GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עופר לוי: כעיקרון, כל השירותים האלה זה עבודת ליבה של שירות התעסוקה, למעט שירותים של פסיכולוגים, רופאים, לדוגמה, לוועדות רפואיות.
<עופר לוי: מאחר ואלה דברים שאנחנו לא יודעים לתת את השירות, אז פה אני בהחלט יכול להבין את - - אבל אני רוצה להבין: ההנהלה הזו באה ואמרה לנו – תודעת שירות.
<עופר לוי: להתייחס ללקוחות שלנו, להבין את הצרכים שלהם.
<עופר לוי: ואנחנו לא מוכרים את הלקוחות שלנו, חברים.
<עופר לוי: אבל המשא ומתן הזה הולך קשה כי שואלים אותנו – כמה כסף אתם רוצים?
<עופר לוי: אנחנו לא רוצים כסף.
<עופר לוי: לא רוצים כסף, זה לא כסף.
<עופר לוי: אנחנו רוצים להמשיך לטפל בלקוחות שלנו.
<עופר לוי: אין לנו שום מאבק עקרוני, זה לא כסף.
<עופר לוי: יותר מזה.
<עופר לוי: אומרים לנו – זכותו של השר לחתום על 12 לשכות שהוא סוגר.
<עופר לוי: זכותו גם לחתום על עוד 59, ואז לסגור כליל, או לחתום על 58 ולהשאיר לשכה אחת ולהגיד: לא סגרתי את שירות התעסוקה.
<עופר לוי: הלא לשם זה הולך, הדברים מאד ברורים.
<עופר לוי: יש פה משנה סדורה – לקצץ, לקצץ גם בתקנים, גם לסגור סניפים, ובסופו של דבר להכניס חברות חיצוניות, והמדינה מתנערת מהאחריות שלה ובדרך גם פוגעת, בין היתר, גם בעובדי שירות התעסוקה.
<עופר לוי: אבל קודם כל היא פוגעת באזרחים האלה.
<עופר לוי: זה שורש המאבק.
באסל גטאס: כמה מתוכנן לפטר ב-12 הלשכות האלה?
<עופר לוי: מבחינתי, אני מסתכל על דבר אחד: 12 הלשכות האלה הן לשכות שנסגרות בשלב המידי, ובתפיסה שלי ובראיה שלי הן לא האחרונות.
<עופר לוי: וזה מה שחשוב לשים פה.
רינה פרנקל: נמצא פה נציג של משרד הכלכלה?
באסל גטאס: אני רוצה לברר את הנקודה: האם הסגירה תביא לפיטורין מידיים של עובדים?
<עופר לוי: מבחינתי, אני חושש שכן.
באסל גטאס: השאלה שלי: האם סגירת הלשכות, הלשכות ייסגרו והעובדים יעברו לעבוד במקום אחר, ואז רק השירות נמנע מהתושבים, או שיש גם זה וגם זה?
באסל גטאס: גם העובדים יפוטרו וגם השירות יימנע?
רינה פרנקל: הדבר הזה מאד מורכב.
רינה פרנקל: אני חושבת שלא מדובר רק על עובדים שעוברים ללשכה אחרת, אלא שירות, ולפעמים זה שירות גם למעסיקים שנמצאים באזור מאד חשוב שצריך גם לקבל מענה, וגם דורשי העבודה, זה לא רק העובדים עצמם.
מיקי רוזנטל: מי רוצה לענות?
<בועז הירש: אף עובד לא יפוטר כתוצאה מהמהלך הזה.
מיכל בירן: עכשיו.
באסל גטאס: מבחינתי אתה גם משאיר את העובדים האלה במערכת, כלומר, בעלות תקציבית אתה חוסך אולי את עלויות שכירות המבנה, וכו', של הלשכות האלה, ואתה תביא חברות חיצוניות לתת את אותו שירות?
<בועז הירש: התשובה היא – לא.
מיכל בירן: הוא רוצה שה- 1,600 דורשי עבודה ממג'דל כרום - - בכרמיאל, - - -
מיקי רוזנטל: אז קודם כל, מבחינת העמדה של האוצר – תשמיעו אתם קודם את שאלתכם ותהייתכם.
אילן גילאון: יכול להיות שצריך לחזור לשאלת היסוד של הדיון הזה.
אילן גילאון: אני מודה, אני הזדקנתי בדיון הזה ועוד לא הבנתי עד היום מדוע המשרד חייב לרכוש שירותים כאשר יש משהו שתכליתו, שמו, קיומו, זה שירות התעסוקה.
אילן גילאון: לא הבנתי את זה, עד עצם היום הזה, לא כל שכן כאשר השירותים האלה, הוכח פעם אחר פעם, שעולים פי כמה וכמה.
אילן גילאון: הרי מה אומרים המפריטנים הגדולים האלה, שחושבים עסקים כל הזמן?
אילן גילאון: – שבזה קונים שירות יותר יעיל, יותר זול.
אילן גילאון: אנחנו עושים את החשבון הזה כבר שנים רבות – מ "ויסקונסין" ו "אורות לתעסוקה" וכן הלאה.
אילן גילאון: אנחנו בסופו של דבר מדברים על אותו הדבר.
אילן גילאון: עכשיו, ברור שזו החלטה מדינית, אדוני.
אילן גילאון: זו לא החלטה של פקידים.
אילן גילאון: קודם כל צריך להחליט מה זה עבודה.
אילן גילאון: אני, אתה יודע, שייך לפוליטיקה הישנה, לא כמו חברת הכנסת פרנקל.
אילן גילאון: אני חושב שלקנות מקום עבודה לאדם זה יותר זול מאשר לקנות מקום אבטלה, וזה באחריות המדינה, גם, בסופו של החשבון.
רינה פרנקל: מעניין שגם אני חושבת אותו הדבר.
אילן גילאון: אבל אני גם מאמין בשביתות, לפעמים.
רינה פרנקל: לא ממושכות.
רינה פרנקל: שביתה – כן, אבל לא ממושכת, כמו שקורה היום.
אילן גילאון: מה קורה כאן?
אילן גילאון: כמה זמן אפשר למשוך את הדיון הזה?
אילן גילאון: הרי כל פעם שהרעיון הזה נזרק על השולחן הזה, של הוועדה הזו, עשרות פעמים – מן החלון, הוא נכנס מהמרפסת, נזרק מהדלת, נכנס מהחלון, מה העניין פה?
אילן גילאון: אני לתומי חשבתי לתומי שנושא לשכת התעסוקה הסתיים מזמן.
אילן גילאון: והנה, מה אנחנו רואים כאן?
אילן גילאון: אנחנו נמצאים באותו דיון שהיינו לפני 7 ו-10 שנים.
אילן גילאון: אז בואו נשאל את השאלה: למה אתם צריכים לקנות את השירותים?
אילן גילאון: הם לא יכולים לתת שירותים טובים?
מיקי רוזנטל: כנסת ישראל דחתה שוב ושוב את התכניות למיניהן הפריט את שירות התעסוקה, מ "ויסקונסין" וכל השמות שנימנו כאן.
מיקי רוזנטל: המסר היה די ברור.
מיקי רוזנטל: האם אתם מנסים לאכוף את דעתכם על כנסת ישראל ולהפריט את השירות למרות העמדה המפורשת שנאמרה, יותר מפעם אחת?
<רן רדניק: נתחיל בעובדות, ואחר כך אתייחס לשאלה שלך.
<רן רדניק: קודם כל, אמרו כאן לקצץ ולקצץ, אז תקציב שירות התעסוקה לא רק שלא קוצץ אלא הוא גדל, בארבע השנים האחרונות, בצורה דרסטית, בסדר גודל של 50%.
<רן רדניק: ב 2009 התקציב היה בערך 130 מיליון שקלים, היום התקציב המקורי עומד על קרוב ל 200 מיליון שקלים.
<רן רדניק: אז כל מי שאמר על לקצץ ולקצץ - - -
מיקי רוזנטל: גם תקנים לא קוצצו?
<רן רדניק: אני מדבר על כלל הפעילות באשר היא.
מיכל בירן: כבר קיבלנו את התשובה מבועז הירש בפעם הקודמת.
מיכל בירן: לא נוספו תקנים בכלל - - -
<עופר לוי: מ 2009 – 100 תקנים קוצצו.
מיקי רוזנטל: זו נקודה עובדתית ואנחנו מבקשים לדעת: אם התקציב גדל, וגדל לצרכי מיקור חוץ, ולעומת זאת התקנים קוצצו, אז יש קיצוץ בתקנים אם יש גידול בתקציב.
מיקי רוזנטל: האם אלה העובדות?
<רן רדניק: אני מנסה לתת את העובדות, רק אני נוטה להתבלבל כשקוטעים אותי.
<רן רדניק: אז אשמח אם תתנו לי להשלים.
<רן רדניק: מבחינת התקציב, שגדל בצורה דרמטית, רובו הגדול לטובת שירותים לדורשי עבודה – עוד כלים, עוד שוברים, עוד סדנאות, עוד הכשרות.
<רן רדניק: אני מאד מקווה שזה לא משהו שמתנגדים לו, בשולחן הזה, אני גם מניח.
<רן רדניק: בכל מקרה, כל מי שאמר לקצץ – אז היה גידול, וגידול משמעותי, תקציבי, שבעיקר מופנה עבור דורשי עבודה.
<רן רדניק: אנחנו כאן גם בעבורם ובשמם.
<רן רדניק: לגבי ביטחון תעסוקתי – ושאלתם, אז שוב, בואו נגיד בצורה מאד ברורה: זה צעד התייעלות שדובר עליו.
<רן רדניק: לא יפוטר אף עובד, לא ייפגע הביטחון התעסוקתי.
<רן רדניק: ככל שחושבים שזו הסוגיה, דרך אגב, אין בעיה להציף ונבדוק מקרה פרטני, אבל בטח לא מדובר כאן - - לכן - - -
מיכל בירן: זה בא בסתירה מפורשת לחלק הראשון של המשפט שלך.
מיכל בירן: בזמן שהיה לכם, מה שבחרתם לעשות זה לקצץ 100 תקנים, לפגוע בעבודה המאורגנת בתוך שירות התעסוקה, אבל אנחנו צריכים להאמין שהמהלך עכשיו לא קשור לזה בכלל, הוא לא יפגע, הוא לא בא להחליש.
מיכל בירן: יש לנו כל מיני בעיות אבל טמטום זה לא אחת מהם.
מיקי רוזנטל: אז למה נועד המהלך?
<רן רדניק: אני אשמח לסיים את דבריי, רק אני, כמובן, שלא התיימרתי להגיד שום דבר על חברי הכנסת.
<רן רדניק: בנוגע לדבר הזה, שוב – דיברנו מבחינת שירותים, שוב - אף עובד, למיטב ידיעתי, לא יאבד את מקום עבודתו ולא יפוטר.
<רן רדניק: היו הסכמי פרישה וולונטריים מרצון, כך גם היתה הפחתה, של עובדים שבחרו בכך, גם עכשיו אני מכיר – הגיעו אלינו לחצים לא מעטים מלא מעט עובדים שרוצים הסכם פרישה וולונטרי, כי הם מבקשים לפרוש בטרם עת, מבקשה שלהם.
<רן רדניק: זה בהחלט לא משהו שמבוצע באופן אקטיבי ויזום.
<רן רדניק: לגבי הפגיעה בדורשי העבודה אנחנו מסכימים עם הכנסת, אנחנו חושבים שזו פגיעה לא סבירה, לא הגיונית.
<רן רדניק: אנחנו חושבים שאת הדבר הזה היה נכון לבצע בשלב יותר מאוחר, בתהליך הידברות עם ההנהלה.
<רן רדניק: אנחנו קוראים לכולם לחזור לשולחן, להפסיק את השביתה, לדבר ולהגיע לעמק השווה, בהינתן מה שאמרתי.
<רן רדניק: אני לא חושב שיש פגיעה בעובדים, לכן אין בעיה - - -
אילן גילאון: אתה לא מתייחס למה שנשאלת פה.
<דבי גילד חיו: - - כרוכים בקיצוץ תקנים, רק תבהיר.
אילן גילאון: תענה לזה – למה אתם צריכים להשקיע במערכות אחרות ולא עם מה שאתם משקיעים שם – לו הייתם משביחים אותם, הייתם מגיעים לאותן פונקציות.
<רן רדניק: כל מה שאנחנו מדברים פה זה על השבחת אותה מערכת, אותו גוף ציבורי.
<רן רדניק: כולם רוצים גוף ציבורי חזק.
<רן רדניק: ב 2010, כשהתחלתי פה, אמרו – אין כלים, והיו עצומים על זה שאין כלים.
<רן רדניק: ב 2011 הוספנו כלים, שוברים, היו עצומים למה יש כלים לעבודה נוספת.
<רן רדניק: הגענו להסדרה של זה והיו עצומים.
<רן רדניק: וכולם כל הזמן אמרו: בואו תחזקו את הגוף הציבורי עצמו.
<רן רדניק: בשנים האחרונות, תשאלו כל מיני אנשים שעוסקים בתחום הזה – אני חושב שהגוף הציבורי הזה התחזק.
<רן רדניק: יותר כלים, יותר פעולות, אני חושב שמצבו השתפר.
מיקי רוזנטל: בפחות תקנים?
מיקי רוזנטל: יש חילוקי דעות על ה 100 תקנים פחות או אין?
<רן רדניק: מצבת העובדים היום נמוכה יותר מאשר מצבת העובדים לפני ארבע שנים, ואני חושב שפעולתו של הגוף יעילה כנראה הרבה יותר, לפחות לגורמים הרלבנטיים בדבר הזה.
<רן רדניק: אין סתירה בין השניים.
<רן רדניק: יכול להיות שמצבם של העובדים גם הרבה יותר טוב מאשר לפני ארבע שנים.
<רן רדניק: כולם אומרים – תחזק את הגוף הציבורי.
<רן רדניק: חיזקנו את הגוף הציבורי.
<רן רדניק: אני חושב שהשביתה הזו – אם יש דבר שהיא עושה, זה היא פוגעת בגוף הציבורי.
<רן רדניק: דבר שהשביתה עושה – היא מפחיתה, וגורמת לגוף ציבורי שהוא חשוב להיות משותק חודש, זה בטח לא מחזק את מעמדו של הגוף הציבורי, ואת היכולת בעתיד למנף כיוונים טובים.
<רן רדניק: לכן אנחנו חושבים שנכון להפסיק עם השביתה, שההנהלה והוועד ידברו על דברים שרלבנטיים בנוגע לשינויים שמבצעים על העובדים, יגיעו לעמק השווה, ונתקדם הלאה.
<רן רדניק: זה בנוגע לדברים האלה.
<רן רדניק: בנוגע לסוגיה שאתה העלית – אין כאן שום קשר ולא לאף תכנית, לא ל "ויסקונסין" ולא "מעגלי תעסוקה", ולא ל "יוצאים לעבודה".
<רן רדניק: זה אפילו לא רלבנטי.
<רן רדניק: זה לא חקיקה, זה לא שינוי.
<רן רדניק: אין כאן תהליך זוחל, שום דבר.
<רן רדניק: יש כאן תהליך התייעלות נקודתי שהוא נכון וכל מה שהוא עושה פה, הוא מחזיר כסף לשירות.
<רן רדניק: אף אחד לא לוקח כסף הביתה.
<רן רדניק: כל כסף שייחסך מצעד ניהולי כזה או אחר – חוזר לשירות לעוד פעולות, לעוד כלים, לעוד שירותים לדורשי עבודה, משהו שאני מנחש שאתם תברכו עליו.
<רן רדניק: לכן אני חושב שבמקרה הזה, מה שנכון הוא להפסיק את העיצומים, שהגורמים הרלבנטיים ידברו ביניהם, ו - - ימשיך לחזק את הגוף הציבורי הזה.
באסל גטאס: אבל הוא לא התייחס לשביתה.
באסל גטאס: רק לשביתה.
באסל גטאס: רוצים שהוא יתייחס לגופו של עניין – סגירת הלשכות - - -
מיקי רוזנטל: יש לשכות שנסגרות, רובן בפריפריה, רובן במקומות שהאבטלה בהם - - -
רינה פרנקל: לא, גם במרכז.
מיקי רוזנטל: הרוב בפריפריה.
מיקי רוזנטל: אני קראתי פה את הרשימה בשבוע שעבר.
מיקי רוזנטל: הרוב בפריפריה, ובמקומות שיש בהם אבטלה ניכרת.
מיקי רוזנטל: זה עדיין מעורר כל מיני שאלות שאני מתקשה להבין עליהן את התשובה, וגם עכשיו לא בדיוק הבנתי, אבל יכול להיות שלי יש בעיית הבנה.
<עופר לוי: האמת היא שכשאני שומע את נציג האוצר בכזו זחיחות אני מבין יותר מכל דבר למה השביתה עדיין נמשכת ולמה אין פתרונות.
<עופר לוי: כמה אי דיוקים באמירות.
<עופר לוי: האמירה בנושא התקציב.
<עופר לוי: הוא אמר שהתקציב עלה.
<עופר לוי: חברים, התקציב ירד.
<עופר לוי: הם מדברים כרגע על תקציב של שוברים אבל שכחו לומר שהם סגרו את המרכזים להכשרה מקצועית, ששם התקציב היה כפול.
<עופר לוי: אבל הם מעבירים את הכסף לצד אחר של המפה, 50% ומציגים את זה כעליה.
<עופר לוי: עבודה בעיניים.
<עופר לוי: לגבי תכנית פרישה, חברים.
<עופר לוי: אם יש עובדים שרוצים, מרגישים שהם שחוקים, זה בסדר גמור, אבל עדיין נשארים 240 אלף איש לטפל בהם.
<עופר לוי: מי יטפל בהם?
<עופר לוי: לכן, אין לי בעיה.
<עופר לוי: זה בסדר שיהיו תכניות פרישה, ובתנאי שמצבת כוח האדם לא תקטן.
<עופר לוי: לא רק שהיא לא צריכה להיות יותר קטנה, היא צריכה להיות הרבה הרבה יותר גדולה כדי לתת מענה.
<עופר לוי: וכאשר אתם שומעים פה את הדברים אני חושב שבאמת, אין שום ניסיון להידברות, אין פה שום דבר.
<עופר לוי: יש פה רק ניסיון לשים V ביומן, ולעשות כאילו מישהו קיים פגישת משא ומתן.
<דבי גילד חיו: אני מצטרפת לדברים של יושב ראש הוועד, על זה שהצגת הדברים היא בעיניי ממש מטעה.
<דבי גילד חיו: כולם יודעים שהסכמי הפרישה שעליהם מדובר כרוכים בעצם בקיצוץ תקנים.
<דבי גילד חיו: מציעים לאנשים לפרוש ובינתיים מקצצים חצי מהתקנים האלה לפחות, תוך כדי הסכמי הפרישה האלה.
<דבי גילד חיו: הכלים שניתנים, כביכול, החדשים, הם בחסר אדיר.
<דבי גילד חיו: אנחנו קיבלנו נתונים משירות התעסוקה, למשל – מתוך מאות אלפי האנשים, כמה מקבלים הכשרות מקצועיות, כמה מקבלים שימוש בכלים החדשים כביכול - מדובר באחוזים קטנטנים, זה פשוט לעג לרש, במקום הזה.
<דבי גילד חיו: אני רק רוצה להבהיר – אנחנו באים, בעצם - - אנחנו בעד שירות התעסוקה.
<דבי גילד חיו: יש לו תפקיד חיוני וחשוב מאד.
<דבי גילד חיו: אנחנו רוצים לתת רוח גבית שהשירות הזה וההנהלה שלו, בראש ובראשונה, תדרוש לקבל את הכספים ואת התקנים ואת הדברים שהיא צריכה לקבל, וביחד עם התמיכה של הח"כים ושל הארגונים שתומכים בהם.
<דבי גילד חיו: בפועל, אנחנו רואים בשנים האלה – זה לא רק עכשיו הקיצוץ של הלשכות האלה.
<דבי גילד חיו: אנחנו ראינו כבר הפרטה בפועל מאז כל השנים האלה, מאז שירדו ה "ויסקונסינים" למינהם מהפרק, לכאורה.
<דבי גילד חיו: הוקמו מרכזי תעסוקה, 22 או יותר, מחוץ לשירות התעסוקה, שעושים בדיוק את התפקיד ששירות התעסוקה היה אמור לעשות.
באסל גטאס: את מדברת על התכנית שבמימון "ג'וינט"?
<דבי גילד חיו: התכנית שהיא בין השאר במימון "ג'וינט".
<דבי גילד חיו: 22 מרכזי תעסוקה, במקום שהמרכזים האלה יוטמעו באופן כלשהו ב - - -
רינה פרנקל: זה רק במגזר הערבי?
<דבי גילד חיו: לא, זה לא רק במגזר הערבי.
מיקי רוזנטל: זה לא נעשה בשיתוף פעולה עם השירות?
<דבי גילד חיו: אפשר להביא את זה לדיון נפרד ולשאול האם שירות התעסוקה במצבו היום יכול לעשות את זה או לא, ולמה, ואם לא – אז אולי חסר לו כסף, אולי חסר לו כוח אדם, אולי חסרים לו כל מיני דברים, אבל בגדול זה סוג העבודה שמהווה הפרטה בפועל כבר של עבודת השירות במהלך השנים האלה.
באסל גטאס: אבל הממשלה מממנת 70%, 80% ממרכזי התעסוקה.
באסל גטאס: הפרטה בתוך הממשלה?
<קריאה: זה הפרטה של הביצוע, לא של התקציב.
<דבי גילד חיו: חלק הוא הפרטה במובן - - אני יודעת שבהרבה מקומות ביישובים ערביים רוצים את זה, כי זה ממוקד, ושזה יכול להיות טוב, כי זה יותר טוב מכלום.
<דבי גילד חיו: אני מבינה את הבעייתיות במקומות האלה.
רינה פרנקל: אבל המרכזים האלה לא יעילים בכלל.
<דבי גילד חיו: יש פה שני אלמנטים: אחד, הפרטה שגורמים פרטיים מעורבים בזה, ושתיים – פירוק של שירות התעסוקה.
<דבי גילד חיו: שני צדדים לדבר הזה.
<דבי גילד חיו: כשדנו בכל תכניות ה "ויסקונסין" למיניהן, וצפו הנתונים, ראינו בפועל איזה חסר גם בכלים וגם בכוח אדם, איך, כשעשינו השוואה מה הוצע לגופים הפרטיים האלה, ביחס למה שמטפלים של אנשי שירות התעסוקה, שזה מאות תיקים, מאות אנשים שהם צריכים לטפל בהם, לעומת עשרות בגופים הפרטיים האלה, וכך הלאה, וכלים שהוצאו לגופים הפרטיים ושלא ניתנים לשירות התעסוקה.
<דבי גילד חיו: וגם עכשיו כששמענו על כלים, אני חוזרת ואומרת: מה שניתן הוא פשוט בעיניי בדיחה.
<דבי גילד חיו: רואים הכשרות מקצועיות – אחוז פיצפון בכלל מקבל אותן.
<דבי גילד חיו: וכך כל הכלים שאנחנו מדברים עליהם.
<דבי גילד חיו: בשורה התחתונה אנחנו אומרים: הכיוון צריך להיות חיזוק השירות, הגדלת הסניפים שלו, לתת לו את כל העבודה מהסוג הזה, גם של ההכשרות המקצועיות וגם של ההשמה, ולא להוציא שום דבר החוצה, לחזק את השירות הזה שהוא גוף ממשלתי חיוני לשוק העבודה בישראל.
באסל גטאס: אני מוכרח לצאת לביקור תנחומים בצפון, אז אני מבקש לדבר.
אילן גילאון: אתה אופטימי, זה ייקח יותר משעתיים.
אילן גילאון: יש לך מהומות בדרך, אל תשכח.
באסל גטאס: המצב של סגירת 12 לשכות היא מגמה שלילית ביותר.
באסל גטאס: לדעתי, היא הולכת באותו כיוון כל הזמן של כרסום ושל הגבלה על שירות התעסוקה, במקום שהמדינה תראה בשירות התעסוקה את הפתרון.
באסל גטאס: הם רואים בו את הבעיה, כאילו שזה בעיה תקציבית.
באסל גטאס: המקום היחידי שצריך, אולי, בכל השירות הממשלתי לראות בו השקעה ולא הוצאה זה שירות התעסוקה.
באסל גטאס: אתה משקיע שם – אתה מקבל עובדים, אתה שם עובדים, מכשיר עובדים, מנייד מענף לענף.
באסל גטאס: את כל זה צריך להבין כהשקעה, בשוק העבודה, ביצירת מקומות עבודה.
באסל גטאס: אני לא מבין את ההיגיון הזה, גם של האוצר.
באסל גטאס: היום אני – במובן הכלכלי, לא הפוליטי, אני אומר.
באסל גטאס: היום המדינה אומרת – הכלכלה הערבית, בשביל להתקדם, צריכה אחוז גבוה יותר של תעסוקת נשים.
באסל גטאס: תעסוקת הנשים היום במגזר הערבי, האחוז הוא בערך 25%.
באסל גטאס: זה גדל מ 23 ל-25., אחרי כל מה שנעשה.
באסל גטאס: עזוב, אני אומר לך את המספרים שלכם.
<רן רדניק: 33%.
באסל גטאס: זה wishful thinking.
באסל גטאס: זה חלמתם על זה.
באסל גטאס: אלה מספרים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
באסל גטאס: בשביל להגיע ל 55 או 60%, צריך שירות תעסוקה חזק, פרוס, עם תכניות.
באסל גטאס: זה איננו.
באסל גטאס: אבל הדברים צריכים לזוז, אז בא "ג'וינט" יחד עם הממשלה והציע להקים את אותה חברה, לתועלת הציבור, שהיום עושה את העבודה שאמור היה לעשות, על פי כל היגיון מנהלי – שירות התעסוקה.
באסל גטאס: מושקע שם כסף.
באסל גטאס: ה "ג'וינט" הביא 25% או 20% - זה לא כסף, מה שהביא ה "ג'וינט", אבל הוא מכריח אותך לקחת פיילוט וליישם בשטח.
באסל גטאס: למה לא עושים את זה לבד דרך שירות התעסוקה?
באסל גטאס: צריך להעצים את שירות התעסוקה, והתמורה, אם נדבר במושגים של תמורה, של כל שקל שאתה משקיע בשירות הממשלתי, בשירות התעסוקה הממשלתי, התמורה שלו – אני אומר לך, היא הרבה יותר גדולה מאותו שקל שאתה משקיע אפילו במדען הראשי של משרד הכלכלה.
מיכל בירן: אני כבר באמת אובדת עצות.
מיכל בירן: נראה לי שזה שיח חרשים פה.
מיכל בירן: כדי שהדברים יהיו ברורים, אני אומר שחבריי לא קונים את הלוקשים שלכם בכלל.
מיכל בירן: בועז, אמרת פה לפרוטוקול שאתם לא מדברים עם עובדים בעיצומם.
מיכל בירן: זה אולי חלק מקונספט - - -
מיקי רוזנטל: עכשיו הם מדברים כבר.
<בועז הירש: הוועדה קראה לנו, התייצבנו, נפגשנו.
<בועז הירש: מה לא בסדר?
מיקי רוזנטל: הם נענו לבקשתנו.
מיקי רוזנטל: אנחנו נמשיך לקרוא להם להידבר בכל מקרה.
מיקי רוזנטל: זה ראוי מאד.
מיכל בירן: אני מאד שמחה שאתם עושים את זה, אבל שוב – עברו כמה ימים, הפגישה הראשונה היתה רק אתמול, תגמרו את זה כבר.
מיכל בירן: ברור לנו – יש פה ניגוד אידיאולוגי, אין דרך לגשר עליו.
מיכל בירן: אתם חושבים שמופרט זה טוב, אנחנו חושבים שמופרט זה איום ונורא.
מיכל בירן: אי אפשר לגשר על זה.
מיכל בירן: מה שאנחנו יכולים לעשות, מכיוון שאותנו בחר הציבור, זה להפריע לכם בכל יוזמה כזו כמיטב יכולתנו, ואני חושבת שהוועדה הזו באופן ספציפי הוכיחה שהיא עומדת כחומה בצורה מול כל הניסיונות האלה, ואת המשבר הספציפי הזה פשוט תפתרו.
מיכל בירן: שוב – רוצים מרכז טכנולוגי מקוון?
מיכל בירן: איזה חוק טבע שלא שמעתי עליו אומר שהאנשים האלה לא יכולים להיות מועסקים בשירות התעסוקה?
מיכל בירן: את כל מה שאתם רוצים לעשות, ובועז, אני באמת מפרגנת על היכולות הביצועיות והניהוליות שלך, אני כל הזמן שומעת פירגונים מעובדים.
מיכל בירן: תנצל אותם, תרתום אותם, לקחת את כל הדברים שאתה רוצה לעשות, שכולנו בעדם, של שיפור השירות ושיפור הכלים, פשוט לעשות את זה in-house.
מיכל בירן: אם יש משהו שמפריע לך לעשות את זה in-house, אני בטוחה שננסה גם לחשוב איך אפשר לעזור ולהירתם, אבל זה פשוט לא יעבוד, אחרת כל פעם נגיע ל - - -
רינה פרנקל: לי ברור שהשירות הממשלתי צריך להיות חזק ולתת שירות לאזרח.
רינה פרנקל: זה הדבר הכי חשוב פה, ועל זה צריך להילחם.
רינה פרנקל: יחד עם זאת – סגירת סניפים, למשל.
רינה פרנקל: לפי זכרוני, יש סניפים שגם כשעבדתי בזמנו בשירות התעסוקה, רצו לסגור - כמו מסעדה, למשל, ומנהל המחוז הקודם רצה לסגור את הסניף ולהעביר אותם ללשכות אחרות, להתייצב, ואם יש צורך להצעת עבודה, אז גם לתת להם.
רינה פרנקל: אבל יש סניפים מאד יעילים, כמו יקנעם, למשל.
רינה פרנקל: לדעתי, את יקנעם אסור לסגור, כי יש שם אזור תעשייה ענק, אזור הייטק.
רינה פרנקל: אף אחד לא יטפל בזה באופן יסודי.
רינה פרנקל: אני חושבת שצריך לבחון כל דבר לגופו, ולא לסגור סניפים בצורה גורפת.
רינה פרנקל: אז אולי יש סניפים שהם בכלל לא יעילים לאף אחד, ואין שום יתרון בסניפים האלה, אבל יש סניפים מאד חזקים ולדעתי הם נותנים שירות טוב, ואין שום צורך לסגור אותם.
רינה פרנקל: דבר של הפרטה – אני לא יודעת, לא שמעתי על גופים חיצוניים, חוץ מרופאים ופסיכולוגים שאמורים להיכנס, ואם זה קורה, למשל – אם מישהו צריך לתת מענה, בזמנו, שירות התעסוקה ועובדי שירות התעסוקה נתנו מענה לכל מי שפנה ופונים לשירות – נתנו מענה טוב.
רינה פרנקל: אני לא חושבת שיש סיבה לכך.
רינה פרנקל: אז אני מסכימה אתך, שהפרטה זה לא משהו טוב ולא צריך להיות, אבל אני לא מכירה שום דבר אחר, אף אחד לא הציג לפני נתונים שמעידים על הפרטה בשירות התעסוקה.
רינה פרנקל: זה שיש פחות כלים, כמו הכשרה מקצועית, אז – יש דברים שכבר לא הוכיחו את עצמם.
רינה פרנקל: שלחו הרבה אנשים להכשרה מקצועית שסיימו וחזרו ללשכה.
רינה פרנקל: הכלי הזה היה לא אפקטיבי.
רינה פרנקל: ואם מרכזי הכשרה היו עובדים בצורה טובה ויעילה, יכול להיות שעד היום היו מתקיימים, פעילים ונותנים שירות.
רינה פרנקל: חשבו על כלי יעיל יותר, כמו שוברים, והגיעו למסקנה שזה דבר טוב.
רינה פרנקל: יש כלי כמו הכשרה פנים מפעלית, שזה גם, לדעתי, כלי טוב, שהתחיל לעבוד בצורה אחרת, ובמשרד הכלכלה שינו נוהל של הכשרה פנים מפעלית, וזה גם - - -
מיקי רוזנטל: יש לך רעיון איך אנחנו מסייעם לפתרון סכסוך העבודה הזה?
מיקי רוזנטל: אנחנו לא רוצים עכשיו לייעץ להם מה לעשות.
רינה פרנקל: כדי שאני אקבל רעיון טוב ויעיל – אני צריכה - -, קודם כל אני לא כל כך מבינה על מה כל הסכסוך הזה.
רינה פרנקל: על סגירת סניפים?
רינה פרנקל: אז כן צריך לדון על כל סניף וסניף בנפרד, ולהגיע למסקנה.
רינה פרנקל: אולי יחד עם הוועד.
רינה פרנקל: יש חלק מהסניפים שאולי גם הוועד יסכים שהם לא כל כך יעילים, ויש חלק מהם שאסור לסגור.
רינה פרנקל: דבר שני, אם מדובר על הפרטה בשירותים שרוצים לרכוש מחברות חיצוניות – יכול להיות שגם כאן אפשר להגיע להסכמה.
רינה פרנקל: אני מאד אהיה מעוניינת לקבל את כל המסמכים בעניין.
מיקי רוזנטל: אני בטוח ששירות התעסוקה והעובדים יהיו שמחים לתת לך את כל הפרטים שחסרים לך להשלמת התמונה.
רינה פרנקל: עד היום לא קיבלתי.
מיקי רוזנטל: אני אתן לך את התמונה לפי הבנתי המוגבלת.
מיקי רוזנטל: אני מבקש שתעבירו לחברת הכנסת פרנקל את כל המידע שדרוש לה כדי לסייע לנו לסיים את הסכסוך.
מיקי רוזנטל: אני אסביר על מה הסכסוך, לטעמי.
מיקי רוזנטל: אני אקח את הדוגמה של השירות לתלמיד, ששם קורה בדיוק מה שעכשיו חוששים עובדי שירות התעסוקה שיקרה, ואתם מכירים את זה.
מיקי רוזנטל: התחילו לצמצם, כל עובדת שעזבה – העבירו את התקן שלה לחברה פרטית, וכו' וכו'.
מיקי רוזנטל: ואף אחד לא אמר שרוצים לסגור את השירות לתלמיד או להפריט אותו.
מיקי רוזנטל: זה מעולם לא נאמר.
מיקי רוזנטל: כשצעקו פה חברי כנסת שרוצים להפריט, אז אמרו – מה פתאום?
מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים להפריט?
מיקי רוזנטל: רק לייעל את השירות.
מיקי רוזנטל: הייתי פה בישיבות, אלה היו המילים, ויש את זה מתועד.
אילן גילאון: זה לא הפרטה.
אילן גילאון: אם זה הפרטה זה לטובת - - -
מיקי רוזנטל: בועז, לך לפרוטוקולים ותשמע את הדברים שאתה אומר ושחברנו מהאוצר אומרים.
מיקי רוזנטל: אותו הדבר.
מיקי רוזנטל: בדיוק אותן מילים.
מיקי רוזנטל: חלילה וחס, אנחנו רוצים לייעל את השירות.
מיקי רוזנטל: במסגרת הייעול הזה, כל עובד שעזב – אמרו – נוציא את השירות לחברה, כי הם יודעים יותר טוב לעשות רק את הדבר הזה של הזריקות או של לתת את הכדורים בזמן.
מיקי רוזנטל: כל מיני דברים כאלה.
מיקי רוזנטל: תאמין לי, אני מכיר את ההיסטוריה לא רע.
מיקי רוזנטל: ואחר כך, כשהתקנים קוצצו או הועברו למקום אחר, נתנו את זה לאוצר, והוא בסוף נתן את זה לחברות חיצוניות, כי אי אפשר היה לתת את השירות הזה, לא היו עובדים ולא היו תקנים.
מיקי רוזנטל: והיום כולם יודעים מה קרה.
מיקי רוזנטל: מבינים שהדבר הזה כשל ומנסים להציל אותו.
מיקי רוזנטל: אני רואה פה לפחות את החשש האמיתי של העובדים מפני התהליך, כמי שמתבונן כבר די הרבה זמן על הסכסוך, אני אומר את הדבר הבא: אם אתם רוצים באמת לתת שירות טוב לדבר הזה, תעשו כל מאמץ לעשות את זה קודם כל באמצעות העובדים.
מיקי רוזנטל: רק מה שבאמת אנחנו משוכנעים, ואתם משוכנעים, והעובדים, כי אי אפשר לתת את זה באמצעות העובדים – תקנו את השירות הזה בחוץ.
מיקי רוזנטל: זה נקרא לייעל בכנות.
מיקי רוזנטל: אבל, כל פעם אנחנו מגיעים לאיזה צומת חדשה.
מיקי רוזנטל: אז עכשיו רוצים לסגור סניפים, לפני זה רצו לתת - - -כל פעם אומרים - - לא פלא שהעובדים חשדניים, ולא פלא שאנחנו חשדניים.
מיקי רוזנטל: נדמה לי שאי התייצבותו של שר הכלכלה ומנכ"ל משרדו, למרות שהוזמנו לפגישה הזו, והזלזול המתמשך שלהם בסכסוך הזה מוכיח, לפחות לי, שיש מגמה מאחורי העניין הזה.
רינה פרנקל: אין מגמה.
רינה פרנקל: פשוט אין להם עניין בסכסוך הזה.
מיכל בירן: כן, המגמה היא שאין להם עניין, בשביל זה - - -
מיקי רוזנטל: אין להם עניין אלא לייבש את השירות, ולייעל אותו, וכל מיני מילים יפות, ובפועל – להפריט אותו.
מיקי רוזנטל: לכן אני שב וקורא לכם – לחזור למשא ומתן אינטנסיבי, גם לעובדים, גם להנהלה.
מיקי רוזנטל: אבל אני מתכוון לאינטנסיבי בזה שאנחנו נכנס את הוועדה כל השבוע, ואנחנו קוראים לשר האוצר ולשר הכלכלה להתערב בסכסוך לאלתר, ולהפעיל את כל כובד משקלם, כי בסוף, מי שמשלם על זה זה העובדים, שלא מקבלים את דמי האבטלה שלהם.
מיקי רוזנטל: זה דבר שלא יעלה על הדעת, שאלפי אנשים מובטלים במדינת ישראל לא מקבלים את דמי האבטלה שלהם.
מיקי רוזנטל: אני קורא מכאן גם לשרים האחראים והמעורבים להפעיל את כל כובד משקלים.
מיקי רוזנטל: זה לא סכסוך שולי שאנחנו יכולים להשלים אתו, ואם יש כנות באמת בשני הצדדים אז אפשר להגיע גם להבנות, להפעיל חזרה את השירות, להבטיח לעובדים את מה שצריך להבטיח, כדי שבאמת השירות הזה לא יופרט, ויחד עם זה שהעובדים מצדם יבינו את השירות שהם לא יכולים לתת וישחררו אותו להנהלה כדי שתוכל לנהל.
מיקי רוזנטל: באותה נשימה אני אומר את זה.
מיקי רוזנטל: אבל אנחנו לא יכולים יותר לעמוד במצב הזה שכל שלושה חודשים יש סכסוך בשירות, ומצד שני אומרים שנותנים יותר כסף והכסף לא מיועד בעצם לתקנים ולעובדים, אלא, לפחות לפי החשד שלי אבל לא רק שלי, יש פה הרבה שחושדים שזו הכוונה.
מיקי רוזנטל: לא נאפשר את זה לכם, זה לא יהיה.
מיקי רוזנטל: אתם לא מבינים שזה לא יהיה?
מיקי רוזנטל: אמרנו את זה, נאמר את זה ואנחנו אומרים את זה באופן הכי ברור שאפשר.
מיקי רוזנטל: כנסת ישראל מתנגדת להפרטת שירות התעסוקה.
מיקי רוזנטל: כל השירותים שניתן לתת באמצעות העובדים, יינתנו באמצעות העובדים.
מיקי רוזנטל: לא יעזור שתקציבו כספים למיקור חוץ.
מיקי רוזנטל: אנחנו לא נאפשר את זה.
מיקי רוזנטל: לכן כדאי שתגיעו להבנה עם העובדים, מה כן ומה לא, תצאו לדרך חדשה, ולא כל שלושה חודשים או חצי שנה תביאו איזה סכסוך אחר לפתחנו.
<עופר לוי: בזמנו, בעקבות מבצע "צוק איתן", הממשלה, מאחר ונמנע מדורשי העבודה להתייצב בשירות התעסוקה, האריכה את תקופת הזכאות למובטלים.
<עופר לוי: אני חושב שגם עכשיו הגיע הזמן, ואני פונה פה לחברי הכנסת, מאחר ואותם מובטלים, נמנע מהם למעלה מחודש לקבל שירותים, להעלות את הנושא הזה בפני הוועדה, בפני הכנסת, בפני כל הגורמים - להאריך את תקופת האבטלה לכלל האזרחים שנמנע מהם בחודש הזה להתייצב בשירות התעסוקה.
מיקי רוזנטל: אני, כמובן, מצטרף לקריאה הזו, זה לא בסמכות הוועדה, זה בסמכות הממשלה לקבל את ההחלטה הזו, אבל אין שום סיבה שמובטלים ימשיכו לסבול.
אילן גילאון: אולי כדאי שתדרשו תוספות שכר, כי כשאתם דורשים דברים כאלה כנראה שאף אחד לא מתייחס למאבק שלכם.
אילן גילאון: זה עקרוני, אתה מבין?
<עופר לוי: מובטלים הם לא מטבע עובר לסוחר.
אילן גילאון: זה פשוט לציין מי זה יושב ראש ועד העובדים, שמבקש בסוף הישיבה בקשה כזו.