GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוסי קנר: בנוסף, מכיוון שאנחנו מבינים שהתופעה הזאת של התעללות בקשישים היא לא תופעה פלילית נטו, אז יש פה תופעה חברתית, תופעה סוציאלית, אנחנו מבינים שאנחנו צריכים לקיים קשר עם עובדי רווחה, עם פקידי סעד, עם עובדי משרד הבריאות, וזה מתנהל מרמת המטה הארצי עד רמת המחוזות.
<יוסי קנר: כלומר, קצין משטרה, חוקר משטרה, בתחנה x או y, יודע שאם יש לו מקרה של פגיעה בקשיש או בקשישה, הוא חייב לפנות לעובד הסעד, לפקיד הסעד - - -
חיים כץ: מה אחוז סגירת התיקים על תלונות לקשישים מחוסר עניין לציבור?
חיים כץ: אם תגיד לי אפס, אז זה בסדר; אם תגיד לי אחוז אחד, אז נכשלתם.
חיים כץ: אז אתה בהסברים
יעקב מרגי: שיאמר לי 5%.
חיים כץ: כמה תיקים אתם סוגרים מחוסר עניין לציבור על פגיעה בקשישים?
<יוסי קנר: צריך להבין שעבירות פליליות, קודם כל - - -
חיים כץ: ברגע שאתה צריך להבין, - -
<יוסי קנר: לא - - -
חיים כץ: - - זאת אומרת נכשלנו.
<יוסי קנר: לא.
<יוסי קנר: לא, לא.
<יוסי קנר: לכל עבירה פלילית יש סמכות להגיש כתב אישום ו/או לסגור את תיק החקירה.
<יוסי קנר: אם מדובר בהתעללות בחסרי ישע, לנו בכלל אין סמכות - - -
חיים כץ: מחוסר עניין לציבור.
<יוסי קנר: - - אין לנו סמכות, אין לנו סמכות סגירה לתיקים של תקיפת - - -
<קריאה: לא חסרי ישע – זקנים.
<יוסי קנר: אין לנו פשוט סמכות סגירה.
<יוסי קנר: אם תיקים כאלה נסגרים מהיעדר עניין ציבורי או מחוסר ראיות, שדרך אגב זה מצב - - -
חיים כץ: מה זו ההגדרה מחוסר עניין ציבורי על פגיעה בקשיש?
<יוסי קנר: לכן אני אומר:
<יוסי קנר: לא בכל עבירה ועבירה המשטרה בכלל מוסמכת לסגור.
<יוסי קנר: רוב התיקים של התעללות בחסרי ישע - - -
חיים כץ: אז כמה אחוזים אתם סוגרים בגלל - - -
<יוסי קנר: אענה לשאלתך: בעבירות החמורות של פגיעה בחסרי ישע – קשישים.
<יוסי קנר: כשהכוונה היא לקשישים במקרה הזה – סמכות הסגירה היא של משרד המשפטים, של הפרקליטות.
<יוסי קנר: וההנחיה שלנו, גם בכתובים – אני יכול אולי להציג את זה – כשיש לנו מקרים באמת של פגיעה בקשישים, גם במקרים ברף הנמוך יותר, קציני החקירות שמוסמכים לסגור, אם זו בעבירה שבאמת היא בסמכות המשטרה, מונחים לא לסגור תיקי חקירה מהיעדר עניין ציבורי.
<יוסי קנר: והייתי מאוד שמח גם לקבל את הדו"ח שלכם כדי שנוכל להתייחס אליו.
<יוסי קנר: אני קיבלתי את הדו"ח שלכם להתייחסות רק אתמול בשעה 18:00.
<יוסי קנר: אז הייתי שמח לקבל אותו מיום הוצאתו, בנובמבר 2013.
<יוסי קנר: היינו יכולים אולי להתייחס אליו, וללמוד ממנו, ולהפיק ממנו לקחים בצורה אחרת.
<קריאה: איזה דו"ח?
<יוסי קנר: יש איזשהו דו"ח - - - אצלכם בנושא - - -
איציק שמולי: לי יש שאלה נוספת אליך, אם אפשר.
איציק שמולי: אני רוצה לשאול אותך לגבי המוסדות הסגורים: אני לא זוכר מתי המקרה האחרון, לדעתי הוא היה בשנה האחרונה, - -
<קריאה: אלישע, אלישע.
איציק שמולי: - - שהסתבר בדיעבד שהייתה שם התעללות מתמשכת וקשה מאוד במטופלים, שנמשכה כמה שנים, ולאף אחד לא היה מושג.
איציק שמולי: אז השאלה שלי היא מה אתם עושים בשגרה?
איציק שמולי: מה המדיניות שלכם?
איציק שמולי: מה אופן הפעולה שלכם מול מוסדות כאלו?
איציק שמולי: שברור שהטיפול או ההתנהלות מולם צריכה להיות אחרת.
איציק שמולי: לא שכולם חשודים מראש, כמובן.
איציק שמולי: לא, לא, ברור, ברור.
איציק שמולי: אבל חלק מהדיווח היה שבמשך השנים הגיעו גם רסיסי מידע למשטרה, ולכן אני שואל - - -
חיים כץ: רסיסים כבדים אבל.
חיים כץ: זה היה רסיסים של טיל שהוא לא התפוצץ.
חיים כץ: למה המשפחות טענו שם שהן פנו למשטרה, והתריעו, ודיברו ו-, ולא נעשה גורנישט.
<יוסי קנר: ביחס למקרה הספציפי שאתה מדבר עליו, כיוון שהפרטים לא מוכרים לי, אז אני לא יכול להתייחס.
חיים כץ: זה היה הודעות גדולות ברדיו ובתקשורת.
<יוסי קנר: אני לא יודע על מה מדובר.
<יוסי קנר: באמת שלא.
<יוסי קנר: אני אשמח לשמוע פרטים.
<יוסי קנר: אבל באופן כללי - - -
חיים כץ: גברת, זמננו - - -
<קריאה: רק על ההערה האחרונה, אם אפשר?
חיים כץ: לא צריך כלום.
<יוסי קנר: משפט אחרון?
<יוסי קנר: הנושא של פעילות במוסדות הוא נושא שאנחנו מבצעים אותו.
<יוסי קנר: כשיש לנו תלונה, כשיש לנו חומר חקירה שמחייב כניסה שלנו לחקירה.
<יוסי קנר: יש גם גופים רגולטוריים שתפקידם לפקח על הנעשה במוסדות האלה.
<יוסי קנר: אנחנו יכולים להתייחס, במידה ולא מועבר אלינו חומר, לאספקט של הפרת חובת הדיווח.
<יוסי קנר: אנחנו פותחים תיקי חקירה בנושא הזה.
<יוסי קנר: זה הדבר שאנחנו יכולים לבצע.
<יוסי קנר: אבל עוד פעם, מדובר על - - - רב מערכתי שצריך לאמץ פה, גם מבחינת הגופים המפקחים על המקומות האלה.
<אורית בקר: אפשר, בכל זאת?
<אורית בקר: עורכת הדין אורית בקר מהמחלקה המשפטית של המשרד לאזרחים ותיקים.
<אורית בקר: לשאלתו של חבר הכנסת איציק שמולי אני רק רוצה להגיד שבימים אלו אנחנו מנסים לקדם, ביחד עם משרד הבריאות, נוהל שיאפשר למשפחות של מאושפזים במוסדות לשהות ליד המיטה.
<אורית בקר: כי מסתבר שזה לא מובן מאליו.
<אורית בקר: ויש הרבה מוסדות שלא מאפשרים לבני המשפחות לשהות ליד המיטות של - - -
חיים כץ: ולהערכתך, כמה שנים ייקח לקדם את הנוהג: - -
<אורית בקר: אנחנו מתחילים - - -
חיים כץ: - - 7, 17 או 27?
<אורית בקר: אנחנו מתחילים לדחוף את העגלה ואת היוזמה - - -
חיים כץ: הבנתי, טוב.
חיים כץ: אז תחליפו קודם כל את הגלגלים.
חיים כץ: תבדקו שבעגלה שאתם דוחפים יש גלגלים, אז היא תידחף ביתר קלות.
<אורית בקר: where there is a wheel there is a way.
חיים כץ: אז קודם כל אני רוצה להודות לחבר הכנסת איציק שמולי ולשר על פעולתם הברוכה להביא את הנושא לפתחנו.
חיים כץ: זה שאני אבוא ואגיד שנעשה, ונעשה ככה ונעשה ככה – נעשה אבל זה פחות מדי.
חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו נפעל.
חיים כץ: שמעתי פה את הדברים של מרכז השלטון המקומי.
חיים כץ: וכשאנחנו באים ומנסים לקדם חקיקה אז השלטון המקומי קופץ ואומר: לא.
חיים כץ: זה עולה לנו.
חיים כץ: אין לנו את הכסף.
<אסתי אשל: בעניין הקשישים - - -
<אסתי אשל: אם תתנו את המשאבים - - -
חיים כץ: בעניין הקשישים, ובעניין הנכים, ובעניין האוטיסטים, שאנחנו מבקשים פטור מארנונה למפעלי שיקום, והם אומרים לנו: לא.
<קריאה: זו באמת בעיה.
חיים כץ: והם אומרים לנו: לא.
חיים כץ: אז בעניין הזה הם אומרים לנו לא, ובעניין הזה - - -
<אסתי אשל: אני מדברת על העבודה הסוציאלית בתוך המחלקות, כוח אדם, כדי לאתר ולטפל, כי באמת צריך.
חיים כץ: גברת, גברת, מאחר ובתוך עמי אני יושב, וועדת העבודה, הרווחה והבריאות דנה בנושאים האלה.
חיים כץ: לצערי, היא צריכה לדון כל יום.
חיים כץ: ויש המון נושאים והמון מקרים, ואני שומע את השלטון המקומי.
<אסתי אשל: איגוד העובדים הסוציאליים.
חיים כץ: ואני שומע את השלטון המקומי.
חיים כץ: כל דבר.
חיים כץ: אם הם היו מורידים את תקציב הטיולים שלהם והערים התאומות, ומקדישים את זה לילדים בסיכון, לזקנים, לזה – ואללה, הייתי מרגיש טוב.
יעקב מרגי: לכיכרות של הבחירות - - -
חיים כץ: הכיכרות, היופי, לפני בחירות, והיו משקיעים את זה באנשים, הייתי מרגיש טוב.
חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות נמשיך לעשות, כמיטב יכולתנו, לעזור לציבור הנזקקים והקשישים, ואנחנו נקבל בברכה הקדמת תקנות ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים, והפעולה שלנו תהיה מהירה, ונודה לכם על כל מה שתעשו, ותביאו לפתחנו בעיות שנוכל לטפל בעניין הזה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, ה-22 ליולי 2014, כ"ד בתמוז התשע"ד, כשהנושאים על סדר היום הם: הצעה לסדר היום (דיון מהיר): הביטוח הלאומי – שירותים מיוחדים לילד נכה, של חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעה לסדר היום (דיון מהיר): הביטוח הלאומי – שירותים מיוחדים לילד נכה, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל שיצטרף בהמשך; והצעה לסדר היום (דיון מהיר): קצבת שירותים מיוחדים לילד נכה, של חבר הכנסת אורי מקלב.
יעקב מרגי: לפני שניכנס, נצלול לתוך הנושא שעל סדר היום, אי אפשר לדלג ולא לחזק את ידי העושים במלאכה במערכה בדרום; את חיילי צה"ל, מפקדי צה"ל; להשתתף בצער המשפחות; לאחל החלמה מהירה לפצועים, ונקווה שלא יהיו לנו עוד בשורות כאלה כפי שחווינו אותן, שמענו אותן בימים האחרונים.
יעקב מרגי: זה המקום גם לציין את עמידתו החזקה של העורף, החוסן הלאומי, החוזק של החברה הישראלית, בצוק העיתים.
יעקב מרגי: אין מה לעשות, צריך להמשיך ולנהל שגרה.
יעקב מרגי: הרי מה שהאויבים שלנו רוצים זה לשבש לנו את חיי השגרה, ואנחנו מתמודדים ועוסקים גם בנושאים של ההתמודדות, של המלחמה היומיומית.
יעקב מרגי: אז הנושא, כפי שאמרתי, על סדר היום הוא קצבת השר"מ לילדים שלא ניתנת.
יעקב מרגי: כי כפי שידוע, קצבת השר"מ ניתנת רק לילדים בגיל 18.
יעקב מרגי: יוצא מכך שילדים נכים עם נכויות קשות לא זוכים לאותה קצבת שר"מ שיכולה לשפר את איכות חייהם, לאפשר למשפחות להמשיך לחיות יחד עם הרצון העז לגדל את הילדים החמודים האלה.
יעקב מרגי: אני מכיר את הרציונל.
יעקב מרגי: אני לא מבין אבל אני יוצא מתוך הנחה שאני מכיר מה הִנְחָה את מי שקבע שקצבת שר"מ תינתן רק לנכים מעל גיל 18, מתוך הנחה, אני חושב, הנחות עבודה שגויות, שאולי היו נכונות בכמה עשורים אחורה.
יעקב מרגי: מצטרף איתנו חבר הכנסת אורי מקלב שהוא גם המציע.
יעקב מרגי: הנחת עבודה בהרבה תחומים של שירותי הרווחה של המוסד לביטוח לאומי, ושאת הפונקציות האלה צריכים למלא ההורים, אבל הם שוכחים שההורים צריכים גם להיות הורים לאחים האחרים, לבנים, לבנות; לשמש כהורים, כבני זוג, כבני משפחה; כעובדים, במקרה שהם יכולים להרשות לעצמם לצאת לעבודה; וגם אנחנו, גם לגבי הנחת העבודה שכביכול יש היום מעונות, גנים, מוסדות שיקומיים, שהילד הנכה שוהה בהם.
יעקב מרגי: כולנו יודעים את המציאות: יש חופשות; יש את השעות שהמעון נסגר או המוסד הטיפולי, השיקומי נסגר – ואז מה?
יעקב מרגי: ואנחנו יודעים שילדים, מטבע הדברים, הילדים האלה זקוקים ליותר ימי טיפול רפואי, יותר ימים לביקור רופא.
יעקב מרגי: ואז מה קורה בימים האלה?
יעקב מרגי: ומה קורה בחופשות, בשבתות ובחגים?
יעקב מרגי: זו זעקה שנשמעת שנים רבות בכנסת.
יעקב מרגי: לצערי הרב, לא הצלחנו לטפל בה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע את חברי הכנסת המציעים לפי הסדר, ולאחר מכם אנחנו נפתח דיון.
יעקב מרגי: אני מבין שהדיון הוא פה חשוב, אני רואה את הנוכחות.
יעקב מרגי: אני רואה גם את ההורים שהביאו, באו עם הילדים.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן אפשרות לדבר.
יעקב מרגי: להשתדל שזה יהיה אחד מקשיב לשני.
יעקב מרגי: לא לקפוץ כדי שנוכל למצות.
יעקב מרגי: וננסה, אני מקווה שנוכל להיות אנשים בשורה למרות שאנשי משרד האוצר הודיעו לנו שהם לא יוכלו להגיע היום כי רוב, רוב הרפרנטים מגויסים בצו שמונה, כי זה חוזר על עצמו בכמה ועדות.
יעקב מרגי: אבל יש לנו אמירה, ונראה בהמשך מה יעלה הדיון.
יעקב מרגי: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.
דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, ראשית אני רוצה להצטרף לדברי היושב ראש ולברך את חיילינו העומדים בשעות האלה מול אותם אויבים שמנסים לפגוע בנו.
דוד אזולאי: השם לא יצליח בדרכם.
דוד אזולאי: ואין לנו מכאן אלא לשגר ברכה לחיילינו שעושים מלאכה למען שנוכל לחיות במדינתנו הקטנה.
דוד אזולאי: אני רוצה גם לאחל ברכת רפואה שלמה לחולים ולכל תושבי הדרום שמחזיקים בימים אלה את העורף ונותנים את מלוא הגיבוי לחיילי ישראל העומדים על משמרתם.
דוד אזולאי: ולכם ההורים שהצטרפו לדיון הזה.
דוד אזולאי: אני חושב שחלק גדול מההורים אני מכיר מדיונים קודמים.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לכם: יישר כוח, כל הכבוד שעזבתם הכול, באתם לפה כדי להשתתף בדיון הזה.
דוד אזולאי: ואני יודע שזה דיון לא קל, אני יודע שגם משימה לא קלה לעלות לירושלים עם הילדים, אבל אני רוצה לקוות שאחרי הדיון הזה יקרה מה שקרה בדיון הקודם, בוועדה המיוחדת לפניות הציבור, למי שזוכר, שאז שר הרווחה והשירותים החברתיים הקודם, מר משה כחלון, אחרי הדיון הזה הייתה נכונות והגדילו את קצבת השר"מ כמדומני ב-500 או 600 שקל.
<אבנר עורקבי: קצבת נכות לילד.
יעקב מרגי: לא השר"מ.
דוד אזולאי: סליחה?
<אבנר עורקבי: קצבת נכה - - -
יעקב מרגי: קצבת ילד נכה.
<קריאה: - - - לפני שנתיים.
יעקב מרגי: התיקון שלך נשמע, וזה לא רשות לפתוח את הדיון.
אורי מקלב: אנחנו אבל קוראים לזה.
אורי מקלב: אתה יודע שאנחנו בסלנג: שר"מ, שר"מ לילדים.
דוד אזולאי: אבל מבחינתנו זה היה מיועד לצורך הנושא הזה.
דוד אזולאי: בוא נגיד, היה לב פתוח אחרי הדיון הזה, ואני שמח.
דוד אזולאי: ואני רוצה להתפלל ולקוות שגם מהדיון הזה תצא תוצאה.
דוד אזולאי: ואני כבר אומר בפתיחת דבריי למען הגילוי הנאות: הנושא הזה עלה בוועדה המיוחדת לפניות הציבור מספר פעמים, גם על ידי חברי, חבר הכנסת אורי מקלב; גם ידידתי, יושבת הראש הנוכחית, חברת הכנסת עדי קול; וגם על ידי עבדכם הנאמן – מספר פעמים.
דוד אזולאי: יתירה מכך, לא הסתפקנו בדיבורים והחלטתי ללכת למעשים.
דוד אזולאי: תסלחו לי שאני, איך אומרים, קצת משתף אתכם, מפני שאנחנו נמצאים בדיון משודר; כדי שהצופים בבית גם ידעו על מה אנחנו דנים.
דוד אזולאי: אני גם הגשתי הצעת חוק, יחד עם חבריי; גם היושב ראש, חבר הכנסת יעקב מרגי, שותף להצעת החוק, והעלינו את הצעת החוק הזאת במליאה.
דוד אזולאי: ועדת השרים לענייני חקיקה התנגדה להצעת החוק הזאת, ואני ביקשתי.
דוד אזולאי: ואז פנה אליי שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר מאיר כהן, וביקש: בוא לא נקיים הצבעה, בוא נדחה את הדיון למועד אחר.
דוד אזולאי: ואמרתי לו: אדוני השר, אני מקבל ובלבד שנגיע לפתרונות.
דוד אזולאי: אני חייב גם לציין למען הגילוי הנאות: קיימתי פגישה עם השר, יחד עם הצוות שלו, יחד עם עוד חברי כנסת מהסיעה שלו: עדי קול וקארין אלהרר - - -
יעקב מרגי: שנמצאת איתנו, כאן, והצטרפה אלינו.
דוד אזולאי: סליחה, לא ראיתי את חברת הכנסת קארין אלהרר.
דוד אזולאי: ישבו איתנו גם חברת הכנסת קארין אלהרר וגם חברת הכנסת עדי קול.
אורי מקלב: עוד לפני שהיא הייתה חברת כנסת היא כבר - - -
דוד אזולאי: לא, לא, אני אומר, היא טיפלה לפני כן, אבל במסגרת תפקידה כחברת כנסת - -
אורי מקלב: נכון, נכון, נכון.
דוד אזולאי: - - השתתפה בדיון הזה, וישבנו עם שר הרווחה והשירותים החברתיים, ודיברנו, והראנו, ועם הצוות המקצועי של השר.
דוד אזולאי: השר גילה נכונות, ואפילו הבנתי שאוטוטו אנחנו לא נצטרך את החקיקה הזאת.
דוד אזולאי: ולהגיד לכם את האמת, אני בקשר עם השר, ואני יודע שיש לשר רצון עז לפתור את הבעיה הזאת.
דוד אזולאי: אבל לצערי הרב, משום מה העסק תקוע.
דוד אזולאי: ואני רוצה רק להביא לידיעת האנשים: לא מדובר פה בסכומי עתק, אדוני היושב ראש.
דוד אזולאי: מדובר בסך הכול על כ-5,000 ילדים, שהם עונים על הקריטריון הזה.
דוד אזולאי: ומדובר על סדר גודל של פחות מ-70 מיליון שקל.
דוד אזולאי: כלומר, לא בשמיים היא.
דוד אזולאי: הדבר הזה ניתן לפתרון.
דוד אזולאי: ועל מה אנחנו מדברים?
דוד אזולאי: על ילדים עד גיל 18.
דוד אזולאי: כי מה שקורה, ברגע שהוא עבר את גיל 18, הם מקבלים את הקצבה הזו.
דוד אזולאי: ילד עד גיל 18 לא מקבל.
דוד אזולאי: אתם יודעים למה?
דוד אזולאי: מפני שההורים האלה, הורים שמוסרים את עצמם, עושים עבודת קודש במסירות נפש.
דוד אזולאי: יכלו לעשות לעצמם חיים קלים: לקחת את הילד הזה למוסד, לשים אותו באותו מוסד ופתרו לעצמם את כל הבעיה, וזה היה עולה למדינה סדר גודל של 17 אלף שקל לחודש.
דוד אזולאי: באים ההורים לפה ומה מבקשים?
דוד אזולאי: לא 17 אלף שקל, הם לא רוצים 17 אלף שקל.
דוד אזולאי: שהמדינה תחסוך, שהמדינה תרוויח.
דוד אזולאי: מדובר על סדר גודל של 5,000 שקל, כולל הקצבה שמקבלים היום.
דוד אזולאי: זה אומר במילים פשוטות: תוספת של כ-1,100 שקל, 1,200 שקל - - -
<יצחק הנאו: לא.
<יצחק הנאו: קצבת שר"מ מעל גיל 18 היא 5,000 שקל חוץ מהנכות.
דוד אזולאי: לא, אני מדבר כרגע על הילדים עד גיל 18, להשוות את הקצבה שלהם לאותם אנשים שהם מעל לגיל 18.
<יצחק הנאו: זאת אומרת - - -
יעקב מרגי: שנייה, בואו, אנחנו נשמע את - - - לתוך הדיון.
דוד אזולאי: אתה יודע מה, יכול להיות.
דוד אזולאי: תראה, אני לא בקי בפרטים.
דוד אזולאי: הרעיון הוא להשוות.
<וילמה מאור: - - - ופה תוספת של עוד 5,000 שקל.
דוד אזולאי: אז אני אומר: תראה, הרעיון הוא להשוות בין הילדים עד גיל 18 לבין הילדים שמעל גיל 18.
דוד אזולאי: זה הרעיון.
דוד אזולאי: וביקשנו, יש הצעת חוק בעניין הזה, ביקשנו לקדם אותה.
דוד אזולאי: אני רוצה להעלות אותה ביום רביעי הקרוב.
דוד אזולאי: אני מקווה שלא נצטרך להעלות אותה.
דוד אזולאי: למרות שאני כבר אומר:
דוד אזולאי: אני יודע מראש שיכול להיות שלא יאשרו את זה.
דוד אזולאי: אבל אין ברירה, צריך לעשות מעשה.
דוד אזולאי: יחד עם זה, לסיכום הדברים אני רוצה להגיד: רבותיי, אני יכול להעיד על עצמי.
דוד אזולאי: אינני רוצה קרדיט.
דוד אזולאי: אני לא מחפש לעצמי כותרות.
דוד אזולאי: אני רוצה פתרון לבעיה.
דוד אזולאי: מי שרוצה שייקח את הקרדיט, שיגיד שהוא הביא את זה.
דוד אזולאי: אני זועק את זעקתם של ההורים האלה שנמצאים פה ומייצגים עוד הורים רבים שלא יכלו להגיע לפה.
דוד אזולאי: אנחנו זועקים את זעקתם של אותם הורים לילדים שעושים במסירות נפש להחזיק את הילדים בבית, לוותר על כל החיים השגרתיים בחיי היומיום, ובלבד לטפל באותם ילדים.
דוד אזולאי: שלא לדבר על ימי חירום, שהמלאכה עוד יותר קשה: לרוץ עם ילד כזה לממ"ד; לא לחדר המדרגות, למטה – לממ"ד; לרוץ כמה פעמים ביום.
דוד אזולאי: אני מאחל את זה לשונאי ישראל, ושרק הם יחושו.
דוד אזולאי: יצא לי לחוות את החוויה הזאת עם משפחה כזאת.
דוד אזולאי: אני יודע כמה זה קשה.
דוד אזולאי: לכן, אדוני היושב ראש, לסיכומם של דברים: אני מבקש שנצא מכאן עם החלטה.
דוד אזולאי: אני רוצה רק, ברשותך, עוד דבר אחד לסיום: יש כאן מכתב מהגברת לימור לוריא, מנהלת אגף גמלאות נכות, שאומרת - - -
יעקב מרגי: היא פה, היא תדבר.
דוד אזולאי: היא פה.
דוד אזולאי: אז היא כתבה את הדברים.
דוד אזולאי: יש פה, אני יכול לצטט מהפרוטוקול של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, מה שאומר מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, שהוא כל כך; אני מצטט: "אני אמרתי שהדרישה הזאת היא דרישה ראויה.
דוד אזולאי: הדבר השלישי שאמרתי היה - - - שקובעים סדרי עדיפויות, והוא מוכן שסדרי העדיפויות הללו יהיו של הילדים האלה".
דוד אזולאי: ולסיכום, אני מאוד מקווה שגם הדברים של המנכ"ל – יש פה הסכמה, זה המעניין.
דוד אזולאי: יש פה הסכמה של המוסד לביטוח לאומי, יש פה הסכמה של המנכ"ל, יש פה הסכמה של שר הרווחה והשירותים החברתיים.
דוד אזולאי: יש פה הסכמה אבל אני לא יודע מה קורה, למה זה לא מתקדם, למה זה תקוע.
דוד אזולאי: מדינת ישראל יכולה להוציא מיליארדים, מיליארדים, ואנחנו יודעים את זה.
דוד אזולאי: והנה פה מדובר על 70 מיליון שקל, ואנחנו תקועים.
<אריה זרקה: - - -
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, תהיה לך אפשרות לדבר.
<אריה זרקה: מדובר בחברי הכנסת, לא מדובר פה בהצעת החוק שאתה מעלה כרגע.
<אריה זרקה: מדובר באנשים עצמם, שירימו את היד כדי שהחוק הזה יעבור.
<אריה זרקה: את עיקר הסבל עוברים פה האנשים האלה, לצערנו הרב, עד שהדבר הזה.
<אריה זרקה: ואני יודע מקרוב איך אתה פועל למענם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב, מהמציעים.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, מכובדיי, חבריי חברי הכנסת, הורים שבאמת אני מתנצל בפניכם התנצלות שאתם צריכים לבוא שוב ושוב.
אורי מקלב: חלקכם אני מכיר כבר כמה וכמה שנים.
אורי מקלב: נמצא כאן גם מר אבנר עורקבי שמלווה את הנושא הזה הרבה שנים, והוא אחד מהיוזמים של החוק שכבר עבר כמה גלגולים.
אורי מקלב: אני לא יודע אם יש הרבה חוקים שכל כך הרבה חברי כנסת חתמו על חוק אחד.
אורי מקלב: אני חושב שגם בימים האלה, הקשים שלנו, היום, שאנחנו כמובן שולחים גם תנחומים וגם איחולי החלמה מהירה – זה דיון שהוא חשוב לעשות אותו גם בימים האלה, ושהוא מרבה סנגוריה על עם ישראל.
אורי מקלב: עם ישראל ומדינת ישראל צריכים זכויות.
אורי מקלב: אני מרגיש שטיפול בנושאים שלכם זה זכויות לעם ישראל, ולכן יש באמת אפילו ערך מוסף דווקא בדיון בימים האלה בנושאים.
אורי מקלב: הקירות של החדר הזה וודאי של הבניין הזה ספגו כבר מכם הרבה-הרבה הבעת כאב, גם כן מצוקות גדולות מאוד שאתם כאן הבאתם לפה, גם ברגש, בדמעות, ולצערי גם הרבה אכזבות בנושא הזה שאנחנו מדברים על תוספת של שר"מ לילדים, כך אני קורא לזה.
אורי מקלב: אני לא חושב שבשפה המקצועית, גם ככה קראנו לזה גם בעבר – תוספת שירותים מיוחדים עבור ילדים או עבור הורים לילדים נכים.
אורי מקלב: עכשיו, אדוני היושב ראש, אין ספק ואין חולק על כך שההורים או שאנחנו לא מבקשים לא אקסטרות ולא פינוקים.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על דבר הכי בסיסי שצריכים, כשהורים צריכים עבור החזקת הילדים שלהם, עבור המשך הטיפול בילדים שלהם, בוודאי כפי שאמר חבר הכנסת דוד אזולאי שהאלטרנטיבה שהמדינה מחויבת לה על פי חוק, זה מוסדות שעוד יעלו למדינה הרבה-הרבה יותר יקר.
אורי מקלב: ההורים האלה מסרו את כל מה שהם יכולים: את הפרטיות שלהם, את הקריירה שלהם - - -; אפשר להגיד, את המצב הפיזי שלהם.
אורי מקלב: הרי לא צריך לחזור איך הורים, כמה ההורים סובלים סבל, עוברים ניתוחים ועוברים כאלה דברים רק בעקבות המאמץ וההשקעה שהם עושים בילד.
אורי מקלב: אבל אנחנו חושבים שיש עוד דבר, אדוני היושב ראש: גם יש כאן חוץ מאשר פגיעה פיזית, ונפשית, וכלכלית וחברתית שההורים האלה עוברים, יש כאן גם פגיעה בקן המשפחתי.
אורי מקלב: המשפחות האלה עוברות, אם לא כולן אבל ודאי כמעט כולן, פגיעה בקן המשפחתי.
אורי מקלב: חלקם, לצערנו – אני אומר את זה בכאב גדול מאוד – הפכו להורים, כמעט משפחות חד הוריות בעקבות לידה או בעקבות הטיפולים, הקשיים שהם עוברים, ואיך שלא יהיה.
אורי מקלב: ואם לא ממש ככה, אז פגיעה בשלום הבית.
אורי מקלב: ואנחנו יודעים דבר אחד, שהנושא של שר"מ לילדים או התוספת התקציבית של התקציב הזה, של הקצבה הזאת, תשנה שינוי מהותי בכל ההליכות שלהם, תהפוך מחושך לאור, מאפילה לאורה, האנשים האלה יוכלו להמשיך לתפקד, ייתן להם קצת-קצת עוד מענה שיוכלו לתפקד כהורים, כזוג נורמלי, כהורים נורמליים - - - לתת לילדים הרבה-הרבה יותר, וזה מה שהם רוצים, ולזה הם מקריבים עכשיו - - - אני לא - - - בגלל שאת הדברים האלה שמענו, ראינו, ספגנו את זה בתוכנו, ספגנו בתוכנו.
אורי מקלב: אבל אני לא חושב שקיימים במדינה שום נושא ושום מצוקה שהיא יותר גדולה מהמצוקה הזאת.
אורי מקלב: יש מצוקות, ויש בעיות, ויש קשיים, אבל אני לא חושב שמישהו יכול לבוא ולהגיד לי: תשמע, יש במדינה היום על הפרק קושי, לא משנה באיזה נושא, יותר גדול מהקושי הזה.
אורי מקלב: זה נמצא בראש הסקלה, והפתרונות הם לא היקרים ביותר.
אורי מקלב: אולי הפתרון הזול ביותר מכל המצוקות, והבעיות והנושאים, הקשיים האחרים שיש לנו.
אורי מקלב: המצוקה הכי גדולה.
אורי מקלב: ואנחנו מרגישים, ולצערי, על אף הנכונות, כפי שהיטיב לבטא את זה חבר הכנסת דוד אזולאי, יש נכונות של השר: היה פה, השתתף פה, ראוי לציון.
אורי מקלב: גם מסביב יש שינוי בגישה.
אורי מקלב: אבל עדיין אני מרגיש שאנחנו מתאכזרים להורים האלה, אנחנו מתעמרים בהם.
אורי מקלב: בסופו של דבר, אם הם היום נמצאים בחודש יולי 2014 באותו מצב, איפה שהם היו לפני שש שנים ולפני שבע שנים כשהתחיל המאבק בעניין הזה, זה אומר שזה נקודות רעות לנו.
אורי מקלב: זה קטרוג עבורנו.
אורי מקלב: אני חושב שלא בכדי הוועדה הזאת משודרת.
אורי מקלב: יש כאן, בוועדות, בעת הזה, דנים כאן בנושאים של מיליארדים.
אורי מקלב: הציבור יודע, גם מי שלא נמצא בדבר כזה, שזה נושאים שמעניינים את הציבור, איך אנחנו פותרים את המצוקה שלהם.
אורי מקלב: איך סוף כל סוף הם יגיעו באמת לפתרון הבעיה.
אורי מקלב: אין לנו זכות קיום כחברה, כמדינה, כשעדיין הבעיה הזאת נמצאת לפתחם, לפתחנו, במצב שההורים צריכים להתמודד עם הילדים האלה.
יעקב מרגי: אני רק רוצה לעדכן: יש אורחים רבים, בוודאי לכל אחד יש מה לומר.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן לשלוש משפחות, שלוש משפחות, ככה שיביעו, ייתנו לנו את זווית הראייה.
יעקב מרגי: אמנם חברי הכנסת היטיבו, ותיארו והרחיבו, לא דומה למי שחי את זה ביומיום, וטרח והגיע לכאן.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן לשמוע אתכם.
יעקב מרגי: אני רק רוצה, לפני שאני אעביר את רשות הדיבור, ולאחר מכן כמובן נשמע את המוסד לביטוח לאומי, בדיון שהיה בוועדה המיוחדת לפניות הציבור בעשרה לדצמבר 2013, אומר המנכ"ל של המוסד לביטוח לאומי, פרופסור שלמה מור יוסף, ככה הוא אומר: אני אומר קודם כל שבצד הרעיוני זאת נראית תביעה שיש לה מקום.
יעקב מרגי: והוא בהמשך ממשיך: בצד הכלכלי זה הכימות שלה.
יעקב מרגי: ועכשיו אנחנו חוזרים למערכות שתפקידן לקבוע סדרי עדיפויות במדינה הזו.
יעקב מרגי: אנחנו שומעים את הטענה הזו של סדרי עדיפויות בדרך כלל ממשרדי הממשלה, משרד האוצר בפרט, יותר, אבל פה אנחנו מדברים על קיום יומיומי, על איכות החיים של הילדים.
יעקב מרגי: תסלחו לי ההורים, קודם כל איכות החיים של הילדים, וגם אחר כך אנחנו, פועל יוצא, נאפשר להורים לקיים חיים תקינים, חיי משפחה, חיי עבודה.
יעקב מרגי: להתפתח כמשפחה.
יעקב מרגי: וגם בצד הכלכלי, כששולחים אותנו לעבר הנימוק הנדוש הזה של סדרי עדיפויות, גם בצד הכלכלי לא - - - שהמשפחות האלה היו מעדיפות מוסד.
יעקב מרגי: במה הם חטאו?
יעקב מרגי: בזה שהם רוצים לגדל את הילד, להעניק לו את החום הכי טוב, את הטיפול הכי טוב.
יעקב מרגי: אנחנו מענישים אותם פעמיים?
יעקב מרגי: אני אתחיל.
יעקב מרגי: התחלת והיה לך מה לומר.
יעקב מרגי: בבקשה, תזדהה ותאמר.
<אריה זרקה: כן.
<אריה זרקה: שמי אריה.
<אריה זרקה: אני, לצערי, הייתי הורה לילדה נכה.
<אריה זרקה: לא הספיקה להגיע לגיל 18, והיא נפטרה לפני כשנה וחצי.
<אריה זרקה: במלחמה עם הגברת דפנה אזרזר, שייאמר לזכותה שיומיום ולילה לילה מובילה את זה, ואני ממשיך יחד עם הבן – הבן פה, נמצא לידי – כדי לומר לכם שבאמת הילדה שלי הייתה במצב מאוד-מאוד קשה.
<אריה זרקה: מצב נוירולוגי שעד כדי כך שמשרד החינוך אפילו אמר: אין מקום לילדה הזאת.
<אריה זרקה: זאת אומרת, אין אפשרות לשים אותה במסגרת חינוכית.
<אריה זרקה: ואז אנחנו התחלנו להתמודד איתה בתוך הבית וראינו את הלוגיסטיקה.
<אריה זרקה: מה שנקרא: בית חולים פרטי בתוך בית.
<אריה זרקה: ואני מכיר אחד לאחד את הילדים האלה, ואני יודע ומודע למה שיש פה.
<אריה זרקה: אבל חבר'ה, המשוואה היא פשוטה, פשוטה: ילד כזה במוסד – 17 אלף שקל.
<אריה זרקה: איפה העיניים של המדינה?
<אריה זרקה: אני לא מאמין שחברי כנסת שרואים את הדברים האלה, שרואים את המשוואה הפשוטה הזאת, שמבקשים פה 5,000 שקל במקום 17 אלף שקל; יכול כל הורה והורה, וגם אנחנו בזמננו, לקחת את הילדה הזאת מאז שהיא נולדה או לקחת את הילד ולשים אותם במוסד: באלי"ן, בכל מיני מקומות אחרים.
<אריה זרקה: כמה היינו משלמים?
<אריה זרקה: 17 אלף שקל, המדינה.
<אריה זרקה: אומרים לכם: ריבונו של עולם, אנחנו נותנים את הכול, אנחנו מגדלים אותה או את הילד בתוך הבית, מעניקים לו את מה שלא מעניקים לו במוסד – תסכימו איתי.
<אריה זרקה: מעניקים לו הרבה יותר.
<אריה זרקה: אנחנו מעריכים לו את החיים הרבה יותר.
<אריה זרקה: אז מה באה המדינה ואומרת?
<אריה זרקה: תסתדרו עם 2,300 או 3,000 שקל.
<אריה זרקה: תיקחו פיליפינית, תיקחו מה שצריך, ותגדלו את הילד או את הילדה הזאת.
<אריה זרקה: ריבונו של עולם, איפה, איפה העיניים של כולנו?
יעקב מרגי: יש איתנו, נמצא איתנו ילד חמוד.
יעקב מרגי: לירן רוצה לדבר.
יעקב מרגי: אז בבקשה, לירן, תאמר מה יש לך לומר לנו.
<לירן סעדון: אני, נראה לי, זה לא מקובל שההורים ישלמו כסף על העובד של הילד הנכה עד גיל 21, ואז בגיל 21 זה יתחיל, יתחילו לשלם כסף.
<לירן סעדון: לדעתי, צריך כבר מגיל, מאז שהוא מגיע צריך לשלם, הממשלה צריכה לשלם כסף לזה.
יעקב מרגי: תודה, לירן.
אורי מקלב: בן כמה אתה, לירן?
<לירן סעדון: אני בן 15.
יעקב מרגי: אני חושב שאמרת דברים חשובים, והם נשמעו ונשמע בהמשך.
יעקב מרגי: עוד משפחה, מהאמצע ככה?
יעקב מרגי: בבקשה, רצית, ביקשת מההתחלה.
<גילי בן משה: קודם כל, שמי גיל.
<גילי בן משה: אני אבא של לביא ובעלה של יוליה.
<גילי בן משה: יש לי עוד שני ילדים בריאים.
<גילי בן משה: לביא חולה במחלה גנטית נדירה שנקראת קאנאוון.
<גילי בן משה: ואני קודם כל מרגיש צורך ברמה האישית להודות למכובדיי שנמצאים כאן, היום, מסיבה מאוד-מאוד מיוחדת, כי בשבילי זאת הפעם הראשונה שאני נמצא פה.
<גילי בן משה: אשתי נמצאת פה בכל ועדה וועדה.
<גילי בן משה: בשבילי להגיע לפה זה לא רק מאמץ לוגיסטי, זה בשבילי לשים את הפצע המדמם שלי כאן, פתוח על פני החדר, וכואב לי שאנשים שאמורים לקבל החלטה בעניינים האלה לא מוצאים לנכון לפחות להוקיר את המאמץ שלי ושל אנשים אחרים שמגיעים לפה ברמה האנושית של בן אדם לחברו רק כדי להקשיב לפני שמרימים את היד ומקבלים החלטה.
<גילי בן משה: הנוכחות שלכם פה, בגלל זה אני מודה לכם, היא בשבילי עוזרת לי לא להרגיש שאני מתבזה בזה שאני מגיע לפה ופותח את מה שיש לי להגיד.