GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב פיש: אני לא יודע, אבל צריך לעשות את זה וצריך לעשות את זה בצורה של רצון טוב שלנו ורצון טוב של כולם.
שולי מועלם-רפאלי: מר פיש, הצעת החוק תובא לוועדת השרים.
שולי מועלם-רפאלי: יושבת שם הגברת יעל גרמן, חברתי, שרת הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שהיא תשאל את אנשי המקצוע במשרדה מה האימפוט שמשרד הבריאות מחייב בחוק כזה.
שולי מועלם-רפאלי: מה זאת אומרת צריך לעשות את זה?
שולי מועלם-רפאלי: זה אתם צריכים לעשות את זה.
<זאב פיש: גברתי, אני אומר את זה כאן כי אני חייב להגיד את זה כאן, אבל את יכולה לסמוך עלי, ואת כנראה לא מכירה אותי שאני אומר את זה ואני אומר את זה בתקיפות גם אצלי במשרד.
שולי מועלם-רפאלי: אין לי ספק.
<זאב פיש: אותנו לא צריך לשכנע בזה, האנשים שעושים את זה עושים את זה עם כל הלב ועם כל הרצון, והוזכרו פה כל מיני מנגנונים של הזנת מוסדות חינוך.
<זאב פיש: אמנם המדינה החליטה שמשרד החינוך יטפל בזה ולא אנחנו, אבל יש לנו יד וראש שלם בתוך כל ה - - -
שולי מועלם-רפאלי: אף אחד בעמותות המזון - - -
<זאב פיש: אז אני אמרתי - - -
שולי מועלם-רפאלי: חשוב לי רגע לדייק פה במשהו:
שולי מועלם-רפאלי: אף אחד בעמותות המזון לא מתכוון להעביר זבל כאוכל למשפחות עם חוסר ביטחון תזונתי - - -
<זאב פיש: אין לי ספק בכלל.
שולי מועלם-רפאלי: והתפקיד שלכם במשרד הבריאות הוא לבנות את המנגנון הזה, שיגיע אוכל טרי ובריא - ולדעתי רן הוצאת פה סלוגן אדיר - טרי ובריא למשפחות שמקבלות את המזון הזה.
<זאב פיש: אין ספק שכולם מתכוונים לטוב.
<זאב פיש: אני מדבר על ידע מקצועי, שיהיה גשר.
<זאב פיש: לפעמים רצון טוב ולב ענק, אבל ידע מקצועי צריכים שאנשי מקצוע יעשו את הדברים האלה וצריכים פשוט לחבור אלינו.
<זאב פיש: וברור שהצעת החוק תוגש ושרת הבריאות תציג את זה.
<זאב פיש: אני רוצה שגם בפורום הזה כולם יידעו למה אנחנו מתכווננים, וכולנו מתכווננים לטוב.
<זאב פיש: רק שמהטוב שייצא טוב ולא דבר אחר.
שולי מועלם-רפאלי: המנגנון הוא Built in בהצעה הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: ההצעה לא יכולה להיות בלי מנגנון, אם באמת המטרה היא לעשות טוב לאנשים האלה.
<זאב פיש: מצוין, אז כולנו חושבים אותו דבר, ואין לי ספק אגב שכולם חושבים אותו דבר, אבל צריך שנדע את זה.
<גידי כרוך: רק עוד מילה כדי לסבר את האוזן.
<גידי כרוך: אנחנו היינו שותפים לגמרי למשרד הבריאות בכל מה שקשור לתיקון הפקודה לבריאות הציבור.
<גידי כרוך: היינו שותפים לגמרי לכל הפעילות הזאת, הצגנו את כל העבודה שלנו בפני משרד הבריאות.
<גידי כרוך: משרד הבריאות לא יכול לתת לנו חותמת, גושפנקא הכל בסדר, אבל רק מעין השותפות הזאת, נוצר דו שיח מאד מאד טוב עם יוזם החוק במשרד הבריאות, שכרגע פרח לי שמו.
<גידי כרוך: אלי גורדון.
<גידי כרוך: נפגשנו איתו כמה פעמים, איתו ועם הצוות שלו.
<גידי כרוך: היינו שותפים בדיוק בהגדרות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: איתן, מרכז טאוב.
שולי מועלם-רפאלי: אני מצטערת, אני מסתכלת על השעון, אנחנו מאד גבוליים, בואו נראה לאן נגיע.
<איתן רגב: אוקיי, אז אני רוצה לחבר כמה דברים שנאמרו פה.
<איתן רגב: כמו שפרופסור צ'רניחובסקי אמר, אי ביטחון תזונתי הוא לא נחלתם רק של השכבות החלשות.
<איתן רגב: יש אנשים שלא מוגדרים עניים, אבל עדיין סובלים מאי ביטחון תזונתי, כי התפריט שלהם הוא לא תפריט אופטימאלי, וזה קשור גם למבנה השווקים שלנו.
<איתן רגב: אנחנו יודעים ואנחנו רואים כשאנחנו מסתכלים על המחקר שדב צ'רניחובסקי ואני ביצענו והוא דיבר עליו קודם, שארבע קטגוריות המזון העיקריות, שכל השכבות צורכות אותן כמוצרי בסיס זה פירות וירקות, בשר ועופות, חלב ומוצריו וביצים, ולחם, דגנים ומוצרי בצדק.
<איתן רגב: איך אנחנו יודעים מי מוותר על מזון?
<איתן רגב: אנחנו יודעים שהאוכלוסייה מתחלקת בעצם לשלוש קבוצות: אלה שאין להם מספיק כדי לקנות את כל המזון שהם צריכים; אלה שיש להם בדיוק כמה שהם צריכים, אבל לא מספיק למותרות; ואלה שיש להם מספיק למותרות.
<איתן רגב: אנחנו רואים שאלה שיש להם בדיוק מספיק, אז עבור כמה עשירונים צורכים בדיוק אותו דבר וזאת הצריכה הנורמטיבית.
<איתן רגב: אז מי צורך מתחת לזה?
<איתן רגב: שני העשירונים התחתוניים.
<איתן רגב: העשירון התחתון צורך בערך שלושה רבעים ממה שהוא צריך לנפש, והעשירון השני בערך 5/6 ממה שהוא צריך.
<איתן רגב: זאת אומרת זה באמת לא סכומים גדולים, כמו שאמר פרופסור צ'רניחובסקי, אבל כל 150 שקלים כאלה לנפש, בעשירון התחתון, זה מתרגם לחוסר ביטחון תזונתי מאד משמעותי.
<איתן רגב: על מה הם מוותרים?
<איתן רגב: יש מוצרים יותר יקרים מאחרים.
<איתן רגב: אנחנו רואים שכאשר השכבות החלשות ממירות שקלים לקלוריות – אז הם קונים את מה שזול ביותר והם צורכים צריכה מאד לא בריאה.
<איתן רגב: הם צורכים מוצרי לחם ובצק, עופות כי זה זול, ושמנים צמחיים.
<איתן רגב: עם מוותרים על מוצרי חלב בעיקר ועל ירקות ופירות.
<איתן רגב: לא רק השכבות החלשות מוותרות על מוצרי חלב.
<איתן רגב: אפילו העשירון השלישי מוותר על מוצרי חלב במה שאנחנו רואים.
<איתן רגב: לעומת זאת על עופות גם העשירון השני לא מוותר.
<איתן רגב: זאת אומרת למחירים יש פה משחק מאד משמעותי.
<איתן רגב: ואם אנחנו מדברים על מחירים, אז אני רוצה לספר לכם איך נראו המחירים בישראל לעומת ה-OECD בשנת 2005 ואיך הם נראו בשנת 2011.
<איתן רגב: אז בשנת 2005 ירקות ופירות היו זולים ב-40% בישראל.
<איתן רגב: בשנת 2011 הם זולים רק ב-15%.
<איתן רגב: בשנת 2005 חלב ומוצריו וביצים, היו יקרים רק ב-6% בישראל.
<איתן רגב: היום הם יקרים ב-51% לעומת ממוצע ה-OECD.
<איתן רגב: זאת אומרת בשש שנים בלבד עלינו מ-6% - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה יוקר המחיה.
<איתן רגב: זה יוקר המחייה ורבותי, לא דיברו על זה כמעט, אבל היו ועדות לטפל בזה ולצערי, וסליחה על כפל המשמעות, החוקים שבסוף הועברו – יישום מסקנות קדמי – היו חלביים.
<איתן רגב: לסדר שני מוצרים ששניהם מאד יקרים בסדר אחר על המדפים זה לא מוריד את יוקר המחייה.
<איתן רגב: הדברים שצריכים לעשות ברורים.
<איתן רגב: לצערי חברי הכנסת כבר לא נמצאים פה, אבל זה דבר שהוא בלתי נפרד מלדאוג לביטחון תזונתי בישראל, כי זה לא מספיק לדאוג לחלשים.
<איתן רגב: אם מוצרי חלב למשל לא יהיו בהישג יד ובמחירים סבירים – גם השכבות הלא חלשות לא יקנו אותם והתפריט שלהם לא יהיה מאוזן ולא יהיה בריא.
שולי מועלם-רפאלי: הדוברת האחרונה בבקשה, ואז אני אסכם.
<דורית אדלר: דורית אדלר, אני באה מתחום התזונה, אני דיאטנית.
<דורית אדלר: אני נרתמתי לסייע לדב כדיאטנית ראשית של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.
<דורית אדלר: כמה נקודות מאד מרכזיות.
<דורית אדלר: קודם כל חברה, אם אנחנו לוקחים את החברה האמריקאית, כל בן אדם שלישי שמן, כל בן אדם שביעי מקבל תלושי מזון – זאת חברה חולה.
<דורית אדלר: החברה שלנו זו לא מחלה של הפרט, זו כבר מחלה של החברה.
<דורית אדלר: אנחנו נשלם על זה בריבית ד-ריבית מבחינה כלכלית.
<דורית אדלר: כי סכרת, השמנה, כל המחלות האלה דוהרות בקרב אותן אוכלוסיות שהיום הן נמצאות במצב הזה ונזקקות למזון הזה.
<דורית אדלר: איכות המזון היא קריטית.
<דורית אדלר: הרבה מאד פעמים לתת מזון מזיק עושה יותר נזק מתועלת, ולכן אנחנו צריכים, וקודם כל יש להגיד שאפו מאד גדול ללקט – אנחנו מדברים פה על מכלול של משרדים שצריכים להיות חלק מהעניין.
<דורית אדלר: הצלת מזון זה גם קיימות ואפשר - - -
שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת זנדברג דיברה על זה.
<דורית אדלר: עכשיו, את שאלת מה צריך לעשות.
<דורית אדלר: קודם כל להנגיש סל מזון בריא, בסיסי לכולם מבחינה כלכלית.
<דורית אדלר: יש את ההכרזה על הזכות למזון, האו"ם הכריז את זה, מדינת ישראל חתומה על האמנה הזאת.
<דורית אדלר: גיל עולה שקל וחצי, גם היום, ומי שבמשרד האוצר אומר שפיקוח על המחירים זה כלי לא יעיל – זה לא מדויק.
<דורית אדלר: ומה שעשו כשהוציאו את הקוטג', ראינו שהמחיר השתולל.
<דורית אדלר: יש נייר מדיניות כתוב לגבי סל מזון בריא בסיסי.
<דורית אדלר: חייבים להכניס חלק מהמזונות לפיקוח על המחירים היום ולהוציא מזונות מזיקים כמו השמנת, כי בנושא הזה של שיקול של פיקוח על המחירים, משרד הבריאות הוא לא צד בכלל.
<דורית אדלר: זה משרד הכלכלה וכו'.
<דורית אדלר: הנושא של בתי ספר, ולגבי זה עוד מילה אחת.
שולי מועלם-רפאלי: ממש משפט אחרון.
<דורית אדלר: צריך להחזיר את שיעורי החקלאות, בישול, תזונה וקיימות לבתי הספר ולבשל בתוך בתי הספר.
<דורית אדלר: אנחנו נחסוך הון מבחינה כלכלית ונחזק את ההון האנושי.
שולי מועלם-רפאלי: אני אפתח את הסיכום שלי בהצעה באמת לכל האנשים שלצערי לא התאפשר להם לדבר בדיון, להמשיך ללוות את הדיונים של הוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתחילים תהליך שלם של הצעת החוק.
שולי מועלם-רפאלי: הוועדה תדון על זה עוד פעמים רבות ובעזרת השם אני מניחה שכולם יוכלו לדבר בדיונים הבאים.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסכם ולהתחיל ממה שפתחנו: החשיבות של היום הזה בכנסת, שבהובלתם של חברי הכנסת חיליק בר, אורלי לוי-אבקסיס ובהובלתי, היא באמת בלהעלות את הדברים לתודעה.
שולי מועלם-רפאלי: בלדבר על הדברים שכולנו מכירים אותם - מי קרוב יותר ומי רחוק יותר, מי מהצד המקצועי, מי מהצד המסייע, מי מהצד שמנסה לקדם חקיקה.
שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה על החיבור עם לקט ישראל ביום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת לממשלת ישראל לתת דחיפה רבה לעבודתה של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי ולא להשאיר את זה רק ברמת זה שהמועצה אינה גוף מבצע וזה שהמועצה באמת תנסח את המדיניות של ביטחון תזונתי, אלא לעבור למדרגה הבאה של הביצוע, למצוא את אותם חצי מיליארד שקלים בשנה, שכרגע אין אותם, אבל מבחינת מדינת ישראל, מבחינת התועלת שתבוא לחברה הישראלית גם במהות של האמירה של מדינת ישראל, של האכפתיות מכל אדם שנמצא במצב של חוסר ביטחון תזונתי; וגם על כל הדברים שנחסוך את הצורך לטפל בהם, כמו שהוזכרו פה מחלות ובעיות אחרות.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמחויבות של מדינת ישראל לפעול לביטחון תזונתי - כחלק נפרד במקומות שצריך וכחלק מהמלחמה בעוני – הוזכר פה שוב ושוב.
שולי מועלם-רפאלי: יש לנו חובה לדבר על העוני במדינת ישראל, להסתכל עליו, לדרג בסדר עדיפות חדש את המטרה של ביטחון תזונתי לכל מבוגר וילד, מבלי לשכוח את המטרה האמיתית: סל מזון בריא-בסיסי לכל אדם במדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שאנחנו מתחילים עכשיו תהליך ממושך שיתבצע מבחינת קידום החוק במקביל, בעזרת השם, לעבודה המצוינת שתעשה המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.
שולי מועלם-רפאלי: כמובן שהמשרדים הטבעיים לנו, הם משרד הרווחה – ששר הרווחה מחויב לנושא הזה, משרד החינוך, משרד החקלאות, משרד הבריאות ומשרד הכלכלה.
שולי מועלם-רפאלי: כל המשרדים האלה יהיו חייבים להיות איתנו.
שולי מועלם-רפאלי: ושוב, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, ראש ממשלת ישראל – חייבים לדבר על מחויבות לביטחון תזונתי לכל אדם: גבר, אישה, ילד וילדה.
חיים כץ: יום רביעי בשבוע, 19 שנה לרצח רבין, 5 בנובמבר 2014, י"ב בחשוון ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - איסור הפלייה מחמת מקום מגורים), התשע"ד-2014 של חברות הכנסת שולי מועלם ואורית סטרוק.
חיים כץ: יש עוד כמה אנשים שחתמו על הצעת החוק אבל זה לא מעניין אותם והם אפילו לא באו לכאן.
חיים כץ: אם זה היה מעניין אותם, הם היו באים והיו נלחמים על הצעת החוק.
חיים כץ: זה מראה לך שהחתימות הן סתם.
חיים כץ: אם אנשים חותמים לך והם לא באים וזה לא מעניין, בסטטיסטיקה יירשם להם כאילו הם חוקקו אבל הם לא חוקקו.
חיים כץ: זה כמו אותם דגים שחיים בצלו של הכריש ומנקים לו את השיניים.
חיים כץ: מי שהגה את הרעיון ומחוקק, הוא מחוקק, אבל מי שחותם כיוזם על דברים שהוא לא חוקק והוא לא ממשיך לטפל בהם, לא רציני.
חיים כץ: תסבירי את הצעת החוק שלך.
חיים כץ: אורית, את רוצה להתחיל?
אורית סטרוק: שולי היא היוזמת והיא תציג את הצעת החוק.
חיים כץ: גם את יוזמת.
אורית סטרוק: היא היוזמת.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני, חבריי, חוק שוויון הזדמנויות בעבודה שאוסר על המעביד להפלות עובד מהעילות המוכרות, ביחס לכל היחסים שמתקיימים בין העובד למעביד, אליו אני מבקשת להוסיף את העילה לאסור הפליה מחמת מקום מגורים.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה היא לאפשר לכל אזרח – צריך להגיד בעקבות קולות שנשמעו בתקופה האחרונה – להתמודד.
חיים כץ: בלי קשר למקום שם הוא גר אלא שהוא צריך לעמוד בתנאי העבודה.
שולי מועלם-רפאלי: לאפשר לכל אזרח להתמודד.
חיים כץ: הוא צריך להיות בעבודה בזמן.
שולי מועלם-רפאלי: לגמרי ועד תום יום העבודה.
שולי מועלם-רפאלי: לא לדרוש דרישות מעבר למה שמקובל בהסכמים ובצווי ההרחבה.
חיים כץ: לא לקבל פריבילגיות אחרות בגלל מקום מגוריו.
מיקי רוזנטל: לגיטימי לגמרי.
שולי מועלם-רפאלי: זאת הצעת החוק.
שולי מועלם-רפאלי: לכן היא עברה כל כך בקלות.
חיים כץ: יש כאן כאלה שמתנגדים להצעת החוק?
שולי מועלם-רפאלי: לעניות דעתי לא, אבל תכף נשמע.
חיים כץ: יש כאן מישהו שמתנגד להצעת החוק?
חיים כץ: אורית, את רוצה להוסיף משהו?
אורית סטרוק: כתוב בדברי ההסבר אבל אולי כדאי לומר שלפעמים מקום המגורים מתחבר למעסיק כזה או אחר עם זהות אחרת, לפעמים פוליטית.
חיים כץ: הוא יכול למצוא מיליון תירוצים כדי לא לקבל אותו.
חיים כץ: הוא מראיין 700 אנשים והוא מצא אדם מסוים שהרבה יותר מתאים.
חיים כץ: הוא לא צריך להסביר.
חיים כץ: הוא ראיין 700 אנשים לתפקיד הזה ובן אדם מסוים נראה לו יותר מתאים.
אורית סטרוק: אתה צודק.
חיים כץ: הוא לא צריך להסביר כלום.
חיים כץ: הוא לא חייב לאף אחד כלום.
רינה פרנקל: אני רוצה לומר שהצעת החוק היא מאוד טובה אבל מעסיק, כמו שאמרת, אף פעם לא מסביר ואם זה עולה לו הרבה יותר, אין הסברים.
שולי מועלם-רפאלי: הוא לא יקלוט אם זה עולה לו הרבה יותר.
רינה פרנקל: הנסיעות יקרות היום ומעסיק לא קולט.
רינה פרנקל: בפרקטיקה אנחנו יודעים שזה לא קורה וחבל.
רינה פרנקל: מעסיק לא מבין שהוא מפסיד אנשים מוכשרים, אנשים שיודעים לתרום לחברה שלו הרבה יותר מאלה שקרוב למקום העבודה.
רינה פרנקל: אם אנחנו נוכל ליישם את הצעת החוק ואיכשהו לגרום לכך שמעסיק יתחשב, זה יהיה טוב.
<מיכל וקסמן חילי: אני מהתאחדות התעשיינים, נציגת נשיאו הארגונים העסקיים ובעניין זה אני מופיעה גם על דעת לשכות המסחר שלא יכלו להופיע כאן היום.
<מיכל וקסמן חילי: המעסיקים מציגים עמדה אחידה.
<מיכל וקסמן חילי: הם תומכים בהצעת החוק מתוך הבנה שהפליה, כל הפליה, שהיא לא ממין העניין, מעבר לתופעה החברתית השלילית, היא גם מבחינה כלכלית לא נכונה.
<מיכל וקסמן חילי: אין ספק שמקומה הוא לא בשוק העבודה.
<מיכל וקסמן חילי: אבל.
<מיכל וקסמן חילי: אני באופן אישי סבורה שאותן עילות שחברת הכנסת מבקשת כאן למגר - - -
חיים כץ: היא לא מבקשת כעילות.
חיים כץ: היא אומרת שאחד שגר בצפת יוכל לעבוד בתל אביב וזאת לא בעיה של אף אחד.
מיקי רוזנטל: למה לא החתימו גם חברי כנסת מהשמאל אם זאת העילה?
מיקי רוזנטל: אני לא מתנגד לחוק.
שולי מועלם-רפאלי: מיקי, אתה מכיר אותי ואם היה עומד מאחורי זה משהו, הייתי אומרת.
חיים כץ: כשאני מגיש הצעת חוק, להוציא אחד או שניים שמעניין אותי שיהיו בה ספציפית, לא מחתים אנשים.
חיים כץ: אמרתי את זה בפתיחה.
חיים כץ: חתמו כאן אנשים סתם.
חיים כץ: אלה שחותמים על חוקים, אלה סתם חתימות וזה לא מראה על שום דבר.
מיקי רוזנטל: אני שואל את שולי שאלה.
שולי מועלם-רפאלי: קיבלתי את ההצעה של מישהו אחר מחברי הכנסת הוותיקים שהציע לי תמיד לשלוח כל הצעת חוק שלי לתפוצת חברי הכנסת ומי שהחזיר תשובה, אותו החתמתי.
שולי מועלם-רפאלי: כך אני עושה בכל ההצעות שלי.
שולי מועלם-רפאלי: כנראה במקרה הזה חתמו רק חברי הכנסת האלה.
מיקי רוזנטל: ברשותך, אם אפשר, אני אחדד את השאלה.
מיקי רוזנטל: האם הייתה הפליה כלפי תושבי יהודה ושומרון בקבלתם למקומות עבודה ולכן מאחורי זה עומד החוק?
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מכירים הפליות של תושבי הצפון ורינה תוכל לספר לך.
מיקי רוזנטל: את מסכימה אתי שכך זה נראה.
שולי מועלם-רפאלי: עכשיו שאתה אומר את זה, אני רואה אבל אני חייבת להודות שיש כאן גם חברי כנסת אחרים.
מיקי רוזנטל: אני נגד הפליה, נקודה.
מיקי רוזנטל: לי זה לא משנה.
<מיכל וקסמן חילי: אני באופן אישי סבורה שהעילות האלה כבר קבועות בסעיף 2, אם זאת הפליה מחמת מוצא, הפליה מחמת השקפה וכולי, אבל יכול להיות שבאמת רוצים לתפוס כאן יותר ברשת הזאת, רוצים לתפוס יותר מקרים מאלה שמנויים בסעיף 2 ואנחנו לא מתנגדים לזה.
<מיכל וקסמן חילי: איפה הבעיה.
<מיכל וקסמן חילי: שבתוך הרשת הזאת יכולים להיכלל גם אותם מקרים של אי קבלה לעבודה מסיבה כלכלית.
<מיכל וקסמן חילי: זאת אומרת, עלות העסקה גבוהה בהרבה, נסיעות, חיסורים, איחורים.
חיים כץ: לא יקבל אותו לעבודה.
שולי מועלם-רפאלי: את לא שמעת מה שאמר אדוני היושב ראש?
חיים כץ: לי היה עוזר פרלמנטרי שגר בקריית טבעון.
חיים כץ: אמרתי לו שהוא צריך לבוא כל יום, והוא אמר שהוא יבוא כל יום.
חיים כץ: בתקופה שהוא בא, וזה היה חצי שנה, הוא בא כל יום והכול היה בסדר.
חיים כץ: כשהוא הפסיק להגיע, אמרתי לו שהוא לא יודע לעמוד בזה, לך.
חיים כץ: העוזר הפרלמנטרי השני גר בבאר שבע והוא מגיע כל הזמן והכול בסדר.
<מיכל וקסמן חילי: אני אסביר לאדוני.
<מיכל וקסמן חילי: בגלל שהעילה היא כל כך רחבה, יפה מאוד שכולנו חושבים כך וזה טוב שכולם חושבים כך, אבל אני לא בטוחה שכאשר זה יגיע לבית המשפט, בית המשפט כך יחשוב.
<מיכל וקסמן חילי: אני לא בטוחה שסעיף 2(ג) כמו שהוא מנוסח כרגע יוביל להחלטה כזאת בסיטואציה כזאת של עובד שתובע בגלל מקום מגורים.
<מיכל וקסמן חילי: בהחלט יכול להיות שהשיקול הזה ייחשב כשיקול לגיטימי.
חיים כץ: מאחר ואת עורכת דין, את יודעת יפה מאוד שאם רוצים לפטר מישהו והוא לא מתאים, ימצאו סיבה.
חיים כץ: אתם עורכי הדין תמצאו סיבה ותאמרו שעכשיו באולם הזה יורד גשם.
<מיכל וקסמן חילי: אני אסביר.
חיים כץ: תכף תראי שעוד עורכי דין ירצו לדבר.
חיים כץ: עורכת הדין דיברה, יושבת באולם עוד עורכת דין והיא לא דיברה, ואיך זה יכול להיות?
<מיכל וקסמן חילי: אני לא סיימתי את דבריי.
<מיכל וקסמן חילי: ברגע שהצעת החוק היא כל כך רחבה והיא מכניסה בתוכה כל כך הרבה - - -
שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק מדברת על הוספת איסור הפליה מחמת מקום מגורים.
חיים כץ: למה את עונה לה?
שולי מועלם-רפאלי: כי היא מדברת על הצעה רחבה.
חיים כץ: העלית את הטיעונים שלך, הגשת הצעת חוק, למה את מתווכחת עם האנשים?
שולי מועלם-רפאלי: אני באמת לא צריכה.
<מיכל וקסמן חילי: אני אנסה לקדם את הדברים ואת מה שאנחנו מאוד היינו מבקשים שיקרה כאן.
<מיכל וקסמן חילי: קודם כל, להערה שלך אדוני, אנחנו מחוקקים כאן את המהות.
<מיכל וקסמן חילי: המטרה שלי בסופו של יום היא לא להגיד למעסיק, כמו שאדוני הציע אולי בציניות, להגיד לעובד מה שהוא רוצה.
חיים כץ: זה לא קורה?
<מיכל וקסמן חילי: אני מדברת כאן על המהות.
<מיכל וקסמן חילי: אם יש מי שפועל שלא לפי החוק, זה משהו אחר.
חיים כץ: מה זה לא לפי חוק?
חיים כץ: אני המעסיק בורר את הבן אדם שהכי טוב לי לעסק.
חיים כץ: אני מראיין אנשים ואני בורר את מי שהכי מתאים לי לעסק ואני לא מחויב לכלום.
חיים כץ: אני צריך בן אדם מסוים עם תכונות מסוימות ולא מעניין אותי כלום.
חיים כץ: מי שהכי טוב לי לעסק, אותו אני בורר ולא מעניין אותי היכן הוא גר, לא מעניין אותי עם מי הוא יוצא, לא מעניין אותי אם הוא נשוי, לא מעניינות אותי הנטיות המיניות שלו ולא מעניינת אותי הדת שלו.
חיים כץ: אם הוא הכי מתאים לי לקדם את העסק, אותו אני בוחר.
חיים כץ: אף אחד לא יכפה עלי לקלוט אלי מישהו שהוא לא מתאים לי.
<מיכל וקסמן חילי: אבל מישהו שהוא יקר לך מאחרים?
חיים כץ: אם הוא מתאים לי, אני אקלוט אותו.
חיים כץ: מתאים זה כלכלי, מתאים זה ידע, מתאים זה הכול.
חיים כץ: אם הוא יקר לי, מה לעשות, אותו אחד יודע לייצר משקפיים כאלה בשני שקלים, הוא חרוץ והוא עובד והוא מייצר אותם בשני שקלים.
חיים כץ: מה לעשות שאני יכול למכור אותם בשקל?
חיים כץ: אני לא לוקח אותו.
<מיכל וקסמן חילי: אני בוודאי מסכימה עם אדוני.
חיים כץ: הוא תותח אבל כשהוא מייצר לי כל שעה משקפיים, הוא מייצר לי שקל הפסד.
חיים כץ: לא אקלוט.
חיים כץ: עזבי, את סתם מתפלספת.
<מיכל וקסמן חילי: אדוני, לא סיימתי.
חיים כץ: לכן זה היחס שלי לעורכי דין.
חיים כץ: אמרת, הבנו, את עומדת ברמזור בניוטרל, אור אדום ואת נותנת פול גז.
חיים כץ: לא חבל על האנרגיה?
<מיכל וקסמן חילי: זאת לא הסיטואציה.
חיים כץ: זאת בדיוק הסיטואציה.
<מיכל וקסמן חילי: אדוני מסכים אתי – אני רוצה להבהיר את זה כי כרגע זה לא עולה מהניסוח - שאי קבלה לעבודה נובעת מעלות כלכלית.
חיים כץ: לא מסכים אתך בכלום.
חיים כץ: אני לא בחקירה.
חיים כץ: אני לא מסכים אתך בכלום.
חיים כץ: תגידי את הדברים שלך ואל תשאלי אם אני מסכים ואל תגידי אדוני ויושב ראש הוועדה.
חיים כץ: את לא בבית משפט.
<מיכל וקסמן חילי: אני אנסח את הדברים אחרת.
<מיכל וקסמן חילי: אם הסיבה היא סיבה כלכלית, בהחלט אנחנו היינו רוצים לראות איזושהי החרגה לעניין הזה.
חיים כץ: תני לה את זמן שלה לדבר.
חיים כץ: תסיימי את מה שיש לך להגיד.
<מיכל וקסמן חילי: אני חושבת שאם הסיבה היא סיבה כלכלית, בהחלט צריך להיות שם איזשהו סייג שיבהיר את זה ואני חושבת שזה צריך להיות דרך סעיף 2(ג) כאשר בדרך הזאת אנחנו כן נקבל עובדים מהפריפריה.
<מיכל וקסמן חילי: יחד עם זאת יילקח בחשבון השיקול הכלכלי שכרגע, כפי שזה מופיע, לא נלקח בחשבון.
<מיכל וקסמן חילי: אני מבינה מהדברים, גם משיחות שניהלתי לפני הדיון הזה, שמה שמפריע כאן בניסוח, בסייג כזה, שזה באמת יכול לעקר מתוכן את ההצעה.
<מיכל וקסמן חילי: אם כל הבעיה היא בניסוח, צריך לחשוב על איך לנסח את זה בצורה כזאת שתתיישב גם עם רצון המעסיקים וגם עם הרצון הברור למנוע הפליה כפי שרוצים לעשות בהצעת החוק הזאת.
<מיכל וקסמן חילי: השאלה היא רק ה-איך.
<מיכל וקסמן חילי: את ה-מה אנחנו יודעים.
חיים כץ: יש לך את הפרוטוקול, נתתי לך בפרוטוקול כלים כאלה שגם עורך דין מתלמד - ואת לא כזאת – יש לו את הכלים.
חיים כץ: אם את ממשיכה על מנת לדבר, זה בסדר.
<מיכל וקסמן חילי: תודה אדוני.
<ג'נט שלום: אני רק רוצה לחזק את מה שאמר כבוד היושב ראש.
<ג'נט שלום: ממש בקצרה.
<ג'נט שלום: יש חריג אחד בחוק שוויון הזדמנויות בעבודה וזה אופי ומהות התפקיד.
<ג'נט שלום: אם עובד יכול לעשות את התפקיד, שום שיקול אחר לא יכול להיות לגיטימי.
<ג'נט שלום: לגבי ההוצאות של נסיעות, אם אנחנו נכניס את השיקול הכלכלי של הוצאות הנסיעות, הרי זה מעקר מתוכן את כל הצעת החוק.
<ג'נט שלום: אם מעסיק יוכל לשקול הוצאות נסיעות שהמחוקק חשב שהן ראויות בקבלה לעבודה של עובד, מבחינתי זה מרוקן את כל ההצעה הזאת מתוכן ואפילו מזיק לחוק שוויון הזדמנויות בעבודה.
<יעל סלנט: הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - איסור הפלייה מחמת מקום מגורים), התשע"ד-2014 תיקון סעיף 2 בחוק שוויון הזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, בסעיף 2(א), אחרי "ארץ מוצאם" יבוא "מקום מגוריהם".
חיים כץ: כל חברי הכנסת - אורית סטרוק מחליפה את יוני שטבון – והם חמישה במספר אישרו את הצעת החוק לקריאה הראשונה.
חיים כץ: תודה רבה לך על הצעת החוק.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מציינים היום בכנסת את יום זכויות החולה ואת היום הבינלאומי למניעת אובדנות.
שולי מועלם-רפאלי: במסגרת ציון יום זכויות החולה אנחנו מקיימים את הדיון הזה על רצף הטיפול התרופתי בין הקהילה לבתי החולים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת מראש שהדיון שלנו צומצם משעה ל-40 דקות.
שולי מועלם-רפאלי: היה פה קודם דיון סוער מאוד – יוכיחו אנשי משרד הבריאות שיושבים פה ואנשים נוספים.
שולי מועלם-רפאלי: הדיון הקודם גם נמשך ונמשך.
שולי מועלם-רפאלי: כמי שבאה מתוך מערכת הבריאות, ואתי נמצא חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה שאף הוא כך, אין שאלה מבחינתנו לגבי חשיבות הרצף הטיפולי.
שולי מועלם-רפאלי: מבחינתנו החשיבות שלו היא לא רק כמו שטועים לחשוב כדי ליצור שביעות רצון אצל המטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: החשיבות של הרצף הטיפולי היא בטיפול באדם הזה.
שולי מועלם-רפאלי: רצף טיפולי בעיני נמצא גם בשלב הראשון של מניעה של מחלות.
שולי מועלם-רפאלי: לצערי, כפי שאני נוהגת לומר שוב ושוב יש לנו מערכת בריאות מצוינת, ולו היינו משקיעים קצת במניעה היינו אולי צריכים להשקיע קצת פחות בשלבים הבאים שכולנו מכירים.
שולי מועלם-רפאלי: יצירת רצף טיפולי טוב ונכון מצמצמת מאוד צורך באשפוזים חוזרים, טעויות.
שולי מועלם-רפאלי: יש אנשים שכקשישים או כמטופלים כרוניים או כמטופלים בעלי צרכים מיוחדים בנוסף למחלה שהם מטופלים בה באופן אורגני, הצורך ביצירת רצף טיפולי בין בתי החולים לקהילה היא בעבורם גדולה לאין ערוך.
שולי מועלם-רפאלי: בנוסף לכך יצירת רצף טיפולי היא עוד דרך לחסוך עלויות גדולות מאוד למערכת ומחירים אישיים רבים שגם אם איננו מתרגמים אותם לכסף הם נגבים שוב ושוב ממטופלים שונים.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לבקש מחברי שמוליק בן-יעקב - -
<קריאה: תכף הוא יגיע.
שולי מועלם-רפאלי: אז יש מישהו אחר מהאגודה לזכויות החולה?
<קריאה: אני מטעם האגודה לזכויות החולה, אבל שמוליק הודיע שתכף הוא יגיע.
שולי מועלם-רפאלי: את רוצה להציג את זה?
<קריאה: לא, נחכה לו.
שולי מועלם-רפאלי: לא נחכה לו בדיון.
שולי מועלם-רפאלי: אז אני אבקש מנציג משרד הבריאות ד"ר הדר אלעד, מנהל תחום סטנדרטים בקהילה, להציג לפנינו את החלק של משרד הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: מה המטרות?
שולי מועלם-רפאלי: איך זה מתנהל?
שולי מועלם-רפאלי: איפה שיתופי הפעולה?
שולי מועלם-רפאלי: איפה הנקודות הבעייתיות שאתם רואים, ואיך מתקדמים כדי לענות עליהם.
<הדר אלעד: נושא של רצף טיפולי מאוד חשוב למשרד הבריאות.
<הדר אלעד: אנחנו עוסקים בו במהלך השנה האחרונה.
<הדר אלעד: אנחנו בעיקר עוסקים בנושא רצף הטיפול במעבר בין המערכת האשפוזית למערכת הקהילתית.
<הדר אלעד: אחת המסקנות של ועדת גרמן, למשל, הייתה שצריך לטפל בנושא הרצף הטיפולי במעבר בין קופות חולים.
<הדר אלעד: אבל יש עוד ממשקים בתוך המערכת, למשל, בתוך בית חולים בין מחלקה למחלקה, בקהילה בין מרפאה למרפאה.
<הדר אלעד: יש הרבה מאוד ממשקים, והצוותים מתחלפים, החולה עובר מקום ומידע הולך לאיבוד.
<הדר אלעד: הנושא מאוד קרוב אלינו, ומאוד מעניין אותנו ולא רק אותנו.
<הדר אלעד: מינואר השנה אנחנו עסוקים בכתיבת תקנות שיגדירו מה צריך לעשות במעבר בין מערכת האשפוז למערכת הקהילה; בנוסף אנחנו מנסים לקדם לא מעט פרויקטים מחשוביים שיקלו את העברת המידע בין המערכות, יאפשרו לרופאים לתקשר זה עם זה כדי שמידע לא ילך לאיבוד ויהיה יותר טוב לכולם.
שולי מועלם-רפאלי: מה היה לפני ינואר?
שולי מועלם-רפאלי: דיברת אל השנה האחרונה.
<הדר אלעד: אין לנו תקנות שעוסקות בזה.
<הדר אלעד: יש כמה חוזרים במשרד הבריאות מטעם מנהלים שמגדירים במצבים מסוימים את הנושא של הרצף.
<הדר אלעד: למשל, יש חוזר כזה במנהל הסיעוד.
<הדר אלעד: אבל רצינו להתקדם עם הנושא הזה.
<הדר אלעד: המנכ"ל הקודם התחיל באיזשהו מכתב שמגדיר כמה סטנדרטים בסיסיים, ומשם זה הולך לכיוון של תקנות.
<הדר אלעד: כמובן, מחלוקות, חוסר הסכמות בין המערכות.
<הדר אלעד: אבל כולם משולבים בזה.
שולי מועלם-רפאלי: אתם רואים הבדל בין למשל מטופל שהיה מאושפז בבית חולים של "כללית" והוא גם חבר ב"כללית" לבין מטופל שהיה מאושפז בבית חולים כלשהו אבל הוא לא חבר ב"כללית"?
<הדר אלעד: אנחנו ממש לא מפלים בין מטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא שאלתי על אפליה בין מטופלים אף על פי שאפשר היה לטעות ולהבין את זה מהדברים שלי.
שולי מועלם-רפאלי: לא בטוח.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מדברים על רצף טיפולי, ולצורך העניין יש לנו גוף שיש לו גם גורם בקהילה וגם גורם אשפוזי – האם כשאתם בוחנים את העניין למטופלים של ה"כללית" שמאושפזים בבית חולים של "כללית" רצף הטיפול הוא טוב יותר או שלא ראיתם את זה?
<הדר אלעד: מה שראינו במשך השנה כשעברנו בין המערכות זה שב"כללית" הנושא הזה מתקדם כי קישוריות המידע וגם שיתופי הפעולה בתוך ה"כללית" בין הקהילה לבין בתי החולים שלהם זה אותו גוף, אז מטבע הדברים הנושא הזה שם הוא ברמה יותר טובה.
<הדר אלעד: מערכות המחשב תואמות, הן יותר מתקדמות, הרופאים מהקהילה הרבה יותר מחוברים לרופאים בבתי החולים.
<הדר אלעד: הרבה יותר קשה ליצור את הקשר הזה בין בתי חולים ציבוריים או ממשלתיים לבין ה"כללית".
<הדר אלעד: אבל אנחנו נתקדם בכל המקומות.
שולי מועלם-רפאלי: בעזרת ה', אומרים אצלנו.
עפו אגבאריה: אבל הייתה השוואה בין הנתונים לבין מה שהיה בעבר.
עפו אגבאריה: אנחנו כבר עשינו דיון כזה בעבר.
עפו אגבאריה: האם יש איזושהי התקדמות ברצף הטיפול אחרי שהחולים משוחררים מבית החולים לטיפול אמבולטורי?
<הדר אלעד: אם אתה שואל אותי מה ההתקדמות הגדולה ביותר במערכת לא בשנה הזאת - -
עפו אגבאריה: שנתיים-שלוש.