GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחל מזרחי: כי לא עמדתי בתשלומים של בעל הדירה, אני צריכה לפנות את הבית.
<רחל מזרחי: אין לי חוזה שכירות.
<רחל מזרחי: אני לא מקבלת את מה שאני זכאית לו.
<רחל מזרחי: אני צריכה לפנות את הדירה מההוצאה לפועל.
<רחל מזרחי: הוא מפנה אותי לרחוב.
<רחל מזרחי: טוב, אני מחפשת דירה, אבל אף אחד לא רוצה להשכיר לי.
<רחל מזרחי: אני זרוקה עם שישה ילדים – לא מחר, היום ברחוב.
<רחל מזרחי: אין לי איך להשכיר דירה, אף בן אדם לא רוצה - - -
אורלי לוי אבקסיס: בפינויים כאלה אפילו אנחנו לא יכולים לנסות לעצור - - - בדיור הציבורי להגיע לאיזשהו הסדר תשלומים וכולי.
<רחל מזרחי: אין.
אורלי לוי אבקסיס: אז זה מה שקורה בשוק החופשי.
אורלי לוי אבקסיס: תבין מה קורה - - -
<קריאה: שנה שעברה רשמתי אותה, בשנה שעברה, בדיון שלכם.
<קריאה: עמידר טענה שאנחנו נשכיר דירות לדיירי הדיור הציבורי.
<קריאה: הלכנו למחרת ונרשמנו יחד בדיור הציבורי, היא רשומה כרגע.
<קריאה: שנה שלמה להמתנה שעמידר תשכיר לה דירה.
<קריאה: עד היום לא התקשרו אליה.
אורלי לוי אבקסיס: טוב, אני רוצה לומר משהו.
אורלי לוי אבקסיס: באיזה מקום?
<קריאה: אני ירושלמית.
אורלי לוי אבקסיס: אין דירות בירושלים.
<קריאה: איפה יש?
<יהודה פרץ: יש, יש.
אורלי לוי אבקסיס: יש דירות בירושלים, ריקות?
<אורי בר חיים: יש שתיים.
<קריאה: נו, תן לה.
<קריאה: תן לה.
<רחל מזרחי: אז תכניס אותי, אני ברחוב.
<רחל מזרחי: אני עם ילדים קטנים.
<יהודה פרץ: - - - אני - - - לכמה דירות אנחנו פלשנו וזרקו - - -
אורלי לוי אבקסיס: למה אתה נותן לו הוראות?
אורלי לוי אבקסיס: מר רונן כהן, למה?
<רונן כהן: - - - לא, אני - - -
אורלי לוי אבקסיס: שאלתי אותו שאלה, הוא חייב לתת לי את התשובה.
<רונן כהן: לא, חלילה.
<רונן כהן: לא חושב - - -.
<רונן כהן: אין מצב שיש דירה ריקה ואין לה דייר שאמור להתאכלס.
אורלי לוי אבקסיס: אז בוא נבדוק את זה.
<רונן כהן: - - -
אורלי לוי אבקסיס: תעביר לי את הכתובות, ותעביר לי מי הרשימה של הדיירים שאמורים להתאכלס.
<קריאה: אבל אין לה בינתיים עכשיו דירה, עכשיו, שלא תהיה ברחוב.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים להבין.
אורלי לוי אבקסיס: אתם מבינים שהסיפור הזה, וגם הסיוע שהוא סיוע מופחת ולא ריאלי בשכר הדירה לאוכלוסייה הזו, זורקת אותם לכלבים?
אורלי לוי אבקסיס: זורקת אותם לבעלי בית מתעללים במקרה הטוב; במקרה הגרוע גם לא יהיה להם בעלי בית.
אורלי לוי אבקסיס: למה אני אומרת בעלי בית מתעללים?
אורלי לוי אבקסיס: כי אם יש לכם כבר קורת גג, אתה מסוגל לספוג.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם הוא מתעלל בך, לפחות אתה אומר: יש לי את קורת הגג.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אתה גם לא מוצא את המתעללים האלו שיהיו מוכנים להשכיר לך.
<קריאה: למי יש סיוע בשכר דירה היום?
אורלי לוי אבקסיס: אני מצטערת, אנחנו חייבים לרוץ, אבל - - - כולכם תבואו איתנו.
<קריאה: אני רוצה רק להגיד עוד משהו, אבל משהו קטן: כל הזמן אומרים שכאילו הנכים קודמים לי.
<קריאה: רפואת הנפש לא יותר גרועה מרפואת הגוף.
<קריאה: הנפש שלי לא עובדת.
<קריאה: לא עובדת.
<קריאה: את לא יכולה - - -
<קריאה: מצטערת, את לא יכולה - - -
<קריאה: לא, חס ושלום, אני לא משווה - - -
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו, זה האינטרס של משרד האוצר והמשרדים.
<קריאה: הם רוצים שאני - - -.
<קריאה: לזה אני מתכוונת.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו, הם משסים את אלה באלה, את המסכנים האלה במסכנים האחרים.
אורלי לוי אבקסיס: הם אומרים שהם מסכנים יותר.
אורלי לוי אבקסיס: אתם תגידו שאתם מסכנים - - -.
אורלי לוי אבקסיס: אתם רבים והם עומדים בצד.
<יהודה פרץ: אנחנו לא מהחבר'ה שלהם.
<יהודה פרץ: - - - לא קשורים אליהם.
<יהודה פרץ: - - - החבר'ה שלהם שבמשרד האוצר.
<יהודה פרץ: לא חברים - - -
אורלי לוי אבקסיס: זה נוח להם, נוח, זה נוח להם שהזכאים יריבו על זכאותם עם הזכאים האחרים, - -
<קריאה: והתייאשת?
אורלי לוי אבקסיס: - - כי אז זה משאיר אותם מחוץ למשחק.
אורלי לוי אבקסיס: וזה נושא שהוא כל כך – אתם יודעים מה?
אורלי לוי אבקסיס: הוא שחוק מרוב שימוש של משרד האוצר, - -
<קריאה: מחכים שיתייאשו.
אורלי לוי אבקסיס: - - ואנחנו רואים את זה בהרבה הטבות אחרות: האוטיסטים תריבו עם ה-C.P.; זה תריבו עם זה; זה עם זה, והם יושבים בצד.
אורלי לוי אבקסיס: זה גועל נפש של התנהגות, וזו רשעות.
אורלי לוי אבקסיס: אל תשחקו לידיים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: הגברת ניצן תנעמי.
<ניצן תנעמי: רק רציתי להגיד: כולנו יודעים שיש רק 3% דיור ציבורי במדינת ישראל, הרבה פחות מבכל מקום אחר.
<ניצן תנעמי: יש 140 אלף, בערך, זכאים לסיוע בשכר דירה – רק 2% מהם מקבלים סיוע ריאלי, - -
<ניצן תנעמי: - - ככה שזו פיקציה.
<ניצן תנעמי: האמירה הזאת של "אין מקום לדיור ציבורי, וצריך לעבור לסיוע בשכר דירה" היא פיקציה - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, גם את הסיוע בשכר הדירה הם הפילו לנו היום בוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר, גם אם זאת אמירתו, וזאת הייתה אמירתו – צריך לזכור, לפני כמה חודשים, גם במליאה – היום הגיש ערר על תכנית שהוא בעצמו אמר שזה לדעתו הפתרון הנכון לדיור ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: שיחליט מה הוא חושב על דיור ציבורי.
<קריאה: לא, אבל זה מעבר לזה - - -
אורלי לוי אבקסיס: כי אם שום פתרון בסוף לא מגיע – אני יודעת, הגברת ניצן תנעמי, אני בכוונה אומרת את זה.
אורלי לוי אבקסיס: לא דירות ולא סיוע, אז מה כן?
<ניצן תנעמי: אז אני אגיד לך מה כן הולך - - -: הממשלה - - -, הממשלה מקדמת עכשיו את מע"מ אפס ואת מחיר מטרה בשלושה מיליארד שקל לשנה.
<ניצן תנעמי: זאת אומרת, יש השקעה בשוק הדיור.
<ניצן תנעמי: וזאת השקעה שהיא גם, כמובן, לא באוכלוסייה הנזקקת ביותר, והיא גם תזיק לשוק הדיור כי יש - - - אז מחירי הדיור יורדים, וכשאתה עושה מע"מ אפס - - -
אורלי לוי אבקסיס: רגע, אני רוצה להוסיף: עדיין, כל הנחה אני בעד.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בשורה התחתונה, מי שיזכו מההנחות האלו, במע"מ בסכום אפס, זה רק אלו שיוכלו להביא את ההון העצמי של ה-30%.
<ניצן תנעמי: זה מה שאני אומרת - - -
<יהודה פרץ: את ההון העצמי, ומי שיש לו את ההון העצמי.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, הילדים של אלה שההורים היה להם מתוך 1,600,000 שקל – כמה זה הון עצמי של 30%.
אורלי לוי אבקסיס: תעשו את החישובים: בין 300 אלף שקל ל-400 אלף שקל.
אורלי לוי אבקסיס: ממי יביאו?
אורלי לוי אבקסיס: איזו אוכלוסייה תיכנס לשם?
אורלי לוי אבקסיס: הלאה, תודה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה רוצה לומר משהו?
<יהודה פרץ: כן, בטח, בטח.
<יהודה פרץ: קודם כל, להגיד זכות אבות: אני הייתי אומר, עכשיו, כל מה שאנחנו עושים פה, תחזירי רק דבר אחד: את החוק שהיה אז, בזמנו, של אבא שלך, שייבדל לחיים ארוכים – הפרויקט הזה, שיקום שכונות.
<יהודה פרץ: לא צריך יותר, עוד ועדות.
<יהודה פרץ: תחזירו את החוק שהיה פעם וזהו.
<יהודה פרץ: זכות אבות.
<יהודה פרץ: אבא שלך, שייבדל לחיים ארוכים, נתן לנו חיים טובים.
<יהודה פרץ: הבן אדם שבאמת שם אותנו על הדרך, ואדון לפיד - - - שורף אותנו בחיים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רק רוצה להסביר לכם שכל חוק שאני מעלה לוועדת השרים צריך - - - ותמיכת ממשלה.
<אבינועם צברי: שמי אבינועם צברי, אני אב לשמונה ילדים.
<אבינועם צברי: אנחנו עשר נפשות בבית של ארבעה וחצי חדרים – דירת נ"ר.
<אבינועם צברי: עם שלושה ילדים נכים: ניוון שרירים, סיעודיים.
<אבינועם צברי: מקלחת מצומצמת, קטנה.
<אבינועם צברי: הגשתי מכתב למשרד הבינוי והשיכון – אין התייחסות.
<אבינועם צברי: משרד הרווחה והשירותים החברתיים הגיש מכתב למשרד הבינוי והשיכון – אין תגובה.
<אבינועם צברי: פנינו כמה פעמים.
<אבינועם צברי: יש מכתב של מרפא בעיסוק.
אורלי לוי אבקסיס: מר אורי בר חיים, אפשר להעביר אליך את הפנייה הספציפית?
<אורי בר חיים: כן, כן, כן.
אורלי לוי אבקסיס: תעביר את הפנייה - - -
<אבינועם צברי: ועל פי חוק, כשיש החמרה, אפילו שזו דירת נ"ר, אפילו, כשיש החמרה, משרד הבינוי והשיכון מחויב לתת דירה חלופית.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעביר את זה לטיפול של - - -
<אבינועם צברי: וכל יום זה קריסה של כל המשפחה.
אורלי לוי אבקסיס: כל המסמכים הרלוונטיים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אל תביאו את המקור - - -
<קריאה: רק מדינה שמי שלמטה נותנים לו להישאר למטה - - - שיעלה למעלה, במקום לעזור לו לעלות.
אורלי לוי אבקסיס: כן, הלאה.
<עדנה שמיאן: אני עדנה שמיאן, אני מבאר שבע, אני חולת ניוון שרירים.
<עדנה שמיאן: אני מצטערת שאני קצת זזה מהעניין הזה.
<עדנה שמיאן: לי כבר יש דירה בדיור הציבורי, ואני מבינה את הכאב שלכם שאין לכם את זה.
<עדנה שמיאן: אבל ביתו של אדם מבצרו, ככה נאמר.
<עדנה שמיאן: הבית שלי הוא לא המבצר שלי.
<עדנה שמיאן: כפי שאמרה, הקדימה לומר, החברה שלי, סוזי, אם אני רוצה לקום מהמיטה, ואני לא לוקחת בחשבון מקלחת ונוחיות – רק לקום מהמיטה.
<עדנה שמיאן: לקום, להתלבש, לכיסא שלי, זה לוקח לי בערך 25 דקות עד חצי שעה.
<עדנה שמיאן: היום אנחנו נמצאים במצב שהמדינה שלנו נמצאת במלחמה.
<עדנה שמיאן: עכשיו זה הורחב לכל הטווחים בארץ.
<עדנה שמיאן: אני גרה בבאר שבע בבנייה קלה.
<עדנה שמיאן: התחננתי למשרד הבינוי והשיכון.
<עדנה שמיאן: אלפי מכתבים, עשרות מכתבים שלחתי אליהם: אני מתחננת, אל תכניסו אותי לשם, אני לא עומדת - - -
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, אנחנו דיברנו על הנושא של הבנייה הקלה בבאר שבע.
אורלי לוי אבקסיס: חברים, יש תכנית עבודה במשרד הבינוי והשיכון - - -
<עדנה שמיאן: אף אחד אבל לא מסתכל עלינו.
אורלי לוי אבקסיס: אז תחכו, יגיעו אליכם.
<עדנה שמיאן: אני בחורה בת 34, הגעתי למצב שהפתרון שהיה להם לתת לי זה לקחת כדורים פסיכיאטריים כדי להירגע.
<עדנה שמיאן: אז איך אני יכולה לחיות את החיים שלי?
<עדנה שמיאן: בחורה מלאת שמחת חיים, התחתנתי לפני שנה וחצי - - -
אורלי לוי אבקסיס: תעבירו בצורה מסודרת.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומר לך משהו: אני חושבת שהפנייה שלכם אפילו תשמח את משרד הבינוי והשיכון.
אורלי לוי אבקסיס: לאחר שיהיה להם - - - הם ימצאו לכם פתרון.
<עדנה שמיאן: אני פניתי למשרד הבינוי והשיכון ואף אחד לא מתייחס אליי.
<קריאה: אין התייחסות.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, היום יש פתרון לבנייה הקלה בבאר שבע: רוצים - - -
<עדנה שמיאן: סליחה שאני עוצרת אותך.
<עדנה שמיאן: אני אמרתי למשרד הבינוי והשיכון: אני אבנה ממ"ד.
<עדנה שמיאן: תנו לי, בבית הזה, בבנייה הקלה, אני אוסיף חדר.
<עדנה שמיאן: אמרו לי: תבני?
<עדנה שמיאן: אנחנו נפרק לך את זה.
<עדנה שמיאן: איך זה ייתכן?
אורלי לוי אבקסיס: מפנים את הבנייה הקלה.
אורלי לוי אבקסיס: מבחינת תחזוקה היא לא בטיחותית: לא בטווח הטילים, ובטח לא עם הטרמיטים, ובטח לא לאוכלוסיות במצוקה.
אורלי לוי אבקסיס: תעבירו את הפרטים, נעביר אותם למשרד הבינוי והשיכון - - -
<עדנה שמיאן: העברתי בכל דרך אפשרית, לא מתייחסים אליי.
אורלי לוי אבקסיס: תעבירי.
אורלי לוי אבקסיס: אז בואי, תנסי שוב.
אורלי לוי אבקסיס: תעבירי, נעביר, ננסה לטפל.
אורלי לוי אבקסיס: משרד הבינוי והשיכון מנסה בעצמו למצוא פתרונות לדיירים שם כדי לעשות שם אחר כך פינוי ובינוי מחודש.
אורלי לוי אבקסיס: אולי גם להגדיל את מספר הדירות של הדיור הציבורי באותו אזור.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אנחנו צריכים לסיים, חברים.
אורלי לוי אבקסיס: ועדת הפנים והגנת הסביבה, ששם היום יכולות להתקבל החלטות חשובות ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: אני מתנצלת בפני כל אלה שרצו לדבר ולא הספיקו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לאלו שכן דיברו והעלו את התמונה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פונים למשרד הבינוי והשיכון להגמיש את הקריטריונים המקומיים, בעיקר במקום שבו יש דירות ויש דורשי דירות, גם אם הם לא עונים על הקריטריונים הספציפיים או הדירות גדולות טיפה יותר ממה שמגיע להם, לפחות תאכלסו אותן.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו פונים למשרד האוצר: להגיש תכניות אופרטיביות, אמיתיות.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא שכר הדירה הריאלי, ולא דירה להשכיר לטווח ארוך, ולא קנייה נוספת של דירות – בבקשה, מה כן?
אורלי לוי אבקסיס: חוץ מחיסול המלאי, זו לא תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: משרד האוצר, אנחנו דורשים להסיר את הערר המאוד לא אנושי, המאוד לא מקובל.
אורלי לוי אבקסיס: כי מאחר שזו הייתה אפילו תשובתו של שר האוצר באחת מהשאילתות במליאה, אי אפשר לדבר בכמה קולות.
אורלי לוי אבקסיס: תבחרו מהו הקול, - - - להתמודד מול מה אנחנו עומדים.
אורלי לוי אבקסיס: תסלחו לי חברים, אבל גם אלה שרוצים למכור את הדיור הציבורי, אלה שרוצים לקנות אותן, אנחנו מבקשים ממשרד האוצר, באין פתרונות אחרים, לבדוק איך אנחנו מוסיפים מלאי לדיור הציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: עד שאין פתרון אולי כדאי לשקול לעצור את מכירת הדירות בדיור הציבורי.
יעקב מרגי: אחר הצהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי: היום 1 באוקטובר 2014, ז' בתשרי התשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא תקנות שוויון לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירותי הכשרה מקצועית), התשע"ג-2013.
יעקב מרגי: אני מבין שכבר עברנו על התקנות.
יעקב מרגי: יש מספר הבהרות שנתייחס אליהן.
יעקב מרגי: אם נתקדם כולנו יחד, הן גם יוצבעו.
<איילת זלדין: דנו בתקנות האלו הרבה מאוד ישיבות.
<איילת זלדין: המטרה שלהן זה לאפשר הנגשה של הכשרה מקצועית שמפוקחת על ידי המשרד, בין אם היא מתוקצבת ובין אם לא.
<איילת זלדין: אלה בעצם שני אגפים במשרד: האגף להכשרה מקצועית ומינהל הבטיחות.
<איילת זלדין: הרבה מאוד הערות שהיו פה בדיונים הוכנסו.
<איילת זלדין: אני מזכירה שבדיון האחרון נותרה השאלה לגבי מה אנחנו עושים בנושא תמלול בשפת סימנים.
<איילת זלדין: מאוד התלבטנו, כי זו עלות כספית כבדה.
<איילת זלדין: החלטנו שאנחנו מחילים את ההסדר שיש בתקנות הכלליות, נותנים את אותו הסדר.
<איילת זלדין: עשינו בתקנות החלה מסעיף זה עד סעיף זה.
<איילת זלדין: לא כתוב את זה בפירוש.
<איילת זלדין: זה כולל את ההסדרים.
<איילת זלדין: אנחנו מפנים הרבה לתקנות נגישות השירות מקום קיים.
<איילת זלדין: אחרי שגמרנו את כל הדיונים, העברנו פעם אחרונה למחלקת חקיקת משנה במשרד המשפטים.
<איילת זלדין: הם דייקו אותנו בכל מיני דברים שהם ממש תיקוני נוסח.
<איילת זלדין: היו שני תיקונים שאני רוצה להביא לתשומת לב הוועדה.
<איילת זלדין: בעמוד 4, בסעיף 11, כשדיברנו על שנה קלנדרית, העירו לנו שיותר נכון לדבר על שנת לימודים.
<איילת זלדין: קיבלנו את זה.
<איילת זלדין: הדבר השני הוא בסוף התקנות.
<איילת זלדין: החוק מאפשר לנו לקבוע צו לגבי החלה הדרגתית.
<איילת זלדין: לצורך העניין גם התאמנו את מועדי ההחלה לאלה שיש בתקנות נגישות השירות מקום קיים.
<איילת זלדין: מכיוון שעשינו הרבה הפניות לתקנות נגישות השירות מקום קיים, רצינו שיהיה ברור שנחיל צו הדרגתי לפי הצרכים, לפי איך שנראה לנו.
<איילת זלדין: כתבנו שזה יהיה לפי הצו שיותקן, על אף האמור במועדים הקבועים בתקנות נגישות השירות מקום קיים.
<איילת זלדין: אנחנו רק מפנים אל תקנות נגישות שירות מקום קיים.
<איילת זלדין: אנחנו קובעים את המועדים.
<איילת זלדין: החוק אומר שיש כך וכך שנים להחיל את זה, שנעשה צו לפי הצרכים.
<איילת זלדין: הוא מאפשר לנו לפי סוג מוסדות, לפי סוג הכשרה.
<איילת זלדין: רצינו שיהיה ברור שנחיל את זה הדרגתית בהתאם לחוק, בלי קשר למועדים שנקבעו בתקנות.
יעקב מרגי: למרות שבאותן נקודות הפניתם לתקנות מקום קיים.
<איילת זלדין: כן, אבל הפנינו להסדרים.
יעקב מרגי: להסדרים, לא לתחולה.
<איילת זלדין: לא למועדים.
יעקב מרגי: זו יותר הבהרה שמקיימים את החוק.
יעקב מרגי: אתם מבהירים שלמרות כל ההבהרות זה יוחל בהדרגה לפי צו שיותקן מכוח סעיף 9.
<ערן טמיר: אנחנו כותבים בכל מקום את המשפט "יחולו בשינוים המחויבים לפי העניין".
<ערן טמיר: לא עדיף לכתוב את זה שם?
<איילת זלדין: זה סוכם עם מחלקת חקיקת משנה.
<איילת זלדין: זה מה שרצו.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נותן מענה.
<ערן טמיר: אין לי מחלוקת על העיקרון.
<ערן טמיר: זה לפי החוק.
<ערן טמיר: זו שאלה של ניסוח.
<מרים בר-ניר: אני שמחה שבוועדה לקביעת התאמות אישיות קבעתם שיהיו 3 אנשים, כי היה דיון על כך שאולי יספיק אדם אחד.
<איילת זלדין: לא אצלנו.
<ערן טמיר: זה בהשכלה הגבוהה.
<מרים בר-ניר: בנוגע להתייעצות עם איש המוסד ומורשה לנגישות השירות.
<מרים בר-ניר: אין כאן אפשרות להתייעץ עם מישהו ממרכזי התמיכה.
יעקב מרגי: לאיזה סעיף את מפנה אותנו?
<מרים בר-ניר: בעמוד 6, פרק ד': התאמות אישיות.
<מרים בר-ניר: לאנשים עם מוגבלות נפשית יש מרחב ומגוון עצום של שינויים וצורך בהתאמה אישית.
<מרים בר-ניר: אני לא יודעת כמה אנשים יכולים להגיד ב-100% אם הם יודעים את כל מה שקורה לאדם עם מוגבלות נפשית.
יעקב מרגי: מרים, זאת דרישה שחוזרת על עצמה כמעט בכל הדיונים - בהשכלה גבוהה, בתחבורה.
יעקב מרגי: כתוב: "...
יעקב מרגי: לגבי מקצועות רישוי... גם משרד שמקצוע הרישוי הוא בתחום פעולתו".
<איילת זלדין: יש מענה לזה בסעיף (ו): "הוועדה תתכנס ותבחן את הבקשה ורשאית היא להתייעץ עם מרכז התמיכה או מומחה אחר;"
יעקב מרגי: אני זוכר שזה חוזר.
יעקב מרגי: יש לנו מענה.
יעקב מרגי: אי אפשר לרכז אנשי מקצוע או מומחים, לשים אותם ב"סטנד ביי" לכל סוגי המוגבלויות.
<מרים בר-ניר: כנראה פספסתי.
יעקב מרגי: אנחנו נצביע על התקנות כפי שהוצגו והוקראו בדיונים הקודמים עם ההבהרות שניתנו היום.
<איילת זלדין: אני רק רוצה להגיד תודה רבה לאייל.
<אחיה קמארה: אנחנו מודים לאייל על המחויבות ארוכת השנים, על ההתמצאות בכל הפרטים ועל היכולת לגשר בין כל הצדדים הניצים.
יעקב מרגי: תקנות הנגישות זה נושא כבד.
יעקב מרגי: צריך לתפוס ראש.
יעקב מרגי: זה ארוך.
יעקב מרגי: אתה בונה משהו חדש.
יעקב מרגי: אין ספק שהוא מנצח על המלחמה הזאת.
<אחיה קמארה: אני רוצה להודות ליושב-ראש, לחברי הכנסת על השליחות הציבורית החשובה הזאת.
<אחיה קמארה: אתה מגויס בכל מאודך לנושא הזה.
<אחיה קמארה: לפעמים הצוות פה מותש מהתקנות שלנו.
<אחיה קמארה: נכון?
<אחיה קמארה: וילמה, ענת, מותשות מהסיפור הזה שנמשך כל כך הרבה שנים.
<אחיה קמארה: אולי אתם תוהים לפעמים מה קורה בשטח, האם המילים היפות של החוק, של התקנות מתגשמות ועושות איזה שהוא שינוי לאנשים עם מוגבלות.
<אחיה קמארה: אני יודע שיהיו פה אנשים שיגידו שלא מספיק מהר, שלא מספיק נרחב, אבל זה מתחיל לחלחל.
<אחיה קמארה: אני אתן רק דוגמה קצרה.
<אחיה קמארה: אנחנו לקראת יום הכיפורים.
<אחיה קמארה: אנשים צובאים על בתי הכנסת.
<אחיה קמארה: המפקחים שלנו בדקו בתי כנסת חדשים ברחבי הארץ.
<אחיה קמארה: בחלק ניכר מבתי הכנסת אתה רואה את השינוי, אתה רואה את ההפנמה, אתה רואה את היכולת להכיל אוכלוסיות חדשות שמעולם לא הצליחו להגיע לבתי הכנסת.
<אחיה קמארה: יש מקומות שלא.
<אחיה קמארה: אנחנו מוציאים להם מכתבי התראה.
<אחיה קמארה: אנחנו גורמים לשינוי גם באמצעים האלה.
<אחיה קמארה: חשוב להבין שבסופו של דבר הדברים משתנים, גם אם זה קורה לאט.
<אחיה קמארה: אני רוצה להודות לאנשי המשרדים השונים, גם לקודמים – אנשי משרד התחבורה, הכלכלה, כמובן לפעילים, לכל המתנדבים שבמרץ רב מגיעים לפה, נותנים את הניסיון האישי שלהם.
<אחיה קמארה: אני רוצה לאחל לכולנו שתהיה שנה נגישה.
<אחיה קמארה: אני רוצה לברך את הצוות שלנו שאמנם אף פעם לא מוביל את התקנות אבל מלווה אותן.
יעקב מרגי: הסדרתם את הפרוצדורות הבירוקרטיות?
<אחיה קמארה: כן.
<אחיה קמארה: אני רוצה להודות לשמואל על כל השנים הארוכות שהוא מוביל - הוא לפעמים מיואש מההתקדמות האיטית - לבלהה שלא נמצאת פה, לענת, לנעמה ולערן.
<אחיה קמארה: תודה לכולם.
<אחיה קמארה: לכל האנשים פה מגיע הפרגון והתודה.
אילן גילאון: שנה טובה, חתימה טובה.
אילן גילאון: הדיון הראשון הוא על הרכבת הקלה.
<אייל לב-ארי: יש כמה תיקונים טכניים, למעט התיקון בסוף התקנות.
<הרצל רביניאן: מדובר בתיקון לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית).
<הרצל רביניאן: זה תיקון שאמור להסדיר את חובות הנגישות של הרכבת המקומית, הרכבת קלה.
<הרצל רביניאן: אני אתחיל עם התקנות.
<הרצל רביניאן: בסעיף 1 לתיקון הוספנו הגדרות של רכבת מקומית.
<הרצל רביניאן: הוספנו את סעיף 26ב, שקובע מה הן חובות הנגישות של רכבת מקומית.
<הרצל רביניאן: יש לו מספר תתי סעיפים שקובעים את כל חובות הנגישות מבחינת משטחי הרצפה, הקרון, השילוט , הכריזה.
<הרצל רביניאן: הוספנו את סעיף 26ג, שמתעסק בהנגשת תחנת רכבת מקומית.
אילן גילאון: אתה מדבר רק על מה שביקשנו בהם שינויים בפעם הקודמת, נכון?
<אייל לב-ארי: ב-26ב (1) נכון יותר לכתוב את המילים "ובקרון האחרון" במקום המילים "מאחורי הקרון".
<הרצל רביניאן: אין לנו התנגדות.
<הרצל רביניאן: סעיף 26ג עוסק בחובות ההנגשה של תחנת רכבת מקומית.
<הרצל רביניאן: הוספנו את 26ד.
<דורון לוי: אני רוצה לחזור ל26ב.
<דורון לוי: ב-26(3) מדובר על אמצעים שמיעתיים וויזואליים בתוך שילוט דיגיטלי שמודיע מתי הרכבת מגיעה.
<דורון לוי: השירות נראה לי מאוד מצומצם לעומת האדם השומע שמקבל הרבה אינפורמציה.
<דורון לוי: לאנשים שהם כבדי שמיעה או חירשים אין את הנגישות הזאת.
<דורון לוי: צריך להוסיף עוד מידע בכתוביות, כמו הכתובית "הרכבת מתעכבת", "הרכבת מאחרת".
<אלכס קרוסקין: איזה מידע?
אילן גילאון: הוא אמר כרגע.
<דורון לוי: דברים כגון "הרכבת מתעכבת", "בבקשה להגיע לרציף", "בבקשה להגיע לתחנה", דברים מהסוג הזה.
יעקב מרגי: כל מה שהכרוז אומר.
אילן גילאון: אתה מדבר על הקרון או על התחנה?
<דורון לוי: איפה כתוב שזה מה שיהיה?
<דורון לוי: אין פה את הפירוט.
<דורון לוי: כתוב פה שתהיה הודעה מתי הרכבת מגיעה לתחנה שלה.
<דורון לוי: האם זה מתייחס לכל ההודעות האחרות?
אילן גילאון: זאת דרך למסור הרבה מאוד דברים.
אילן גילאון: אפשר גם להגיד "שנה טובה".
אילן גילאון: ברור מה השימוש.
אילן גילאון: ברגע שהטכנולוגיה קיימת אין שום סכנה שלא יהיה שימוש אינפורמטיבי.
<דורון לוי: כל מה שנאמר בכרוז - מלבד העניין של "הרכבת מגיעה" - צריך שיהיה מתומלל.
אילן גילאון: הרצל, אני מבין שזה מתוקף הטכנולוגיה הזאת.
<הרצל רביניאן: השילוט הזה אמור לתת מידע תחבורתי.
<הרצל רביניאן: בדיוק שאלתי את אבי אם יש איזו שהיא מניעה שהשילוט ייתן מידע שהרכבת מתעכבת במספר דקות.
<הרצל רביניאן: אבי אמר לי שלא, שזה אפשרי.
<הרצל רביניאן: זה העניין של הרכבת הקלה.
<אלכס קרוסקין: יש שני סוגים של הודעות לציבור.
<אלכס קרוסקין: יש דברים שהם מתוכננים מראש והולכים דרך חדר הבקרה, שאז זה בסדר לסנכרן הודעה קולית עם הודעה ויזואלית.
<אלכס קרוסקין: יש הודעות שהנהג מודיע במקרי חירום או במצבים מסוימים.
<אלכס קרוסקין: אין לנו אפשרות שזה יופיע בצורה כתובה.
<אלכס קרוסקין: לנהג יש רמקול שהוא מודיע.
<אלכס קרוסקין: אין לנו מערכת שתתרגם את זה לטקסט כתוב.
אילן גילאון: אין לכם, או שזה לא קיים?
<אלכס קרוסקין: אני חושב שיש מערכות כאלו.
<אלכס קרוסקין: אני לא חושב שהן ב-real time.
<אלכס קרוסקין: זה כאילו שאתה מדבר ורושם.
גבי נבון: יש טכנולוגיה שנקראת "text to speech" או "speech to text".
גבי נבון: משתמשים בזה בכנסים.
גבי נבון: הטכנולוגיה הזאת קצת צולעת.
גבי נבון: היא קיימת באחוז דיוק של 85%.
גבי נבון: היא עובדת באולמות.
גבי נבון: לא ניסו להכניס את זה לאוטובוס או לרכבת.
אילן גילאון: אם הקונדוקטור רוצה משהו להודיע, אז לאנשים שלא שומעים - -
גבי נבון: זה משהו חריג.
<אלכס קרוסקין: זה כמו הטכנולוגיה שיש היום בטלפון שאומרת "צלצל לאבא", אבל הוא מתקשר לאימא.
<אלכס קרוסקין: הטכנולוגיות עוד לא ב-100% אמינות.
אילן גילאון: מה קורה בברלין?
<דורון לוי: בברלין יש.
<דורון לוי: גם בלונדון יש מערכת כזו.
<דורון לוי: פה אין.
<אלכס קרוסקין: ב-real time?
אילן גילאון: האם הכוונה שכשהקונדוקטור מדבר אתה רואה את זה כתוב?
<אלכס קרוסקין: אני לא מכיר את זה.
אילן גילאון: זה לא אומר שזה לא צריך להיות ברכבת.
<דורון לוי: אני לא יודע אם זה ב-real time או לא ב-real time.
<דורון לוי: צריך שיהיה רצף של משפטים במקרה שהרכבת מתעכבת.
<דורון לוי: צריך פשוט איזה שהוא פתרון לסיטואציות שחוזרות על עצמן.
אילן גילאון: לא יכולה להיות סדרה של משפטים מוכנה מראש?
<אלכס קרוסקין: על המוכנים מראש יש.
אילן גילאון: האם כשהקונדוקטור רוצה להודיע שיש מצב של סכנה או דברים מהסוג הזה, אלה משפטים שמוכנים מראש?
<אלכס קרוסקין: חלק מהם.
<אלכס קרוסקין: יש לנו סילבוס שלם של הודעות כתובות מראש שמופעלות באמצעות חדר הבקרה.
אילן גילאון: אחד מאלה בטוח יכול לעבור בכיתוב.
<אלכס קרוסקין: זה עובר בכיתוב.
<אלכס קרוסקין: אני מדבר על משהו שבמקרה חירום - -
אילן גילאון: אתה יכול לתת לי דוגמה כזאת?
<קריאה: כמו העניין של סגירת הדלתות או פינוי הדלתות כדי שהרכבת תסגור את הדלת.
<קריאה: זה משהו שהנהג מכריז.
<אלכס קרוסקין: זה לא יהיה כתוב.
<אלכס קרוסקין: אין לנו את הטכנולוגיה הזאת.
גבי נבון: רכבת מתעכבת או רכבת חסומה - -
אילן גילאון: את זה אני מבין.
אילן גילאון: האם את המשהו הספונטני שצריך להגיד לנהג, אפשר לכתוב בשלושה, ארבעה משפטים קבועים כך שכשהוא לוחץ על כפתור זה מופיע, כמו למשל שהדלתות נסגרות?
<אלכס קרוסקין: אין לנו מערכת.
<אלכס קרוסקין: יכול להיות שיש כאלו.
<אלכס קרוסקין: לנו אין מערכת שהנהג מפעיל את ההודעות מתא הנהג.
<אלכס קרוסקין: זה הולך דרך חדר הבקרה.
<אלכס קרוסקין: מחדר הבקרה יוצאת הודעה קולית וכתובה.
<אלכס קרוסקין: יש לנו סט כזה של הודעות למרבית המצבים.
<אלכס קרוסקין: מה שהתבקש פה זה שכל הודעה תהיה כתובה.
<אלכס קרוסקין: את זה אין לנו כרגע.
אילן גילאון: זה כמו שבמטוס יש אזהרה על ידי הדיילת כשנכנסים לכיס אוויר על כך שצריך להדק את החגורות או שיש סכנה קרובה.
אילן גילאון: זה קיים ב"פול" שלכם הקבוע?
אילן גילאון: כל הודעה שהיא הודעת חירום יכולה להיראות בכתב?
<אלכס קרוסקין: רק אם זה בקובץ הזה של הודעות שמוכנות מראש בחדר הבקרה.
<אלכס קרוסקין: אני חושב שיש לנו משהו כמו 25,30 הודעות שמדברות על רכבת מתעכבת, על שיבושים, על כך שרכבת מסוימת לא ממשיכה לנסוע, על שירות מקוצר.
<אלכס קרוסקין: את הדברים האלה מודיעים באופן שוטף.
<אלכס קרוסקין: בנוסף לזה, יש הנחיות שמעביר הנהג.
<אלכס קרוסקין: את הדברים האלה אנחנו לא מסוגלים להעלות כרגע מבחינה ויזואלית.
אילן גילאון: אלו לא הנחיות קבועות?
<אלכס קרוסקין: אם הנהג מבקש מהנוסעים להתרחק מהדלת, זה לא יופיע בכתוב.
אילן גילאון: אני לא טכנולוג גדול.
אילן גילאון: נראה לי לא כל כך מסובך לכלול את זה בתוך הסיסמאות הקבועות.
אילן גילאון: זה כמו שפת סימנים מסוימת שהנהג יכול להשתמש בה.
<אלכס קרוסקין: בזה אין בעיה.
אילן גילאון: אתה אומר שזה עובר דרך חדר בקרה.
<אלכס קרוסקין: מפעילים את זה דרך הבקרה.
אילן גילאון: האם מה שהנהג בא לומר לנוסעים עובר דרך חדר הבקרה?
<אלכס קרוסקין: לנהג יש מיקרופון שהוא יכול להודיע.
<אלכס קרוסקין: נהג, למשל, נוסע ואומר שהוא מתעכב 10 שניות והוא תיכף ממשיך בנסיעה.
<אלכס קרוסקין: לפעמים הוא אומר את זה לנוסעים, לפעמים הוא מבקש מהנוסעים לפנות את אזור הדלתות או להיכנס לרכבת.
אילן גילאון: למה אי אפשר לתת הוראות קבועות לזה?
<אלכס קרוסקין: הכל עובר דרך חדר הבקרה.
<אלכס קרוסקין: אפקט הזמן לא יהיה רלוונטי.
<אלכס קרוסקין: יש לנו קובץ שלם של דברים שכן מופיעים.
אילן גילאון: אתה ערוך למצב שקיימת סכנה מוחשית.
אילן גילאון: אתה מדבר פה על מידע שהוא לא קריטי.
יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, לעניות דעתי, שאותן הודעות או פעולות אופייניות, סטנדרטיות של נהג יכולות להיות מתורגמות בפעולת מחשב לכתב.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים לתקן תקנות.
יעקב מרגי: אנחנו לא יודעים אם זה קיים.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה קיים.
יעקב מרגי: יכול להיות שזאת טכנולוגיה שקיימת ונוסתה במקומות אחרים.
יעקב מרגי: אי אפשר, בגלל שלא קיים אצלכם, למנוע את השירות הזה.
יעקב מרגי: אם זה שירות הכרחי, חיוני וגובל בחירום לאזרח המצוי, אין שום סיבה שהמוגבל לא יקבל את זה.
אילן גילאון: נראה לי שעם כל הרצון הטוב אפשר יהיה לחיות עם זה.
אילן גילאון: אני לא אעכב את התקנה בגלל הנושא הזה.
אילן גילאון: אם תהיה טכנולוגיה חדשה, ננסה ליישם אותה.
<ערן טמיר: ב-26ד כתובות המילים "בהעדר הוראות טכניות מתאימות".
<ערן טמיר: לא כתוב איפה.
<ערן טמיר: הכוונה הייתה להעדר הוראות טכניות מתאימות בתקן.
אילן גילאון: ברור שבתקן.
<הרצל רביניאן: בתיקון התוספת התשיעית, אחרי פרט משנה ב הוספנו את פרט משנה ג, בנוגע לסימון שפת הרציף בתחנת רכבת מקומית.
<הרצל רביניאן: רכבת ישראל העירה את תשומת ליבנו שייתכן שזו הוראה כללית שיכולה לחול עליה.
<הרצל רביניאן: לדעתנו היא לא יכולה לחול, כי הפרשנות מבהירה שהיא חלה רק על רכבת מקומית.
<הרצל רביניאן: אני מציע שנוסיף בתחילת הסעיף הזה הבהרה מפורשת לתחנת רכבת מקומית תת קרקעית, ואז יימשך הסעיף.
<שמעון מויאל: הדיון הוא על התקנת נגישות לרכבת קלה.
<שמעון מויאל: מעבר להוראה הזאת שעכשיו מציעים לתקן, יש גם הוראה שנוגעת לעניין של ניגודיות.