GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי כהנא: כמובן שהעדיפות ניתנת לנושא הפלילי משום ההשלכות שיש לאכיפה פלילית מבחינת ההרתעה, מבחינת המניעה, מבחינת המסר הציבורי שניתן כאשר אנחנו מדברים על כך שאנחנו רואים בזה תופעה חמורה שראויה להעמדה לדין בגינה.
<אתי כהנא: אבל כל מה שלא נכנס למישור הפלילי בוודאי נעשה בו שימוש.
<אתי כהנא: ולכן, החוק הזה הוא כל כך מיוחד בזה שיש לו גם סמכות פלילית וגם סמכות שהיא סמכות משלימה שהיא נותנת את האפשרות לא להחזיר את החומרים האלה לשוק.
חיים כץ: אדוני, מה אתה רוצה להגדיל?
<אודי וולף: אודי וולף, ראש המעבדה האנליטית במז"פ.
<אודי וולף: חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים מגדיר למשך זמן מוגבל של 12 חודשים את החומרים האסורים בהפצה ככאלה, ובמשך 12 חודשים האלה צריכים המומחים בתחום להתכנס ולדון האם החומר הזה יעלה כיתה לפקודת הסמים או שהוא ייצא לגמרי ויגרע מהרשימה.
<אודי וולף: מפעם לפעם אנחנו מגיעים לכאן, והפעם האחרונה היתה בספטמבר, עם רשימה של חומרים שאותם אנחנו ממליצים להכניס לפקודת הסמים.
<אודי וולף: למעשה, המגרש הוא של נציגי המשרד הבריאות והייעוץ המשפטי של משרד הבריאות.
<אתי כהנא: לא בספטמבר.
<אתי כהנא: ביולי היינו כאן.
<אודי וולף: סליחה, בתחילת אוגוסט היתה ההכללה האחרונה.
<אודי וולף: רוב החומרים שמונחים בפנינו כאן זה חומרים שהם כבר היום כלולים ברשימת החומרים האסורים בהפצה, חומרים מסכנים לפי חוק המאבק, וחלקם חומרים שנכנסים ישירות לפקודה.
<אודי וולף: חלק מהחומרים הם חומרים שאנחנו נוקבים בשמם הפרטי ושלוש משפחות של חומרים שאנחנו מדברים על שם כוללני כדי להגדיל את מעגל האכיפה, מנקודת אכיפה למעגל של אכיפה.
<אודי וולף: אני אקרא לפי הסדר: "בתוספת הראשונה לפקודה בחלק א', בסימן א', אחרי פרט 7 יבוא: צמח המיטרגינה ספסיוזה, וכל חלק ממנו, לרבות שורשיו וזרעיו, הידוע גם בשם קראטום.
<אודי וולף: ".
<אודי וולף: אתם תראו שבשני החומרים האחרונים שאנחנו נרצה להכניס הם החומרים הכימיים הפעילים באותו צמח, ואז למעשה יצרנו פה שתי שיניים של אכיפה: אחת, אכיפה עם זיהוי בוטני של החומר, אם אני מצליח לזהות את הצמח כצמח הקראטום, או אם אני מצליח לזהות את הכימיקל, את החומר הפעיל, שני חומרים פעילים שנמצאים בתוך הצמח הזה.
<אודי וולף: זה צמח שמגיע מתאילנד שצורכים אותו אחינו בני ישראל היושבים בתאילנד ואלה שמגיעים משם ומביאים אותו לפה.
חיים כץ: רק?
<אודי וולף: בעיקר.
חיים כץ: רק אחינו בני ישראל.
<אודי וולף: לא, מה פתאום?
<אודי וולף: אבל הם מעניינים אותנו משום שלתאילנדיים שעובדים יש דברים אחרים שבהם הם משתמשים פה, אבל עליהם כבר דנו בישיבות אחרות.
<אודי וולף: החומר הזה מגיע בדרך כלל כקליפות של הצמח.
<אודי וולף: אנחנו לא נלמד את אנשי הוועדה.
חיים כץ: זה אוכל לציפורים.
שולי מועלם-רפאלי: בטעות מישהו ייקח גם את זה מהפרוטוקול.
<אודי וולף: זה החומר הראשון.
<אודי וולף: החומר השני והשלישי הם משפחות של חומרים: "אחרי פרט 4א יבוא: 5-פלואורופנטיל נפטואילאינדול, וכן נגזרות מבניות של חומרים אלה.
<אודי וולף: אנחנו יכולים לראות כאן, מצד אחד, הרחבה כי אנחנו אומרים: "וכן, נגזרות מבניות של חומרים אלה", ונגזרות מבניות זה לפי הגדרה בפקודה של רשימה ארוכה של משפחות.
<אודי וולף: מצד שני, מראה את הזהירות שבה נקטה הוועדה לבחינת שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים שהיא צמצמה את זה ל- 5-פלואורפנטיל, כי היא יכלה להגיד: גם שם במקום פלואור גם הרבה מאוד הלידים או איזשהם חומרים אחרים.
<אודי וולף: אמרנו: לא, אנחנו לא נתפרע במירכאות עד כדי כאן, אלא אנחנו נצמצם את עצמנו לחומר הזה, וכל הדברים שמנסים להתחכם איתנו.
<אודי וולף: אנחנו בתוך עמנו יושבים ואנחנו מגיעים לעדויות בבתי משפט ואנחנו נתקלים בבעיות בזיהוי של חומרים שהם דומים מאוד, רק איזשהו שינוי קטן, ואנחנו צריכים לתת להם תשובה.
<אודי וולף: בהמשך, "סימן ב' (2) אחרי פרט 4י יבוא: אינדול- 3- קרבוקסילט, וכן נגזרות מבניות של חומרים אלה.
<אודי וולף: למשל, יש כאן הרחבה גדולה מאוד.
<אודי וולף: החומר הזה, צריך להגיד בשביל הגילוי הנאות, משמש בין השאר בריאקציות סינטטיות שכימאים הגונים וישרים מייבאים אותו לארץ ומשתמשים בו לצורך המחקר והסינתזה שלהם.
<אודי וולף: מעתה ואילך הם יצטרכו לבקש את האישור של חברנו ד"ר טל לביא ממשרד הבריאות לייבא את החומר הזה, להחזיק את החומר הזה, בדרכים המקובלות.
חיים כץ: תהיה עוד בירוקרטיה עד שהוא ייתן להם אישור וייקח להם שבע שנים והלך להם המחקר.
<אודי וולף: חס וחלילה.
<אודי וולף: טל הוא אדם זריז ונאמן במלאכתו.
<אודי וולף: אני מעלה את זה כי זה דבר שעלה, בין השאר, בדיוני הוועדה וניתנה הדעת גם על הדברים האלה.
<אודי וולף: מצד אחד, אנחנו רוצים להכליל באכיפה, ומצד שני, אנחנו יודעים מה כרוך בצד הדבר הזה, וזה אומר מתן אישורים.
חיים כץ: באופן חוקי כמה אנשים מייבאים את הדבר הזה?
<טל לביא: כרגע לא מייבאים את זה.
<טל לביא: אבל יש מחקר שעושים על החומרים האלה, מחקר חוקי שעושים על החומרים האלה.
<טל לביא: מי שירצה לעשות את המחקר יצטרך לבקש אישור ממשרד הבריאות ולקבל אותו.
חיים כץ: אנחנו מכירים את משרד הבריאות, את סוג העבודה שלו, את קצב העבודה שלו.
חיים כץ: אנחנו מבינים שבאותו רגע נגמר המחקר.
<טל לביא: במקרה הנוכחי זה לוקח עד 21 ימי עבודה, לא יותר.
חיים כץ: אם אתה יודע שיש מחקר למה זה לא לוקח שלושה ימים?
חיים כץ: אתה מבין למה אני לא רוצה לאשר את זה?
חיים כץ: למה אתם סתם, אבל סתם, גם כשלא צריך, עוצרים עניינים במקום שזה יזרום והעסק יעבוד והבן-אדם יחיה.
חיים כץ: אז לא ידעו שאתם קיימים.
חיים כץ: אתם רוצים שידעו שאתם קיימים?
חיים כץ: שיצלצלו.
חיים כץ: זה יותר מדי, אני אומר לך את האמת.
חיים כץ: אתה מבקש אישור ואני לא יודע אם אני מאשר לך.
<אודי וולף: הצד השני של הדבר הזה הוא שאנשים יוכלו להכניס את החומר הזה לארץ ולא תהיה עליהם שום אכיפה.
<אודי וולף: זה גם לא יגיע לטיפול המסור של טל וגם אנחנו ידינו תהינה כבולות ולא נוכל לאכוף אותם.
<אודי וולף: אז מה עדיף המחקר החוקי שקצת יתעכב אולי?
<אודי וולף: טל אומר שלושה שבועות, זה לא הרבה זמן.
<אודי וולף: זה אפילו לא משכורת אחת, או אלפי או מאות ילדים שיצרכו את החומר הזה.
<אודי וולף: זו לא שאלה דמגוגית, זה שאלה אמיתית.
<טל לביא: בתור מי שעשה את המחקר הזה אז העניין של 21 יום הוא לא משמעותי לצורך המחקר כי עצם הזמנת החומר והאיתור שלו והמעבר שלו לארץ לפעמים יכול לקחת יותר מזה.
<טל לביא: אנחנו עובדים בלוחות זמנים הרבה יותר קצרים מ-21 יום.
<טל לביא: 21 יום זה המקסימום.
<טל לביא: אדם יכול לקבל אישור תוך שלושה ימים עד חמישה ימים.
חיים כץ: למה המקסימום הוא לא שבוע?
<טל לביא: בגלל שיש מקרים יוצאי דופן.
<טל לביא: אז המקסימום הוא לגבי אותם מקרים יוצאי דופן.
<טל לביא: הוא לא הממוצע.
חיים כץ: אם זה היה עסק פרטי זה היה לוקח 21 יום?
חיים כץ: אם בעל העסק היה צריך לקבל כסף על האישורים והיה צריך לעבוד?
חיים כץ: אנחנו חיים במערכת וזה משגע אותי.
חיים כץ: אני בא ממקום שאני יודע מה זה לקוח ומה זה להביא עבודה ולעשות.
חיים כץ: סתם הבירוקרטיה - פה 21 יום, פה 30, פה 40 יום.
חיים כץ: מטורף, מטורף.
<טל לביא: זו תופעת לוואי הכרחית.
<טל לביא: אם אנחנו רוצים להכניס חומר לרשימה הזו, זו תופעת הלוואי שלו - - -
<נעה בן שבת: זה חומר שכבר יש הכרזה לגביו, נכון?
<נעה בן שבת: הוא עלה מהשטח וכבר מצאתם אותו בשטח כחומרי - - - ?
<אודי וולף: הסעיף הבא זה סעיף ב(3) – Nf - PVP, כאשר כאן N משמש כמספר.
<אודי וולף: החומר הנפוץ בדרך כלל בשוק הוא F5 כש-F זה פלור, וכאן אנחנו רוצים להקל בבדיקה ולהרחיב את האכיפה שפלור לא רק מעמדה 5 יהיה כלול בזה אלא גם בעמדות אחרות.
<אודי וולף: ידוע גם בשם .
<אודי וולף: החומר הבא זה alfa -PHPP .
<אודי וולף: דומה לו, ידוע גם בשם PV8 .
<אודי וולף: גם כאן אנחנו מראים שצמצמנו את עצמנו וסייגנו את עצמנו.
<אודי וולף: זה מעמיס הרבה מאוד קשיים על המעבדה, בין השאר, ברכישה של חומרי ייחוס, ויכול להאריך את תקופת הבדיקה.
<אודי וולף: אנחנו גם כן לא רוצים להשתולל עם פקודת הסמים.
<אודי וולף: אנחנו מצמצמים את עצמנו.
<אודי וולף: אנחנו יודעים מה המשמעות של האכיפה בעניין הזה.
<אודי וולף: סעיף ד', בפרט 13ט – אחרי פרט משנה (טו) יבוא: EAM – 2201.
<אודי וולף: החומר הזה הוכנס רק בחודש אפריל האחרון לחוק המאבק.
<אודי וולף: אני יודע שבימים אלה מתנהל תיק על אדם שניסה לנצל את הפרצה ולהגיד: אני הבאתי את החומר הזה כי חשבתי שהוא חוקי כי בסך הכול זה עוד פלואור על חומר אחר שכבר נמצא בפקודה משנת 2012.
<אודי וולף: אז הנה לנו דוגמה שחומר כזה חייב להיכנס לפקודת הסמים בשביל לסתום את הפרצות האלה.
<אודי וולף: החומר הבא זה פובימינה שזה שם הרחוב שלו, אבל אתם רואים שהשם הוא ארוך מאוד.
<אודי וולף: אני יכול לשבור את השיניים ולהגיד אותו.
<אודי וולף: "(ב) אחרי פרט משנה (כב) יבוא: naphthalenyl -pentyl-indazol-3-yl-methanone, ידוע גם בשם THJ-018.
<אודי וולף: אני רק מזכיר שבן דוד שלו שידוע בשם THJ-2201 נכנס לחוק המאבק ועדיין לא נמצא בשל על ידינו להיכלל בפקודת הסמים כי לא עבר מספיק זמן ולא נתפסו מספיק מקרים.
<אודי וולף: שוב, להראות את האיזונים שאנחנו עושים בישיבות הוועדה לפני שאנחנו מבקשים להכליל חומר בפקודת הסמים.
<אודי וולף: החומר הבא ידוע בשם 24 –MN או NNE1 או NNEI, וכן נגזרות מבניות של חומרים אלה.
<אודי וולף: כאן זה המקרה השלישי שבו אנחנו מבקשים להכניס משפחה של חומרים.
<אודי וולף: ושוב, אנחנו מתחילים מחומר נפוץ וידוע שהוא המתלה שעליו תולים העבריינים וחבריהם וספקיהם הסינים והאחרים את כל החומרים האחרים, ולכן אנחנו מבקשים להכניס את זה כמשפחה.
<אודי וולף: החומר הבא גם כן עם שם ארוך מאוד אבל עם סינונימי קצר שזה SDB - 006 , שכך הוא ידוע.
<אודי וולף: סעיף (3), אחרי פרט משנה (כז) יבוא PB22 -FDU.
<אודי וולף: סעיף (כז2) זה 2201-NM.
<אודי וולף: אתם יכולים לראות שיש פה מספרים שחוזרים על עצמם שהמשמעות שלהם היא קבוצות מבנים שהם סך הכול משחקים פאזל אחד עם השני.
<אודי וולף: זה כמו אבני לגו שמשבצים אותם.
<אודי וולף: מה שמתאים לצד הזה יהיה בצד השני.
<אודי וולף: המבנה הכללי נשמר, אבל הפרטים משתנים וכך הם מצליחים לנסות ולהערים על המחוקק.
<אודי וולף: החומר הבא הוא 22PB-FUB שזה שוב ה-PB22 שהוזכר כאן על-ידי חברי סוני שהוא כבר נכנס לפקודת הסמים.
<אודי וולף: הוא דיבר על התקופה שהוא היה בחוק המאבק, בינתיים הוא נכנס לפקודת הסמים.
<אודי וולף: בינתיים בנו עליו עוד איזושהי קונסטרוקציה, מבנה שנקרא FUB כדי לנסות ולעקוף את הפקודה.
<אודי וולף: אנחנו רוצים להכניס אותו לתוף הפקודה.
<אודי וולף: החומר הבא הוא 834735-A.
<אודי וולף: זה השם של החומר, מה לעשות.
<אודי וולף: החומר הבא נקרא 13-CB, והחומר הבא נקרא איי.
<אודי וולף: בי-צ'ימינקה שגם הוא צוטט בלי לנקוב בשמו בפסק דינו של השופט בן טולילה בבאר שבע וגם בפסק דינו של השופט דהן מאשקלון.
<אודי וולף: אלו חומרים שבהתחלה הוגדרו כנגזרות של חומרים מסכנים.
<אודי וולף: אחר כך הם נכנסו לחוק המאבק בשמם המפורש, אחר כך הכנסנו אותם כמשפחות לפקודת הסמים, ואז מתחכמים העבריינים ואומרים: אבל השם המפורש מופיע רק בחוק המאבק ולא בפקודת הסמים.
<אודי וולף: אז עכשיו הנה אנחנו מבקשים להכניס אותו גם לפקודת הסמים כדי שאף אחד לא יטעה לחשוב שהחומר הזה מותר באיזושהי צורה.
<אודי וולף: שני החומרים האחרונים המיטרגינין וההידרוקסימיטרגינין זה כפי שאני פתחתי ואמרתי, זה החומרים הפעילים בקראטום שהוא השם הבוטני של החומר, ובזה נגמרה הרשימה.
<אודי וולף: עד כאן.
חיים כץ: מי בעד אישור הרשימה כפי שהוקראה?
חיים כץ: הבקשה שלכם אושרה ברוב של כל חברי הכנסת שנמצאים פה והם שלושה במספר.
חיים כץ: וואלה – שלא נצטרך, אבל אם אתה צריך תגיע.
<משה חברוני: שמי משה חברוני, נציג הסתדרות הרוקחים.
<משה חברוני: רק שאפו לארגון הזה וגם לפשיעה הפרמצבטית שבמשך שנים כבעלי בתי מרקחת שהיו תחת אין ספור ביקורות ורגולציה אין סופית היינו פונים לרוקחים המחוזיים ואומרים להם: הנה המודעות בעיתון והנה הפיצוציות, והם היו כבולי ידיים ואומרים: לאיפה שאנחנו לא יכולים להיכנס אנחנו לא יכולים להיכנס.
<משה חברוני: איפה שקל לנו להיכנס - לבתי מרקחת - אנחנו נכנסים ועושים את עבודתנו.
<משה חברוני: אז באמת רואים יום יום את הירידה בעיתונות ואת התפיסות, ושאפו על העניין הזה מבחינתנו.
חיים כץ: יום שני בשבוע, י' בחשוון, 3 לנובמבר 2014.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), של חבר הכנסת אורי מקלב, של חבר הכנסת חיים כץ ושל חבר הכנסת - - -
אורי מקלב: של גפני, יש כמה.
חיים כץ: הם אינם, הם סתם רשומים.
חיים כץ: הם לא באו לפה, הם לא משקיעים בזה וזה כנראה לא מעניין אותם.
חיים כץ: עזוב, לא מגיע לקרדיטים.
חיים כץ: הם רשומים בהצעת החוק, זה בסדר.
חיים כץ: חברנו אורי מקלב, מה יש לך להגיד?
אורי מקלב: קודם כל, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שאתה נותן לזה קדימות.
אורי מקלב: אתה גם היוזמים של החוק.
חיים כץ: אנחנו בפוליטיקה רוצים להתקרב לחרדים.
אורי מקלב: אני דווקא חושב שבמקרה הזה אתה מגיע מהתפקיד שלך של עשרות שנים כיושב-ראש העובדים ואתה יודע את זכויות העובדים.
אורי מקלב: אתה יודע כמה זה קשה וכמה זה בלתי אפשרי להורה - - -
חיים כץ: מה אכפת לך שיהיה כתוב בעיתון: הוא מקדם חקיקה?
אורי מקלב: הוא מקדם חקיקה כדי לקרב את החרדים.
אורי מקלב: אבל אין אפילו כיפה לחוק הזה, מה אפשר לעשות.
אורי מקלב: אף אחד לא יחשוב.
חיים כץ: נלביש אותה, נלביש אותה.
אורי מקלב: החוק הזה הוא על חולי דיאליזה שהעמותה היא זו שבאמת חוללה או דרבנה אותנו לעשות את החוק הזה שלא מטיב רק עם חולי דיאליזה, אלא עם עוד חולים במחלות קשות כפי שכתוב בחוק: כל מי שחולה - - -
חיים כץ: מה זה מחלה קשה?
חיים כץ: מה זה מחלה קלה?
חיים כץ: כשיש לי נזלת אני חושב שאני מת.
רינה פרנקל: ככה כל הגברים.
אורי מקלב: אין מחלה קלה.
אורי מקלב: חברת הכנסת יוליה שמאלוב אמרה פעם: אתם מדברים על הורים לילדים נכים שצריכים להישאר בבית הרבה זמן.
אורי מקלב: הילדה שלנו שהיא בת 12 היא בסך הכול עם קצת צינון ונשארים איתה בבית.
אורי מקלב: ואז היא מציירת לבד, מתעסקת לבד.
אורי מקלב: אנחנו אחרי כמה שעות כבר משתגעים ולא יכולים להיות בבית.
אורי מקלב: תארו לכם מה זה להישאר בבית עם ילד נכה, קל וחומר בתוך בית חולים.
אורי מקלב: ילדים מאושפזים בגלל מחלות וזה מביא לכך שלהורים שלהם יש הרבה חיסורים.
אורי מקלב: אנחנו לא מבקשים לתת להורים האלה עכשיו תוספת, אלא מתוך מאגר הזכויות שיש להורה בחופשת המחלה שלו אז שהוא יוכל לתרום את זה או יוכל להשתמש בזה עבור מחלת הילד גם כן, בשונה מהיום שיש רק שמונה ימים לכל המחלות להורה עבור מחלת ילד.
אורי מקלב: כשלי היו ילדים קטנים זה היה רק חמישה ימים.
אורי מקלב: מכל מקום, שמונה היום.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים היום שחופשת מחלה עד 90 יום, חופשות מחלה מצטברות שיש להורה במשך שנים הוא יוכל להשתמש בבנק שיש לו עבור הילד החולה.
אורי מקלב: האמת היא שאתה שאלת שאלה הכי טובה שיש.
חיים כץ: מדוע דווקא 90 שזה מה שיש לעובד?
יעקב מרגי: זה מקסימום הצבירה.
אורי מקלב: זה מה שמצטבר, יותר מזה לא מצטבר.
אורי מקלב: אז אנחנו לא ידענו.
חיים כץ: אני מכיר הרבה מפעלים שהצבירה היא 1,300.
חיים כץ: מעל 1,300 זה הולך לקופה קבוצתית ומי שלוקה במחלה כמו חולה סרטן אז הוא גומר את הימים שלו ומהקופה הקבוצתית מכסים לו את הכול.
אורי מקלב: עד 1,300 או 1,300 אפילו משלו?
חיים כץ: אדם חוסך לעצמו 1,300 והוא מעל 1,300.
חיים כץ: דוגמה אישית מהתעשייה האווירית.
חיים כץ: בתעשייה האווירית עד שנבחרתי לכנסת, שלושים ומשהו שנים, לא הייתי חולה יום אחד.
חיים כץ: כל שנה שלושים יום.
אורי מקלב: 40 שנה כפול 30 יום בשנה זה 1,200 יום.
חיים כץ: כן, אבל יש לך חופשות פרס.
חיים כץ: נותנים לך עד 1,300.
אורי מקלב: לצבירה אם חס וחלילה אתה חולה במחלה, ואחרי זה אתה מקבל מהקופה הכללית.
אורי מקלב: השאלה היא האם אתה חושב שנכון, אני לא יודע אם יש הסכמה, זה לא בהסכמים קיבוציים.
חיים כץ: אנחנו רוצים לקדם את זה.
חיים כץ: אם נרצה לפתוח הלאה לא נקדם את זה.
אורי מקלב: אנחנו מסכימים, אנחנו לא רוצים לפתוח.
אורי מקלב: השאלה היא מי עונה לשאלה ששאלת של מה זה נקרא מחלה קשה, מה זה נקרא מחלה קלה.
אורי מקלב: זו השאלה הקשה שאתה באמת שאלת.
אורי מקלב: אנחנו לא נגענו בזה כי לא רצינו להיכנס להגדרות מה זה נקרא מחלות קשות – שהורה ינצל את חופשת המחלה לילד שלו כשזה לא מחלה קשה.
חיים כץ: נצל גם למחלה קלה.
רינה פרנקל: ואם המחלה פחות קשה, אז מה אפשר לעשות ואיך לפתור - - -?
יעקב מרגי: מחלה קשה דורשת היעדרויות רבות.
חיים כץ: השאלה שלי באה להקל על האנשים שאם יגדירו לא תהיה אחר כך מחלוקת מה זה מחלה קשה ומה זה מחלה קלה.
חיים כץ: ולמה אני אומר את זה?
חיים כץ: כי אתה אמרת ילד נכה.
חיים כץ: אני לא יודע אם ילד נכה מוגדר.
חיים כץ: הם יגידו לך שנכה לא מוגדר מחלה.
אורי מקלב: לנכה חוקקנו חוק אחר, חוק שלך, חוק מיוחד לילדים נכים.
אורי מקלב: אבל אנחנו מדברים על מחלות, ועד היום הגדרה של מחלה שאפשרה רק מחלה ממארת.
חיים כץ: מחלה קשה זה מחלה ממארת – אוקיי.
אורי מקלב: אנחנו ביקשנו להרחיב את זה גם לחולי דיאליזה, ויש ילדים כאלה.
אורי מקלב: אבל עוד מחלות שהשר יש בסמכותו להגדיר מחלות שגורמות לאשפוזים רבים או להיעדרויות רבות של ההורים בעקבות הטיפול בילד.
אורי מקלב: נניח ולילד יש שפעת והוא נמצא שבוע בבית, וזו כבר הפעם השנייה באותו חורף, או יש איזשהו משהו שהוא מצטבר, לאבא יש עוד ילדים.
אורי מקלב: החוק היום לא מבחין בין משפחה שיש לה ילד אחד למשפחה שיש לה ארבעה ילדים.
אורי מקלב: לכולם אנחנו נותנים שמונה ימים וזה גם משהו לא הוגן.
אורי מקלב: היה צריך להיות איזשהו מדרג.
אורי מקלב: למי שיש ארבעה ילדים צריך לתת יותר משמונה ימים.
אורי מקלב: למה דווקא שמונה ימים?
אורי מקלב: הרי ההיעדרויות שלו בעקבות מחלת ילד היא הרבה יותר ממי שיש לו רק ילד אחד.
אורי מקלב: אבל זו אולי הצעת החוק הבאה שאנחנו צריכים לעשות ביחד כדי לתת מדרג כך שהורה שיש לו שלושה ילדים יקבל יותר ימי מחלה משמונה ימים.
אורי מקלב: אנחנו מדברים היום על כאלה שמחויבים לפי הוראות רופא.
אורי מקלב: הילדים לא יכולים ללכת לבית הספר או לגן והם נשארים בבית איתם והם לא יכולים להשתמש בימי המחלה שלהם.
<אורלי מיכה: שמי אורלי מיכה ואני מהעמותה לקידום שמירת זכויות חולי הכליות, העמותה שיזמה את השינוי בחוק הזה.
<אורלי מיכה: אני רוצה להגדיר את העניין של מחלה קשה.
<אורלי מיכה: מטופלי דיאליזה בהגדרת החוק, המחלה נחשבת אחת מחמשת המחלות הקשות.
<אורלי מיכה: כל מחלה כרונית נחשבת כמחלה קשה.
<אורלי מיכה: יש ילדים שהם מטופלי דיאליזה מגיל חצי שנה ויש מקרים נדירים של ילדים בני חודשיים.
<אורלי מיכה: הם חייבים להגיע עם הורה, עם אחד ההורים, שלוש פעמים בשבוע לדיאליזה, ויש מקרים קשים שזה ארבע פעמים בשבוע, למשך ארבע שעות.
<אורלי מיכה: אין שום הורה שישלח ילד לעבור את הטיפולים המאוד מאוד לא נעימים האלה במשך שלוש עד ארבע פעמים בשבוע, ארבע עד חמש שעות, ולאחר מכן כל הטיפולים הנלווים.
אורי מקלב: מה הן ארבע המחלות האחרות שמוגדרות כמחלות קשות חוץ מדיאליזה?
<אורלי מיכה: גושה, ALS, סיסטיק פיברוזיס, ועוד אחת שאני לא זוכרת את שמה.
<ישי לב: תלסמיה ואיידס.
רינה פרנקל: מחלת לב לא?
<אורלי מיכה: למשל, סרטן, לא מוגדר כאחת מחמשת המחלות הקשות ושם כן יש 96 ימי מחלה להורים.
<אורלי מיכה: בדיאליזה ילדים יש שתי אפשרויות: או שהם עברו השתלה או שהם פשוט מסיימים את הסיפור, צר לי לומר את זה.
<אורלי מיכה: מצד שני, לשמחתי, במדינת ישראל יש מדיניות של להשתיל ילדים כמה שיותר מהר.
<אורלי מיכה: לדוגמה, בדרום אין יחידת דיאליזה לילדים.
<אורלי מיכה: הילדים מגיעים עם ההורים מהדרום לשניידר.
<אורלי מיכה: זה פשוט טיול שנתי שלוש פעמים בשבוע – יום עבודה שלם.
<אורלי מיכה: איזה הורה יכול לתפקד או למצוא עבודה במסגרת הזו?
חיים כץ: כן, אבל אנחנו לא יכולים לחייב מעסיקים לממן עובד כי מה שהוא יעשה זה שהוא לא יקלוט.
חיים כץ: הוא ישמע שיש כזה דבר והוא יפטר אותו.
<אורלי מיכה: זה נכון.
<אורלי מיכה: אבל אנחנו מבקשים רק להחריג את הילדים מטופלי דיאליזה כי זו מחלה ייחודית.
<אורלי מיכה: זו המחלה היחידה שעד שאתה עובר השתלה אתה לא יוצא ממנה.
<אורלי מיכה: מדובר על חמישים ילדים בארץ, זה הכול.
<אורלי מיכה: הם עוברים השתלה מהר מאוד.
<יעל סלנט: זה מה שהצעת החוק מבקשת לעשות, להוסיף אותם לרשימה של המחלות הקשות.
<אורלי מיכה: המחלה הזאת נחשבת כאחת המחלות הקשות.
<סיגל סודאי: עו"ד סיגל סודאי מאיגוד לשכות המסחר.
<סיגל סודאי: ברור שיש כאן חוק שהוא מאוד סוציאלי, מאוד אנושי.
<סיגל סודאי: אי-אפשר להתנגד לו.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, המטרה שלו מובנת מאליה.
<סיגל סודאי: אני לא חושבת שאדם אנושי יכול להתנגד למצב כזה.
<סיגל סודאי: אבל זו לא השאלה.
<סיגל סודאי: השאלה היא מי צריך לשאת בנטל.
<סיגל סודאי: אני לא מדברת על מעסיקים גדולים שיכולים לספוג גם את ההיעדרות וגם את העלות.
<סיגל סודאי: אני מדברת על מעסיקים קטנים וזעירים.
<סיגל סודאי: יש לנו 400,000 מעסיקים במשק ש- - -
חיים כץ: מה זה "זעיר"?
<סיגל סודאי: עכשיו רציתי להגיד.
<סיגל סודאי: פחות ממיליון שקל מגלגלים בשנה.
<סיגל סודאי: אם יש לו שני עובדים בעסק ועובד אחד נעדר הוא חייב להביא עובד מחליף.
<סיגל סודאי: הוא משלם דמי מחלה גם לעובד שנעדר ותשלום - - -
חיים כץ: מאיפה הוא יביא עובד מחליף?
<סיגל סודאי: הוא יחפש כי מישהו צריך לעשות את התפקיד של אותו עובד שנעדר.
חיים כץ: לא רציני, לא רציני.
<סיגל סודאי: מאוד רציני.
חיים כץ: אנחנו מדברים על כמה ימים בשנה, הוא לא מחפש עובד אחר.
<סיגל סודאי: לא, הוא יכול להיעדר עד 90 ימים.
<סיגל סודאי: אני לא יודעת אם ההיעדרות לא רצופה.
<סיגל סודאי: אני מציעה - אני חושבת שאפשר לקחת את זה בחשבון.
<סיגל סודאי: כמו שבהיעדרות בשמירת היריון המדינה משתתפת מעל 30 ימים - --
חיים כץ: אם זה עד 90 יום הוא יפטר אותו אחר כך.
<סיגל סודאי: לא, הוא לא יפטר אותו.
חיים כץ: הוא יפטר אותו.
חיים כץ: את אומרת לי?
חיים כץ: הוא יגמור 90 יום והוא ייתן לו בראש.
חיים כץ: הוא יגיד לו: אדוני, גמרתי איתך.
חיים כץ: אני לא רוצה אותך יותר.
חיים כץ: אני מפעל עם שני עובדים ושהמדינה תהיה סוציאלית.
חיים כץ: נתתי לך את ה-90 יום שנה אחת, שנה הבאה אני לא רוצה ומאחר ואני יודע שהילד שלך לא עובר השתלה, כן עובר.
חיים כץ: הוא מפטר אותו, הוא ימצא סיבה לפטר אותו.
<סיגל סודאי: יש את חוק שוויון הזדמנויות בעבודה.
<סיגל סודאי: פיטור על רקע של מצב בריאותי הוא גם בעייתי, וחוק שוויון לאנשים עם מוגבלות שגם אוסר לפטר על הרקע הזה של המוגבלות.
<סיגל סודאי: לכן, יש - - -
חיים כץ: זה לא אותו הדבר.
<סיגל סודאי: יש, יש.
<סיגל סודאי: אי-אפשר להגיד לא.
<סיגל סודאי: אני אומרת שאם המעסיק נושא בנטל של ההיעדרות עצמה לפחות שבעניין של התשלום שהמדינה תשתתף.
רינה פרנקל: לגבי אנשים עם מוגבלות - המעסיק יודע מראש את מי הוא לוקח כך שהוא מוכן.
רינה פרנקל: למשל, אם פתאום אדם נעדר הרבה זמן ו - - -
יעקב מרגי: אבל על מחלת בן ושפתאום צצה המחלה.
חיים כץ: פתאום הוא יפטר אותו, לא מידית.
חיים כץ: הוא ימצא סיבה.
חיים כץ: הוא ימשוך חצי שנה, עוד שבעה חודשים ואז ייתן לו בראש, אם הוא זהיר באמת.
חיים כץ: עם שניים שלושה עובדים הוא לא ידע לספוג אותו, ובטח במחזורים של מיליון שקל לשנה הוא לא ידע לחיות.
אורי מקלב: זה כבר עובד ותיק אצלו שהימים כבר הצטברו לו אחרי הרבה שנים ומעבר לזה אין לו.
<יעל סלנט: זה גם ימי המחלה וימי החופשה שלו שבסופו של דבר הם צבורים לו.
אורי מקלב: הם צבורים לו.
אורי מקלב: אם הוא היה חולה זה היה בסדר, ואם הילד שלו חולה זה לא בסדר?
<סיגל סודאי: אבל אל תשכחו שזה מאגר שמתחדש.
<סיגל סודאי: זה לא פעם אחת, זה לא לכל תקופת העסקה 90 ימים.
<סיגל סודאי: מרגע שאני מנצלת, בחודש הבא שאני באה לעבודה אני שוב צוברת את היום וחצי.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, זה לא מאגר שהוא חד-פעמי.
<סיגל סודאי: אז אני כן חושבת גם מנקודת ראות של המעסיקים וגם מנקודת ראות של העובדים שהמדינה צריכה להשתתף בעניין הזה.
<סיגל סודאי: כמו שהיא משתתפת בשמירת היריון היא צריכה להשתתף בעניין הזה ולא צריך שרק המעסיקים יישאו בנטל הזה, מה עוד שלא מדובר במחלת העובד אלא של בן משפחה, ואני יודעת שיש עוד בקנה לגבי בני משפחה.
חיים כץ: מחלת העובד, המעסיקים נושאים בנטל.
<סיגל סודאי: נכון, אבל פה זה לא מחלת העובד עצמו.
<סיגל סודאי: זה מחלה של בן משפחה.
<סיגל סודאי: עד איפה יכולה להיות האחריות של המעסיק של בני משפחה עם כל האמפתיה והרצון לסייע, ויש.
<סיגל סודאי: לכן, אנחנו לא נתנגד להיעדרות עצמה כשהיא כשלעצמה בעייתית לעניין של הנטל הכלכלי כשמעסיק צריך עכשיו להעסיק עוד עובד במקום אותו עובד.
חיים כץ: איפה משרד האוצר?
חיים כץ: בוא תראה לנו: אנחנו משרד האוצר של הרווחה, של התמיכה.
חיים כץ: בוא נשמע את משרד האוצר של שיפור איכות החיים, של אלי אללוף.
חיים כץ: האם נפתח עוד מפעל בערד?
<אורי שיינין: אורי שיניין, רפרנט תעסוקה באגף התקציבים.
חיים כץ: אתה חדש?
<אורי שיינין: אני שנח וחצי בתפקיד.
חיים כץ: אתה חדש.
<אורי שיינין: לגבי הצעת החוק שעולה לדיון פה - באמת מדובר בהצעת חוק שמבקשת לקבוע שעובד שנעדר בשל מחלת ילדו שהיא לא מחלה ממארת אלא מחלה נוספת כגון דיאליזה ועוד מחלות שייקבעו בצו של שר הכלכלה, יוכל להיעדר עד 90 יום ולנצל את ימי המחלה הצבורה או את ימי החופשה שלו.
<אורי שיינין: זה מסוג הדברים שמצד אחד יש את האינטרס של העובד ואת האינטרס הסוציאלי שאנחנו רוצים להגן עליו ורוצים להבטיח את הישארותו במקום עבודה.
<אורי שיינין: מצד שני, יש את האינטרס של המעסיק, כל מעסיק, שככל שאתה תשית עליו עוד עלויות יימנע או ירצה להימנע מהעסקה של אותו עובד.
<אורי שיינין: ולכן, הצעת החוק יכולה להפוך דווקא לחרב פיפיות שאותו הורה שגם כך נדרש לטפל בילדו החולה גם עלול לאבד את מקום עבודתו.
<אורי שיינין: לכן, אני חושב שהאיזון הראוי הוא לשמור על הנוסח שקבוע כאן.
<אורי שיינין: מבחינתנו, אנחנו ביקשנו גם שיהיה כתוב שהצו יכניס גם את שר האוצר מבחינת האישורים שצריך להכניס מכיוון שהמדינה היא גם מעסיק.
<אורי שיינין: משרד הכלכלה התנגד לבקשה הזו ואנחנו נסתפק באמירה לפרוטוקול שאת זה משרד הכלכלה - מבחינתו זה אפשרי, שמשרד הכלכלה יצהיר לפרוטוקול שקידום של הצו הזה ייעשה בתיאום עם משרד האוצר.
חיים כץ: לא הבנתי, תחזור שנית.
<אורי שיינין: הצעת החוק שעברה ועדת שרים עברה בתיאום עם משרדי האוצר והכלכלה.
<אורי שיינין: אנחנו ביקשנו להוסיף את אישור שר האוצר.
<אורי שיינין: משרד הכלכלה ביקש לא להכניס את אישור שר האוצר.
<אורי שיינין: הוא אומר: התהליכים האלה מתקיימים גם כך ממילא, אבל אנחנו לא רוצים להכניס את זה בחקיקה - - -
חיים כץ: למחוק את אישור שר האוצר?
<אורי שיינין: אבל חרף זה משרד הכלכלה יצהיר לפרוטוקול של הוועדה שקידום הצו יהיה בהתייעצות עם משרד האוצר.
<אבראהים כילאני: עו"ד אבראהים כילאני מהלשכה המשפטית במשרד הכלכלה.
<אבראהים כילאני: כפי שאמר חברי אורי, אני לא רוצה להוסיף על יתרונות הצעת החוק.
<אבראהים כילאני: אבל בקשר להתקנת התקנות אנחנו מבקשים שהתקנת התקנות תהיה רק לשר הכלכלה בהתייעצות עם שר הבריאות, אבל בהליך של התקנת התקנות אנחנו כן נפנה למשרד האוצר ונתייעץ איתו - זה מה שמבוקש.
חיים כץ: "קן הקוקייה".
חיים כץ: אתה יודע מה זה "קן הקוקייה"?
חיים כץ: היה פעם סרט כזה.
חיים כץ: אתה יכול לראות את זה בנשיונל-גיאוגרפיק על כל מיני ציפורים נודדות, בשביל שלא יבינו אותי לא נכון.
<ישי לב: שמי ד"ר ישי לב, משרד הבריאות.
<ישי לב: החוק הזה או ההצעה לא גובשה מול משרד הבריאות, למיטב ידיעתי.
חיים כץ: משום מה משרד הבריאות משתדל לא לבוא לוועדה.
חיים כץ: הוא נמוג, הוא נמוג.
חיים כץ: משרד הבריאות נמוג.
חיים כץ: לא רואים אותם פה בתקנות, לא רואים אותם פה בפעילות.
חיים כץ: הם חזקים בעיתון.
חיים כץ: אנחנו פנינו אליכם, לא הגבתם.
<ישי לב: על זה?
<יעל סלנט: לדעתי, אתם אמרתם שאין לכם הערות.
<יעל סלנט: התכתבתי עם הלשכה המשפטית.
<ישי לב: אם יורשה לי בכל זאת, אותי שלחו לפה עכשיו.
<ישי לב: אני מגיע לכאן באופן קבוע לדיוני הוועדה הזו.
<ישי לב: אני חושב שזו ועדה מאוד חשובה והחוק הזה גם מאוד חשוב.
יעקב מרגי: בשנה וחצי האחרונות קידמת להם הרבה תקנות.
יעקב מרגי: כנראה הם רוויים.
יעקב מרגי: צריך קצת לתת למשרדים אחרים בזמן הזה.
<ישי לב: דבר ראשון, אנחנו מוטרדים שהיום למעשה הילדים או כל מי שמגיע לדיאליזה מקבל אישור נוכחות בבדיקה למעשה על שעות הנוכחות בדיאליזה, וזה בדרך כלל תופס את רוב היממה.
<ישי לב: כאן מדובר באישור מחלה.