוצה להסביר.
<יוסי סילמן: חלק מזה זה לא בעיה שלהם.
<יוסי סילמן: יש בעיות מובנות, למשל, כאשר משרד הבריאות לא לוקח אחריות – אנחנו לוקחים.
חיים כץ: בוא, תקשיב שנייה - - -
<יוסי סילמן: אני רוצה לעשות סדר - - -
חיים כץ: רגע, גם אתה לא יכול להתפרץ פה בוועדה, כמו שלא נתתי למיכל להתעמת איתך והיא לא כל כך מסכימה איתך.
חיים כץ: גם אני, כשאמרת את זה, לא כל כך אהבתי ולא הערתי לך.
חיים כץ: כיבדתי אותך ונתתי לך להגיד את מה ש - - -
<יוסי סילמן: אלף, כל מערכת צריכה להתייעל.
חיים כץ: שנייה, סליחה, לא.
חיים כץ: לא כל מערכת צריכה להתייעל.
חיים כץ: את העבודה של עובד סוציאלי כשהוא בא למשפחה, לא מודדים בשעון.
חיים כץ: דבר שני, שמחתי לשמוע את מה שאתה אומר על הגדלת התקנים.
חיים כץ: איך זה מסתדר – ואל תענה לי – איך זה מסתדר עם הצעת החוק לא להגדיל תקנים במגזר הציבורי?
מיכל בירן: הקפאה מוחלטת.
<יוסי סילמן: עם הרשויות.
חיים כץ: אני לא יודע, זה יגיע לפה, סליחה.
<יוסי סילמן: בגלל שזה רשויות.
חיים כץ: אמרתי לך אל תענה לי.
חיים כץ: זה יגיע לפה.
חיים כץ: אני יודע איפה זה מתחיל ואני יודע איפה זה נגמר.
חיים כץ: גם שם כואב לי, כאילו כל אלה שצריכים לפרוש לפנסיה הם מיותרים, לא צריך במקומם אף אחד.
חיים כץ: זו ההתייעלות.
חיים כץ: לא יגדילו.
חיים כץ: מי שהולך, לא יבוא אחר.
חיים כץ: טוב, זה יבוא לפה, נראה, נקרא לך.
חיים כץ: אם זה נוגע לקטע שלך - -
<יוסי סילמן: הם לא עובדי ממשלה.
חיים כץ: עוד פעם אתה עונה?
<יוסי סילמן: סליחה.
חיים כץ: שמענו פה את המצוקות.
חיים כץ: אני יכול להגיד שנעשה כמיטב יכולתנו בוועדה הזאת לנסות ולמגר את תופעת העוני.
חיים כץ: אני לא נכנס לקטע של עובדים סוציאליים ומקצועות פרטניים.
חיים כץ: בכלל, למגר את התופעה הזאת.
חיים כץ: אני חושב שמדינת ישראל לא צריכה להתפאר ולהיות במקום שהיא נמצא ברשימת המדינות המפותחות ב-OECD במקום מספר 4.
חיים כץ: אני חושב שזו בושה לנו.
חיים כץ: יש לנו את היכולות, יש לנו את הפוטנציאל.
חיים כץ: צריך להשקיע יותר באלה שצריך להשקיע וצריך לפנק אולי קצת פחות את אלה שיש להם ולהגיע לסטנדרטים אחרים.
חיים כץ: אדוני יושב ראש הוועדה, מר אלי אלאלוף, בוא תגיד את מילתך ואחר כך אני אקבל את הנזיפות על הישיבה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל.
חיים כץ: לא, אל תתנצל, זה בסדר.
אלי אלאלוף: קודם כל אני חושב שחייבים להודות לך על הדיון ועל העומק שלו ועל הרצינות שלו.
אלי אלאלוף: זה לא רק מתוקף תפקידך כיושב ראש הוועדה, אני חושב שזה גם מבטא את הרגישות האישית שלך וכל הכבוד.
אלי אלאלוף: דבר שני, זו רק התחלה.
אלי אלאלוף: זה אפילו לא התחלה של מאבק, זה התחלה של חשיבה ושל - - -
חיים כץ: זה הסדק בקיר.
אלי אלאלוף: כן, בדיוק.
אלי אלאלוף: ולכן אני מאד מבקש שלפחות אחת לשלושה חודשים הוועדה שלך, אם מותר לי גם - - -
חיים כץ: ואתה תבוא?
אלי אלאלוף: אני אבוא.
חיים כץ: אתה יודע, אני לא שואל אם אתה תבוא סתם.
אלי אלאלוף: אני בא ואני אכין איתך ברשותך, אם תרצה, את ישיבת המעקב.
חיים כץ: אני לא שואל סתם.
אלי אלאלוף: אני אבוא ואבוא עם החברים.
חיים כץ: הבנתם שאמרתי שאני לא שואל סתם אם הוא יבוא.
אלי אלאלוף: כן, אני אבוא.
חיים כץ: לפעמים לא מרשים לו.
אלי אלאלוף: טוב, אז אני אבוא.
אלי אלאלוף: עכשיו אין מי שירשה או לא ירשה, כי הנושא הזה הוא כל כך חשוב, הוא כל כך בחיינו.
אלי אלאלוף: כל מהלך שמתרחש בחברה, בכלכלה ובביטחון ואני חייב להגיד את זה – עוד מעד לביטחון לא יהיו הכוחות הנדרשים כדי להתמודד איתם, אם הוא לא יטפל בחברה.
אלי אלאלוף: יחד איתך ויחד עם כל אחד מאיתנו, אנחנו נשמח מאד לבוא ולדון ולהעיר לך על הדברים שאנחנו יודעים.
חיים כץ: אני מרים את הכפפה ואם הכנסת לא תתפזר ואם אני אמשיך להיות יושב ראש ועדת העבודה והרווחה - - -
<יוסי סילמן: יכול להיות שאתה תהיה בנבחרת בפעם הבאה.
<יוסי סילמן: תוכל להבקיע גול.
חיים כץ: גם עכשיו אם הייתי רוצה – הייתי בנבחרת.
חיים כץ: תרשום לך את זה.
חיים כץ: רק לא רציתי.
חיים כץ: אני העדפתי את תפקיד יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות כתנאי, על תפקיד שר.
חיים כץ: הוצע לי.
חיים כץ: הנה, זה בפרוטוקול.
חיים כץ: הוצע לי, לא רציתי, העדפתי להיות יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ושיעבירו את הקטע של שוק הון והפנסיה, כי חשבתי שפה אני יכול לעזור יותר.
מיכל בירן: רק חצי משפט ליוסי.
חיים כץ: עזבי, מיותר.
מיכל בירן: עצה אחת.
מיכל בירן: אתה לא יצרת את הבעיות האלה, התחילו אותן הרבה לפניך, אבל ראיתי כבר מנכ"לים מתמודדים עם זה אחרת.
מיכל בירן: עצה שלי: יכולת לבוא ולהגיד פה אני מצטער, יש פה בעיות שקורות כבר 10 שנים, אני כמיטב יכולתי מנסה לשפר אותן.
מיכל בירן: אני חושבת שלגלגל את האחריות על ראשי הרשויות הערבים, על זה שהתקנים זה לא העניין, חבל, זה לא מקדם אותנו לשום מקום.
חיים כץ: המשפט היה ארוך.
חיים כץ: אוקיי, צר לי שבישיבה הזאת לא הצלחנו למגר את העוני במדינת ישראל.
חיים כץ: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו ונמשיך.
<קריאה: אני רק רוצה להגיד שגם בבתי חולים - - -
חיים כץ: גברת, זה בריונות מה שאת עושה עכשיו.
חיים כץ: יום שני בשבוע, ב' בכסלו, ה-24 בנובמבר 2014 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק הודעה בדבר קבלת או אי קבלה למקום עבודה, התשע"ד-2014 של חבר הכנסת חיים כץ ועוד רשימה של חברי כנסת שאף אחד מהם איננו כאן ולכן אני לא מקריא את שמותיהם.
חיים כץ: לא חשוב להם, הם הצטרפו אבל הם לא באו.
חיים כץ: כשיבואו בפעם הבאה, נקריא את שמם.
חיים כץ: הצעת החוק מדברת על כך שבמידה ומראיינים עובד לעבודה, ייתנו לו גם תשובה חיובית או שלילית אבל לא ישאירו אותו חסר ידע וחסר ידיעה.
חיים כץ: הבן אדם בכל זאת תולה תקוות במקום העבודה ולפעמים אפילו לא הולך למקומות עבודה אחרים כי חושב שהיה בראיון אבל לא קיבל תשובה.
חיים כץ: המטרה היא שתהיה התייחסות לאנשים ולבן אדם שמגיע לראיון עבודה, שיודיע לו גם אם התשובה היא שלילית.
חיים כץ: אם הוא לא ראוי מסיבות לא תלויות בו או תלויות, מסיבות אלה ואלה אינך מתקבל לעבודה, תודה רבה, ניפגש בעתיד, או שהוא כן מתקבל.
חיים כץ: אם יש מישהו שרוצה לדבר על הנושא, נאפשר לאנשים להביע את דעתם.
חיים כץ: יש כאן מישףהו שרוצה להגיד משהו?
<הילה רענן: יש לנו הסתייגויות.
חיים כץ: אחרי הקריאה הראשונה, בין השנייה לשלישית נעשה את כל ההסתייגויות.
חיים כץ: את לא בוועדת הכלכלה.
חיים כץ: כאן בוועדה את יכולה להגיד כן או לא, מה שאת רוצה.
חיים כץ: את יכולה להגיד לפרוטוקול מה שאת רוצה.
חיים כץ: רוצה לדבר?
חיים כץ: לפרוטוקול שם ותפקיד, בבקשה.
<הילה רענן: אנחנו מבקשים להוריד את המילה "לרבות" בהגדרה "וכן יום העבודה".
<הילה רענן: זאת אומרת שהחוק יחול רק על מועמדים שהגיעו פיזית לראיון או לתהליכי מיון.
<נעה בן שבת: תהליכי מיון שיכולה להיות כל בדיקה אחרת בהשתתפות מועמד לעבודה.
<הילה רענן: ברגע שהוא מגיע.
<הילה רענן: לא רק שליחת קורות חיים לצורך העניין.
חיים כץ: אני מקבל את מה שאת אומרת.
<הילה רענן: דבר נוסף.
<הילה רענן: אנחנו מבקשים שהחוק לא יחול על עסקים קטנים ובינוניים שמעסיקים מתחת למאה עובדים.
חיים כץ: מאה עובדים זה עסק קטן?
<הילה רענן: בינוני.
חיים כץ: כמה מפעלים יש במדינת ישראל בהם יש מאה עובדים?
מיכל בירן: ולמה?
<נעמי היימין-רייש: סביב ה-4,000.
<נעמי היימין-רייש: באחוזים זה מעט.
<נעמי היימין-רייש: ההגדרה של עסקים קטנים ובינוניים היא עד מאה עובדים ועד מחזור של מאה מיליון שקלים, מחזור שנתי.
חיים כץ: יש מאה עובדים בחברה שהמחזור שלה הוא מאה מיליון שקלים?
<נעמי היימין-רייש: לא שכיח.
חיים כץ: אם כל אחד מקבל שכר מינימום, תכפילי את השכר של מאה העובדים ותראי שהוא הרבה מעבר לזה.
חיים כץ: אם את מדברת על מחזור של מיליון שקלים.
<נעמי היימין-רייש: מאה מיליון שקלים.
חיים כץ: יש הרבה חברות שהמחזור שלהן הוא מאה מיליון שקלים?
קארין אלהרר: את יכולה להסביר את ההיגיון?
קארין אלהרר: מה הלוגיקה?
<נעמי היימין-רייש: כן.
<נעמי היימין-רייש: הלוגיקה היא שזה נטל גדול מדי על המעסיק.
<נעמי היימין-רייש: לא בכל מקום עבודה יש היום אדם שמטפל במשאבי אנוש.
מיכל בירן: מתקשרים לחמישה אנשים ואומרים שמצטערים, לא לקחו אותם.
מיכל בירן: מה כל כך מסובך בזה?
<נעמי היימין-רייש: לא את זה אומרת הצעת החוק.
קארין אלהרר: בן אדם הגיע, הטריח את עצמו, דיבר, התראיין, נתן את כל כולו, מחליט המעסיק משיקוליו הוא ונכונים ככל שיהיו שהוא לא מתאים לו והוא לא רוצה אותו.
חיים כץ: וזאת זכותו.
חיים כץ: אנחנו לא מלינים על כך.
קארין אלהרר: מינימום כבוד זה להגיד במכתב.
קארין אלהרר: זאת תבנית של מכתב ורק צריך לשנות את השם, אבל שהבן אדם בצורה מכובדת ידע שלא רוצים אותו.
<נעמי היימין-רייש: אנחנו חושבים שזה נטל גדול מדי.
חיים כץ: מאחר ואני המחוקק, לא חשוב לי מה שאתם חושבים, אני המחוקק.
חיים כץ: אני נבחרתי לא לעשות את מה שאתם חושבים ואני חושב שמה שאתם חושבים, זה בכלל לא חשוב כאן.
חיים כץ: אתם חושבים, בסדר, אבל יחד עם זאת נעביר את זה בהכנה לקריאה ראשונה.
חיים כץ: אני אדבר עם הבוס שלכם.
חיים כץ: אני מאמין שהוא יותר רגיש מכם.
חיים כץ: לא יודע, אבל נראה.
<הילה רענן: יש לי הערה נוספת.
<הילה רענן: אנחנו מבקשים להוריד את הסעיף שמדבר על אכיפה מינהלית.
<הילה רענן: אנחנו חושבים שמאחר ומדובר בנורמה חדשה, ראויה ככל שתהיה, אנחנו מעדיפים אכיפה רכה.
<הילה רענן: עובדים שנפגעו כתוצאה מהחוק הזה יוכלו להגיש תביעות אזרחיות כנגד המעסיקים שלהם.
<הילה רענן: אנחנו לא חושבים שיש כאן עניין לאכיפה לא פלילית וגם לא מינהלית.
<ורד ויץ: לפני שאני אומר את מה שרציתי לומר, אני בזהירות אענה להערה האחרונה.
<ורד ויץ: דומני שבנוהל התראות מינהליות לגבי חוק הגברת האכיפה, יש הוראה בין היתר שאומרת שכאשר מדובר בחוק חדש, ממילא ניתן איזשהו גרייס למעסיקים.
<ורד ויץ: אני חושבת שאין בעיה עם העניין הזה.
חיים כץ: איזה גרייס?
<קריאה: איזה גרייס?
<קריאה: אין שום גרייס.
<קריאה: אני אציג את עצמי עוד מעט ואני אתייחס.
חיים כץ: רק כאשר תקבל רשות דיבור.
<ורד ויץ: ניתן.
<ורד ויץ: אני מודה שלא הכנתי את עצמי לעניין הזה אבל אני זוכרת שיש הוראה בעניין הזה שמדברת על כך שזה לא ייחשב כחלק מעבר של הפרת חוקים אם מדובר בחוק חדש.
<ורד ויץ: זאת אומרת, יינתן פרק זמן יותר ארוך להסתגל לחוק.
<ורד ויץ: יש משהו אבל אני לא זוכרת במדויק.
<ורד ויץ: אני אנסה לבדוק ולומר לכם.
חיים כץ: יש משהו, זאת לא אמירה.
<ורד ויץ: יש איזושהי הוראה.
חיים כץ: זאת לא אמירה.
חיים כץ: אם הייתה לך אמירה, היית אומרת שיש גרייס של שנה, שנתיים.
<ורד ויץ: אני תכף אחפש את זה.
<ורד ויץ: רציתי לשאול.
<ורד ויץ: כשאני קראתי לראשונה את הצעת החוק, אני מודה שכתבתי הערה היה לי כל כך ברור שהיא מתבקשת ורק אחר כך הבנתי שהצעת החוק בעצם מתחילה ממקום שבו המועמד מגיע או מתחיל איזשהו מסלול אבל בעצם קיימת תופעה כל כך רחבה של אנשים ששולחים קורות חיים ואיש לא מתייחס אליהם
חיים כץ: רחב מדי.
חיים כץ: צריך לעשות סדק בקיר.
<ורד ויץ: אני מכירה את הגישה של אדוני.
חיים כץ: קורות חיים, כל אחד יכול לשלוח.
<ורד ויץ: אני חושבת שכמו שאדם פרסם, הוא יכול גם להודיע.
מיכל בירן: אני מברכת על היוזמה של הצעת החוק הזאת.
מיכל בירן: בנושא של העסקים הקטנים, לא שכנעתם אותי בלוגיקה.
מיכל בירן: יכול להיות שיש מקום כן להקל על עסקים מאוד קטנים.
מיכל בירן: אני מניחה שמי שיש לו עשרה עובדים, יכול להיות שאפשר שזה לא יהיה בכתב אלא יכול להיות למצוא החרגה של העסקים הקטנים מאוד.
מיכל בירן: אני מצטערת, גם המספרים שזרקתם, הם לא עסקים קטנים.
מיכל בירן: מי שיש לו מאה עובדים, יש לו עסק גדול ואם לא קוראים לזה מנהל משאבי אנוש, יש לזה שם אחר ומישהו עושה את העבודה הזאת ויש מי שיכול להוציא מכתבים.
מיכל בירן: כאמור, אני חושבת שיש כאן אולי מקום להחריג את העסקים הקטנים מאוד אבל בסך הכול זאת דרישה מאוד מאוד סבירה.
מיכל בירן: היא ממש מידתית.
מיכל בירן: באמת הסבל שנגרם לאנשים בציפייה לעומת המאמץ שנדרש בהודעה להם.
מיכל בירן: שוב, אף אחד לא כפר בזכותם של המעסיקים להחליט אם כן מתאים או לא מתאים אלא הכול בסדר, אבל רק להודיע לאנשים.
מיכל בירן: זה באמת אלמנטרי.
<שי ברמן: אנחנו העסקים הקטנים עליהם אתם מדברים.
<שי ברמן: אנחנו גם מעסיקים גדולים.
<שי ברמן: אנחנו מעסיקים יותר מ-150 אלף עובדים, רובם חבר'ה צעירים בראשית דרכם, רובם בעבודות מלצרות.
<שי ברמן: זאת עבודה שאנשים עובדים בה בממוצע בין שלושה לשישה חודשים.
חיים כץ: הכוונה היא לא אליכם.
חיים כץ: מטרת החוק הוא לא אליכם.
חיים כץ: בדיונים לקראת קריאה שנייה ושלישית, המטרה היא לא מסעדות.
<שי ברמן: אדוני יכול להחריג את המסעדות בהצעת החוק?
חיים כץ: היא דיברה על עסקים קטנים.
חיים כץ: מסעדה היא עסק קטן.
חיים כץ: אם במשמרת עובדים עשרה עובדים או 12 עובדים, זה עסק קטן והמטרה היא לא המסעדות.
חיים כץ: הצעת החוק לא מתכוונת למסעדות וגם לא לסוג עבודת מלצרות.
<מרדכי עזרן: התאחדות המלאכה והתעשייה.
<מרדכי עזרן: אנחנו מייצגים את העסקים של עד עשרים עובדים ואנחנו לא מבקשים להחריג את העסקים מהחובה החוקית להודיע לעובד אם הוא התקבל לעבודה או לא, אלא לסנקציה הכספית שיכולה לחול עליהם.
<מרדכי עזרן: ברגע שתהיה חובה, עסקים קטנים ובינוניים עד עשרים עובדים אמנם יחויבו להודיע לעובד.
<מרדכי עזרן: אני מדבר על נגריה קטנה של שלושה-ארבעה עובדים שמחפש צבעי עץ.
חיים כץ: אנחנו לא מדברים על מקומות עם שלושה אנשים.
חיים כץ: אחרי קריאה ראשונה, אם הממשלה תשרוד ונדון בחוק, נגדיר מה זה סוג עבודה, מה זה מפעל.
חיים כץ: אם יש למנכ"ל שתי מזכירות, הוא יכול לשלוח מכתב.
חיים כץ: לא יכול להיות שאם יש לו שתי מזכירות, הוא לא יכול להגיד למזכירה אחת שאת זה הוא לא מקבל ותשלח לו מכתב.
<מרדכי עזרן: מסכים לחלוטין.
חיים כץ: אני לא מדבר על מסגריה אליה הגיע מסגר או מישהו שבא לעבודת מלצרות וכל שלושה-ארבעה חודשים או שנה מחליף את מקום עבודתו.
חיים כץ: אני לא מדבר לא על ההתלמדות ולא על שום דבר.
חיים כץ: אני מדבר על עבודות מסודרות, אנשים שולחים קורות חיים ואחרי שהוא שלח את קורות החיים קראו לו לראיון וראיינו אותו, ולפעמים הוא עבר גם מבדקים שאלו כסף.
חיים כץ: שלחו אותו למבדקי התאמה עבורם שילם המעסיק לא מאה שקלים אלא 500 שקלים ואלף שקלים.
חיים כץ: אז אי אפשר להודיע לו?
חיים כץ: אי אפשר לשלוח לו מכתב שהוא לא מתאים?
חיים כץ: אי אפשר להודיע לו שלא מקבלים אותו ושלא יחכה?
חיים כץ: באת, ראיינת אותו, עבר תהליך, תנו לו מכתב.
חיים כץ: אני לא מדבר על מי ששולח קורות חיים.
חיים כץ: לקחת בן אדם, שלחת אותו לבחינת התאמה שעולה 700-800 שקלים, שלחת אותו למכון ובדקו אותו – תן לו תשובה.
חיים כץ: אין התייחסות, כאילו כלום.
<אורי שיינין: בהמשך לדבריה של חברתי בעניין האכיפה המינהלית.
<אורי שיינין: אני רוצה להדגיש שמעבר לבעייתיות להעביר את זה לעולם של האכיפה המינהלית - - -
חיים כץ: זה אחרי קריאה ראשונה.
<אורי שיינין: אני אשמח להשלים את דבריי.
<אורי שיינין: האכיפה המינהלית כמו שכבודו יודע והיה בין המובילים המרכזיים של החוק הזה, נועדה בעצם להבטיח את התנאים הבסיסיים של החוקים המאוד אלמנטריים כמו שכר מינימום, שעות עבודה ומנוחה ושעות נוספות.