GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיא שמחי: זה לא רק החברה, זה לא רק העסקים, זה לא רק המדינה.
<גיא שמחי: אנחנו צוות, אנחנו אמורים לעבוד ביחד.
<גיא שמחי: אז אני אשמח, אדוני, כב' היושב-ראש, אם ארגון מגדלור שנותן שירותים לקהילה שלנו בתחום של השמה בתעסוקה והוא עושה את זה בצורה מקצועית וראויה להערכה וכמובן אנחנו עובדים רק שנתיים.
יעקב מרגי: נתונים יש להם?
<גיא שמחי: הם יגידו.
יעקב מרגי: כי אם לא – יש לנו כאן את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
<עודד בשן: אני הסמנכ"ל של מגדלור יעדים לצפון.
<עודד בשן: אני חושב שנושא נתונים, אנחנו מכירים, אבל יש פה את נציגי האגף לקידום מקצועי בביטוח הלאומי, שהם יכולים בטח לשתף.
<עודד בשן: אגף השיקום, מקצועי, בביטוח לאומי.
יעקב מרגי: אל תעביר רשות דיבור.
יעקב מרגי: השאלה אם יש לך נתונים.
<עודד בשן: אנחנו, ממה שאנחנו מכירים, מתוך, יש במדינת ישראל 24,000 שהם בעלי תעודת עיוור, מתוך זה 27% הם בגיל העבודה.
יעקב מרגי: וכמה מועסקים מתוכם?
<עודד בשן: בנוסף, הנתון הוא מתוך 15,000 מקבלי קצבת נכות.
<עודד בשן: 30% ומעלה הם בביטוח לאומי.
<עודד בשן: רק 13.8% מועסקים היום, בשוק העבודה הפתוח בחוץ.
<עודד בשן: אני חושב שיכולים להתייחס, אני אשמח להראות כאן דוגמאות, מספר חסמים שגיא דיבר עליהם, בכדי להבין מה אנחנו צריכים לעשות כדי להגדיל את המספר הזה בצורה מאוד משמעותית.
<עודד בשן: יש פה שני דברים שאנחנו צריכים להסתכל.
<עודד בשן: האחד זה תמיכות ואני חושב שיש תמיכות, איזה תמיכות ניתנות לאדם, למישהו שהוא בהכשרה שלו לקראת אקדמיה, על-מנת לרכוש מקצוע ואחרי זה ללכת לעבודה.
<עודד בשן: הוא אדם שהיה רגיל כל החיים לעבוד בתחום מסוים ובגיל 55 או בגיל 40 חלה החמרה במצב הראייה והיו צריכים לתת לו בעצם הכשרה מחדש, כדי שיוכל להשתלב בשוק העבודה.
<עודד בשן: זה דבר אחד ואת זה נותנים דרך מימון של האגף לשיקום מקצועי של ביטוח לאומי ודרך השירות לעיוור.
<עודד בשן: הנושא השני, ונושא של איזה, מה אנחנו יודעים לתת למעסיקים.
<עודד בשן: שגם אם עבדנו הרבה, ואני אשמח אחרי זה שמרלן, שהיא מקבלת שירות שלנו פה, תשתף ככה מהחוויה שלה, עובדים הרבה, ממומן על-ידי המדינה, על-מנת להכשיר אנשים ושיהיה להם את היכולות הטכנולוגיות המתאימות ואנחנו נמצאים בעידן של מערכות מידע ועידן הטכנולוגיה, אנחנו נמצאים בעידן הטכנולוגיה, גם אם המדינה הכשירה ובעזרת ארגונים נתנה לאדם ידע מאוד מקצועי בנושא מחשב, בסוף הוא מגיע למקום העבודה שלו וסביבת העבודה שלו, מערכת המידע שלו היא לא מונגשת, אז מהרגע הזה עבדנו הרבה עם האדם, יצרנו לו ציפייה, אבל אין אפשרות לשלב אותו.
<עודד בשן: דוגמה נוספת – דיברו על הנושא של המטה לשילוב אנשים ועל המימון ודיברו על אחריות של המגזר הציבורי.
<עודד בשן: אנחנו מכירים מקרים, במשרד הביטחון, בהם רצינו לעשות השמה של אנשים לקויי ראייה ומשרד הביטחון לא מצא את התקציב להנגשת עמדת עבודה ממוחשבת.
<עודד בשן: זה אומר, כל הנושא שאומרים שהאחריות על המגזר הציבורי היא באחריותו והמטה אמור לממן את המגזר הפרטי, זה משהו שהוא לא קורה בפועל ונופלות בגלל זה השמות.
<עודד בשן: אני אשמח להעביר את רשות הדיבור, קודם כל, יש לנו נציגים, קודם כל, שירה.
<עודד בשן: שירה היא מקבלת שירות והיא תספר אחרי זה על עצמה והיא עובדת היום בעיריית חיפה, שהיא תספר על האתגרים שהיא חווה ואחרי זה יש לנו פה נציגים של מעסיקים, את בנק הפועלים.
יעקב מרגי: לפני שאתה מעביר רשות דיבור ואני מודה לך שאתה עוזר לי, אני הייתי רוצה שתסיים את מה שיש לך לומר, אני כבר אבחר את מי שירצה לדבר.
יעקב מרגי: לטובת הדיון.
יעקב מרגי: אתה סיימת?
יעקב מרגי: חברי הכנסת, חבר הכנסת גילאון, רצית לדבר.
אילן גילאון: אנחנו מקיימים פעם בשנה איזה יום כזה, יום העיוור, יום הנכה, ואני אומר לעצמי – אנחנו אומרים חג שמח אחד לשני ומאוד שמחים.
אילן גילאון: הלוואי ויום אחד נקיים פה כנס של יום הבנקאי הבינלאומי, כי אז הייתי אומר, זה משנה את סדר העדיפויות.
אילן גילאון: בכלל, אנחנו צריכים קצת, בזמן האחרון ואתה אמרת את זה באמת באופן מדויק וגם גיא התייחס לכך.
אילן גילאון: בטכנולוגיה הנוכחית, 80% מהאנשים יכולים לבצע 80% מן העבודות.
אילן גילאון: אנחנו איננו עוסקים בהעסקת עיוורים.
אילן גילאון: לי יש הפרעות קשב וריכוז, גם אני לא רואה טוב בכמה מהאיברים שלי.
אילן גילאון: כלומר, ברגליים אני לא רואה טוב, במקומות אחרים, כן.
אילן גילאון: כמו שכאן, אנשים הולכים פחות טוב בעיניים שלהם.
אילן גילאון: ולכן, בהחלט אני מבקש הקשבה, כי זה פשוט מוציא אותי מהריכוז.
אילן גילאון: אני אומר – המינוח הזה, העסקת עיוורים, הוא מינוח פאסה.
אילן גילאון: סך-הכל, אנחנו מדברים על אנשים, אין ברצף החברתי שלנו אנשים בלתי מוגבלים.
אילן גילאון: יש או מוגבלים או נשאי מוגבלות או יהיו מוגבלים בזקנתם או מוגבלים לזמן מסוים.
אילן גילאון: חלקם רואים לא טוב, חלקם לא רואים בכלל, חלקם לא הולכים, חלקם יש להם בעיות אחרות.
אילן גילאון: האחריות החברתית היא בסופו של דבר, לתת לכל אחד את האפשרות להגיע לאן שהוא רוצה להגיע, זאת אומרת, למצות את עיקר תכלית חייו בצורה מכובדת ועצמאית.
אילן גילאון: זה כל האחריות החברתית.
אילן גילאון: לכן נגישות זה הכל.
אילן גילאון: נגישות אומרת את הכל.
אילן גילאון: אם פעם התפישה היתה שאנחנו מנגישים את האדם, מתאימים את האדם לחברה, עכשיו התפישה השתנתה.
אילן גילאון: אנחנו מתאימים את החברה לאדם, כל הדברים האלה קורים בזכות ולא בחסד.
אילן גילאון: והסיבה שאיציק שמולי ועוד קבוצת חברים ואני בתוכם, מצאנו לנכון לתקן את החוק הקודם שהיה, שדיבר על ייצוג הולם, זה משום, אדוני היושב-ראש, שלא הצלחנו לחוקק את החוק הכי חשוב בעולם וזה החוק שאנשים יהיו בני-אדם.
אילן גילאון: אנחנו לא מצליחים לחוקק את זה.
אילן גילאון: כי זה היה הרי המובן מאליו, לאפשר לכל אחד להגיע בצורה מכובדת.
אילן גילאון: ולכן, מכשיר ההנגשה מספר אחד הוא קודם כל האדם עצמו.
אילן גילאון: הדעות הקדומות שלו.
אילן גילאון: אנחנו איננו מעסיקים עיוורים.
אילן גילאון: נושא המפעל המוגן הוא פאסה.
אילן גילאון: הוא לא נכון.
אילן גילאון: אנשים יכולים להשתלב בעבודות אחרות.
אילן גילאון: אנחנו מנסים לקיים כל מיני "קניפלים" כאלה, שהם בסופו של דבר מסיגים אותנו אחורנית וזה מה שלא נכון.
אילן גילאון: בתחום הפרטי צריך לתת incentive בעידוד.
אילן גילאון: מי שמעסיק מעל מספר מסוים של אנשים מוגבלים ובתוכם אנשים עיוורים, צריך לקבל הכרה כאזור פיתוח א'.
אילן גילאון: זה דבר אחד ובוודאי את העזרה להנגשה שלו.
אילן גילאון: במגזר הציבורי, לצערנו, אנחנו חייבים לחוקק חוק, מה שהיה מובן מאליו.
אילן גילאון: זה לא, אנשים לא צריכים להיות טלפוניסטים, הם יכולים לעשות, שוב, 80% מן העבודות, יכולות להתבצע על-ידי 80% מהאנשים.
יעקב מרגי: איפה עומד החוק הזה היום?
אילן גילאון: החוק הזה נמצא בקריאה טרומית עכשיו, החוק של הציבורי.
אילן גילאון: יש גם חוק לגבי המקומות הפרטיים.
אילן גילאון: זה כבר יותר.
יעקב מרגי: נתחיל מהציבורי.
אילן גילאון: אבל אני רוצה, שוב, הכי קל לי להגיד – החוק.
אילן גילאון: אבל אני מסייג את עצמי.
אילן גילאון: החוק הוא ברירת מחדל לחברה שלא מבינה את הפלורליזם בתוכה.
אילן גילאון: שלא מבינה את האוניברסאליות של העניין הזה.
אילן גילאון: זה לא עשייה טובה, אף אחד לא מבטח אתה שני מתוך זה שהוא אלטרואיסט, אני לא מאמין באלטרואיזם.
אילן גילאון: נגיד, אם הייתי צריך להאמין, הייתי מאמין באלטרואגואיזם, בסדר?
אילן גילאון: זאת אומרת, שאנחנו צריכים לדאוג לעצמנו, כל אחד, כי זה ביטוח הדדי.
אילן גילאון: כי זה לא סטאטוס נרכש.
אילן גילאון: ואני מחר לא עברתי נכון את הכביש ועברתי לכיוון הזה ומישהו לא קיבל מספיק חמצן בלידתו, הוא או בנו או דודתו, והיו בדיוק במקום הזה ומישהו התעוור כתוצאה מסכרת וזה מה שקרה לו, או הוא בתחילת חייו וזה מה שקרה לו ולכן כל אחד יכול להיות בתוך העניין הזה, לכן כאן מדובר בביטוח.
אילן גילאון: תודה לאל, כמו שאומרים, אנחנו חיים היום בעידן שבאמצעות הטכנולוגיה, אנחנו יכולים לצמצם פער ענק באפשרויות של אנשים.
אילן גילאון: למה אנחנו מדברים על אנשים עם מוגבלים ולא אנשים נכים.
אילן גילאון: כי אנשים נכים זה state of mind, זה עניין של התייחסות אישית, זה עניין של פסיכולוגיה.
אילן גילאון: מוגבלות היא דבר שאפשר את חלקו המכריע להסיר הצידה, אם אנחנו נחליט שאנחנו רוצים.
אילן גילאון: אם אנחנו נחליט שאנחנו שמים במקום הזה משאבים, איפה שחשוב לשים, כי זה תכליתה של חברה.
אילן גילאון: אז אני קודם כל באמת רוצה לברך את עצמנו כאן, אנחנו כולנו רקמה של אלה שרואים יותר טוב ויגידו לנו איפה הדרך ואלה שהולכים יותר טוב, היטיבו ללכת בתוכה, וכל אחד מאיתנו צריך לתת את תרומתו, כי אין דבר כזה מוגבלים ולא מוגבלים או פיקחים לגמרי או עיוורים לגמרי.
אילן גילאון: כולנו נמצאים על הספקטרום הזה, והתוצאה של המחשבה הזאת צריכה לתת את הפתרונות, כמו מטריצה, כמו פלטפורמה, כמו פאזל שנותן את האפשרות לכל אחד להשיג את המאוויים שלו, וזה דבר אפשרי.
אילן גילאון: כן, נכון, זה עולה כסף, אבל זה עניין של סדר עדיפויות.
אילן גילאון: מקום צריך להיות מונגש לכל דכפין מראש, שמא יבוא האדם המוגבל, העיוור או החירש או הנכה הפיסי, או האדם המוגבל שכלית, כל האנשים האלה יכולים להגיע, כי אנחנו צריכים לשלב את כולם.
אילן גילאון: ואני אומר לכם, גם המדינה תצא נשכרת, לא סתם נשכרת מבחינה רוחנית.
אילן גילאון: מבחינה כלכלית, אם היא תדע לנצל את הכוחות האלה.
אילן גילאון: זה נושא אחד.
אילן גילאון: עוד משפט.
אילן גילאון: נושא שאני, אני עובד עליו עכשיו, עם הביטוח הלאומי או מול הביטוח הלאומי, זה להפריד את העילות.
אילן גילאון: זה לתת לאנשים ללכת לעבוד ולמסות את הכל.
אילן גילאון: לא להגיד לאנשים – מותר לכם לעבוד על-פי ועדת לרון ותיקון כזה או אחר, אבל אם תעבדו יותר מדי, אני נוטל מכם את הקצבה.
אילן גילאון: מה זה מעודד?
אילן גילאון: אל"ף, רבים מן האנשים המוגבלים באחוזים, בין האנשים המוגבלים שלא עובדים, הם פשוט גבוהים פי ארבע או פי חמש יותר מאשר האחרים.
אילן גילאון: במדינת ישראל, זה פשוט נורא.
אילן גילאון: מעדיפים שלא לצאת לעבוד או שפשוט עובדים ב"שחור", פשוט מאוד, כי איזה ברירה נותרת להם?
אילן גילאון: אנחנו צריכים ללכת ולהפריד את העילות.
אילן גילאון: יעבוד אדם ככל שיעבוד, יקבל על-פי הסטאטוס שלו, ישלם מיסים על-פי הכנסתו.
אילן גילאון: אני מוכן שנמסה את הכל.
אילן גילאון: זה יהיה גם הוגן וגם אנחנו נבין את השיטה, כולנו.
אילן גילאון: אלה שרואים ואלה שלא.
יעקב מרגי: והם הולכים אתך?
אילן גילאון: אנחנו בוחנים את זה ביחד עם הביטוח הלאומי, כן.
אילן גילאון: ואתך גם.
אילן גילאון: אתה גם בעניין אפילו שאתה לא יודע.
יעקב מרגי: בינתיים הכלה, בוא נשאל אותה.
אילן גילאון: מה שאותי הניע, אני פשוט רציתי להבין על מה מדובר פה.
אילן גילאון: אז מה, אם יש לי מכונית מודל 95 ומעלה, עם גלגלי מגנזיום, אז אני לא מקבל, ואם אין לי, אז אני כן מקבל?
אילן גילאון: למה הסיבוך הזה?
אילן גילאון: זה הכל, משהו פשוט – תנו לי כאן על מה שחסרה לי זרת, קחו לי מפה מיסים על הכל ביחד.
אילן גילאון: כדאי להגיד לכל אלה שאומרים תודה רבה.
אילן גילאון: אנחנו מקבלים עבור זה שכר, שתדעו לכם.
אילן גילאון: אז אין "תודה רבה".
אילן גילאון: אני יודע שהתרגלתם לחשוב שכאן אם אתה לא מזיק, אתה כבר מועיל.
אילן גילאון: זה אסור שזה יהיה ככה ושתהיינה לכם דרישות מאוד גבוהות לגבי האנשים שאתם שולחים.
<אלי שרוני: אבל אתה אומר את הדברים הכי שנוגעים ללב והאדם שמקבל את המשכורת וגם אם הוא חבר כנסת.
יעקב מרגי: אדוני, התפרצת.
יעקב מרגי: אמור מי אתה.
<אלי שרוני: אני כבר כ- 15 שנה מתנדב עם עיוורים ולקויי ראייה.
עפו אגבאריה: רצה להגיד למה תודה רבה, למרות שהוא עושה את העבודה שלו.
יעקב מרגי: יכול להיות שהוא יצטרך לומר תודה מרוכזת.
יעקב מרגי: בואו נמתין לסוף.
יעקב מרגי: חבר הכנסת, ד"ר עפו אגבאריה.
עפו אגבאריה: טוב, שלום לכולם.
עפו אגבאריה: חסך ממני חבר הכנסת גילאון הרבה דברים ואני מסכים להם והם שרירים וקיימים גם לגבי אוכלוסיית העיוורים שאני רוצה לדבר בשמם, זה העיוורים במגזר הערבי ולדעתי, האוכלוסייה הזו, היא סובלת פעמיים.
עפו אגבאריה: פעם בגלל המוגבלות ופעם בגלל היותם מהמגזר הערבי שכמעט אין להם שום דבר.
יעקב מרגי: המגזר כולו סובל מתת תעסוקה.
עפו אגבאריה: כל המגזר סובל מתת תעסוקה ועוד כשבן-אדם עם מוגבלות כזו, אז על-פי כמה וכמה.
עפו אגבאריה: אז האנשים האלה, קודם כל, גם בתוך התשתיות, התשתיות בתוך הכפרים, או בפריפריה, אין כמעט ולו דברים אולי בנאליים שיכולים להיות, שקיימים בערים או במרכז, שאפילו זה, לא קיים.
עפו אגבאריה: לכן, אני רוצה להפנות את תשומת הלב, גם של הוועדות וגם של המוסדות הממשלתיים שנוגעים בדבר, אולי כדאי לחשוב על זה.
עפו אגבאריה: אין אזורי תעשייה וכפי שאמרת, אין אזורי תעשייה לאנשים בלי מוגבלות.
עפו אגבאריה: אז לגבי אנשים עם מוגבלות זה עוד יותר.
עפו אגבאריה: מה עוד, שהאנשים האלה, לצערי הרב, בגלל איזה שהן מוגבלויות, גם חברתיות, שחלק ניכר מהם אפילו לא יכול להקים משפחה, וזה במיוחד לגבי החלק הנשי בתוכם ולא החלק הגברי.
עפו אגבאריה: הגברים אולי עם נכות מסוימת יכולים לעשות את זה והחברה מותירה להם ועוד נותנת להם את הדברים האלה.
עפו אגבאריה: לנשים – לא, אפילו אם איזה שהיא מוגבלות הכי קטנה.
עפו אגבאריה: עוד דבר אחד שהייתי רוצה להסב את תשומת הלב, זה עניין תעודות העיוור.
עפו אגבאריה: משום מה, אני מקבל הרבה פעמים פניות מאנשים מאוד כבדי ראייה וממש כמעט עיוורים, שהם עוברים תלאות עד שהם מקבלים את תעודת העיוור.
עפו אגבאריה: יש כזאת הרגשה אצלם, שכאילו תמיד מסתכלים עליהם שהם מתחזים ואחרי כל-כך הרבה זמן, עד שמוכיחים שזו האמת, אז זה מוציא להם את הנשמה.
עפו אגבאריה: אז אני גם בגלל זה פונה לוועדות ולעמותות שמטפלים בעניינים האלה, לקחת את זה לתשומת לבם ולעזור לאנשים האלה.
עפו אגבאריה: קצת עזרה בעניין.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים ואחר-כך נפתח את הדיון עוד.
מסעוד גנאים: אני מברך את כולם, כפי שאמר או אותת חבר הכנסת גילאון, הלוואי שלא נתראה עוד שנה או שנתיים פה, אבל כנראה לא.
מסעוד גנאים: אנחנו נוסיף לעשות יום לבעלי מוגבלויות, משום שלפי דעתי, אנחנו חיים.
מסעוד גנאים: אילו היינו חיים בחברה או במדינה שהיא נורמאלית וטבעית וכבוד האדם הוא נר לרגליה, לא היינו צריכים לעשות ימים כאלה, משום שמטבע הדברים, היו צריכים להנגיש כל דבר, כל מוסד, לבעלי המוגבלויות.
מסעוד גנאים: חבר הכנסת גילאון, אני חושב שרק ממשלה מוגבלת ועיוורת, שלא עושה הכל כדי להנגיש ולהתאים את כל המוסדות לבעלי המוגבלויות, משום שבעלי המוגבלויות האלה הם אנשים נורמאליים כמונו, אבל צריכים להנגיש להם, להתאים להם, כדי לממש את הפוטנציאל שלהם, את היכולות שלהם.
מסעוד גנאים: אני רק אצביע על בעיה מסוימת שאני רואה אותה, לא יודע אם בכל המדינה, אבל במיוחד בערים ובכפרים הערביים, זה עניין האכיפה.
מסעוד גנאים: עניין אכיפת החוק בקשר להנגשת מוסדות ציבור, אפילו אני הולך לבנקים, לדואר, מועצה מקומית, עירייה, אין הנגשה שם.
מסעוד גנאים: אין התאמה.
מסעוד גנאים: אין התאמה לבעלי מוגבלויות, מכל הסוגים.
מסעוד גנאים: אז אני מקווה שאנחנו נוכל לעזור, משום שזו חובתנו.
יעקב מרגי: אם כבר הזכרת, כל נושא ההנגשה, אני חושב שהכנסת עושה עבודה חשובה.
יעקב מרגי: יושב פה חבר הכנסת אילן גילאון שמקדם את הנושא הזה.
יעקב מרגי: אבל שוב, כפי שלאילן יש תורה מובנית ואמירות מאוד חדות בנושא של המוגבלויות, אני תמיד אומר וזה מטבע לשון שאם אנחנו מדינה בהקמה בכל נושא של ההנגשה.
יעקב מרגי: ושוב, זה חוזר כמו שאמר חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה, ככל שהפריפריה או המגזר הערבי סובל, אז כשיש סבל שהוא כללי במגזר הערבי מתבטא יותר ויותר.
יעקב מרגי: יותר ויותר.
יעקב מרגי: בגלל סיבות אובייקטיביות ולא אובייקטיביות.
יעקב מרגי: מאחר והנושא שלנו הוא תעסוקה ואני מנסה תמיד להיצמד, למרות שהבעיות הן מתפרשות לעוד ענפים, אני הייתי רוצה לשמוע את נציבות שירות המדינה.
יעקב מרגי: יש לנו פה נציג של נציבות שירות המדינה?
יעקב מרגי: הייתי רוצה, הייתי רוצה שתתייחס.
יעקב מרגי: המגזר הציבורי הוא קודם כל צריך להיות סמן למגזר הפרטי.
יעקב מרגי: אם אנחנו במגזר הציבורי עדיין לא מצליחים להחיל זאת בצורה נאותה ובמספרים, אלא אם כן תתקן אותי, תאמר לי, שפוך קצת אור, תאמר לי מה אנחנו עושים בנציבות שירות המדינה, כדי באמת לשלב במקסימום וכמה שאפשר, אנשים עם מוגבלות.
<נאדר אלקאסם: אני מנהל תחום תכנון ובקרה בנציבות שירות המדינה.
<נאדר אלקאסם: נציבות שירות המדינה פועלת על-פי חוק שירות המדינה מינויים ומחויבת על-פי חוק לתת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות, כמובן בכללם זה העיוורים במדינת ישראל.
<נאדר אלקאסם: דווקא עכשיו, לפני שבאתי לכנסת, היה לנו דיון אצל נציב שירות המדינה, ללא קשר לדיון הזה, כי הדיון שם נקבע מזמן, ובאמת דיברנו על איך מקדמים תוכניות עבודה, כדי לשלב יותר ויותר אנשים עם מוגבלות בשירות המדינה.
<נאדר אלקאסם: בימים אלה, גם הבנתי שיש כאן מישהו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, באמצעות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אנחנו מכינים דו"ח שבאמת נדע יותר פרטים על כמה עובדים עם מוגבלות יש במדינה, באיזה תפקידים ובאיזה דרגות, כדי שנדע, שיהיה לנו מסד נתונים שנדע איזה תוכניות לקבוע, כדי לקדם את הנושא.
<נאדר אלקאסם: זה לא אומר שלא קיימנו שום דבר בעבר, אלא פשוט אנחנו רוצים לתת יותר ויותר דגש על הנושא הזה.
<נאדר אלקאסם: כמובן, כל מה שאני אומר, זה כולל את אוכלוסיית האזרחים העיוורים, אין לנו דגש רק לעיוורים או למוגבלים פיסית או מוגבלים נפשית, זה מדובר על אנשים עם מוגבלות, כולל כל האנשים עם מוגבלות.
יעקב מרגי: כל המוגבלים.
<נאדר אלקאסם: כל המוגבלים.
<נאדר אלקאסם: גם בתקופה האחרונה, בשנה האחרונה, בעקבות החלטת ממשלה, נקבעו משרות מיועדות לאנשים עם מוגבלות, שרק אנשים עם מוגבלות יכולים לגשת למשרות האלה.
<נאדר אלקאסם: בימים הקרובים ובחודשים הקרובים, יתחיל להיות יישום יותר תקף להחלטה הזאת.
יעקב מרגי: החלטת ממשלה כמו הרבה לא יושמה.
<נאדר אלקאסם: לא לא, זאת תיושם.
<נאדר אלקאסם: היה פשוט ויכוח בין כמה משרדים.
יעקב מרגי: לדוגמה, לגבי החלטות אחרות הממשלה קבעה באחוזים.
יעקב מרגי: איך זה נקבע כאן?
<נאדר אלקאסם: אצל אנשים עם מוגבלות - - -
יעקב מרגי: משרות ייעודיות?
<נאדר אלקאסם: המשרות ייעודיות לא.
<נאדר אלקאסם: אנחנו קבענו את זה בהחלטה שמי שיוכל לגשת זה אנשים עם מוגבלות, שהם מקבלים גמלה לפי סעיף 4, אם אני זוכר נכון, לחוק ביטוח לאומי, אם אני זוכר נכון.
<נאדר אלקאסם: אני פשוט עכשיו לא זוכר בדיוק מה הכלל.
יעקב מרגי: זה כמותית או פר משרות מסוימות?
<נאדר אלקאסם: לא לא, המשרות, יש לנו 45 משרות בינתיים ויש אפשרות להרחיב את זה.
<נאדר אלקאסם: בינתיים יש לנו 45 משרות ואנחנו כמובן, מה שדיברת.
יעקב מרגי: ואוישו 45?
<נאדר אלקאסם: לא לא, זה רק עכשיו.
יעקב מרגי: עכשיו רק יוצא?
<נאדר אלקאסם: יש כמה משרות שאוישו, אבל יש עוד, זה יתחיל לצאת בחודשים הקרובים, יתחילו להתפרסם המשרות האלה.
יעקב מרגי: במגזר הציבורי.
<נאדר אלקאסם: דרך אגב, רק להדגיש מה זה מגזר ציבורי.
יעקב מרגי: כשאתה מדבר מגזר ציבורי, זה רק משרדי ממשלה?
<נאדר אלקאסם: אני מדבר על שירות המדינה, משרדי הממשלה ויחידות הסמך.
<נאדר אלקאסם: לא כל המגזר הציבורי.
<נאדר אלקאסם: רק על עובדי המדינה.
<נאדר אלקאסם: אנחנו כמובן לא נסתפק ב- 45 משרות, אנחנו ננסה, לאחר שנקבל את הדו"ח מהלמ"ס, שגם נייעד משרות נוספות.
יעקב מרגי: איך אתם מפשטים את זה?
יעקב מרגי: שלא תאמר לי שזה במכרזים.
יעקב מרגי: כי אני מכיר את מסלולי המכרזים שלכם.
אילן גילאון: הלכתי אליהם פעם רציתי לעבוד בתור מלצר, אז אמרו לי שהאנגלית שלי לא טובה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני כשר, וביצעתי רה-ארגון במשרד שלי.
יעקב מרגי: כדי ליישם את התקנים שקיבלתי, לפעמים זה היה לוקח חצי שנה, שבעה חודשים כל מכרז.
יעקב מרגי: והגבלות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: פה, כשאנחנו יודעים שזה לאוכלוסייה מסוימת ומשרות ייעודיות מסוימות, אני חושב שאפשר לא להיתקע, לא להיות צדקן בבירוקרטיה, אני חושב, ויש קושי ליישם את החלטת הממשלה.
יעקב מרגי: אני חושב שבמקרים האלה, אפילו משרד המשפטים והנציב והאוצר, כולם ייתנו גיבוי לכך שצריך למצוא מסלול, לא הייתי אומר ירוק, בסדר?
יעקב מרגי: כדי שלא יהיה ניצול לרעה.
יעקב מרגי: אבל מסלול יותר ידידותי כדי שההחלטה הזו תיושם.
<נאדר אלקאסם: אני לא אומר שאנחנו נפסול את ההצעה הזאת.
<נאדר אלקאסם: אבל כמובן שאנחנו פועלים לפי חוק.
<נאדר אלקאסם: במדינת ישראל עובדי מדינה נכנסים במכרזים.
<נאדר אלקאסם: אם פה אתם מציעים שנעשה מסלול שונה - - -
אילן גילאון: יש גם חוק שמדבר על ייצוג הולם, אתה יודע?
<נאדר אלקאסם: כן, כן, נכון.
<נאדר אלקאסם: אני אומר.
אילן גילאון: מכיר את זה.
יעקב מרגי: מתי התקבלה החלטת הממשלה?
<נאדר אלקאסם: ב- 2012, 2013, אני חושב.
<נאדר אלקאסם: אבל אני אומר לכם, היה ויכוח בין-משרי, בינינו לבין האוצר, ליתר דיוק, ולכן זה התעכב.
יעקב מרגי: אני מבקש שתעביר את ההצעה שלי.
יעקב מרגי: אני מכיר, כשהנציבות רוצה להתגמש, היא יודעת, גם כשהיא פועלת על-פי חוק.
יעקב מרגי: גם אנחנו עובדים פה על-פי חוק, חוק יסוד הכנסת.
יעקב מרגי: כולם עובדים על-פי חוק.
יעקב מרגי: אבל כשהנציב רוצה להתגמש, הוא יודע להתגמש.
יעקב מרגי: לכן אני מבקש שתעביר את בקשתנו זו לנציבות.
<נאדר אלקאסם: במסגרת הדיון שאנחנו נעשה עם תוכניות העבודה, אנחנו גם נבדוק את הנושא הזה, של מכרזים מיוחדים, מה שנקרא, מסלול גיוס מיוחד.
<נאדר אלקאסם: כמובן, זה לא הבטחה, אבל נבחן את זה, אם זה אפשרי, כי עדיין זה גם נושא משפטי.
יעקב מרגי: תעביר את זה בפני הנציב.
<נאדר אלקאסם: נבדוק את זה.
יעקב מרגי: אף אחד לא מבקש שיעבדו בניגוד לחוק.
<נאדר אלקאסם: ברור.
<נאדר אלקאסם: בנוסף, כמובן לגיוס ותעסוקה, כאן החבר פה דיבר על התאמות פיסיות, הן מבחינת ציוד והן מבחינת תפקיד.
<נאדר אלקאסם: יש בתקשי"ר הנחיות שכשנקלט עובד עם מוגבלות, המשרד חייב, לא שואלים אותו, חייב לעשות התאמות.
<נאדר אלקאסם: הן בתפקיד והן התאמות פיסיות והחוק קובע, כל עוד זה התאמה סבירה.
<נאדר אלקאסם: כמובן, אם עלות ההתאמה היא סכום שהוא לא סביר - - -
יעקב מרגי: אומרים כל עוד זה התאמה סבירה, זה כמו שאתה כותב יציאת חירום.
יעקב מרגי: אתה סוגר את הדלת, אתה משאיר לו יציאת חירום.
<נאדר אלקאסם: אדוני, זה החוק, זה לא שהנציבות קבעה, אלא זה החוק.
אילן גילאון: הם צריכים להתייחס להתאמות כמו שאתה מתייחס לספרינקלר של כיבוי האש.
<נאדר אלקאסם: לא לא לא, לגבי התאמות אני אגיד לך.
<נאדר אלקאסם: יש לנו מקרים אמיתיים, היתה התאמה שאם היינו צריכים לעשות אותה, היא היתה עולה שלושה מיליון דולר.
<נאדר אלקאסם: זה מקרה אמיתי.
<נאדר אלקאסם: אז זה לא סביר.
יעקב מרגי: זה לא סביר בעליל.
<נאדר אלקאסם: אבל אם זה התאמה שעולה 30,000 שקל - - -
אילן גילאון: אתה יכול להסביר לי איזה התאמה זה ב- 30,000 שקל?
<נאדר אלקאסם: זה היה של מישהו שהיה אמור לנסוע למקום בעולם והיה שם - - -
אילן גילאון: זה יכול לעלות רק אם אתה רוצה מתקן בנג'י לכיסא גלגלים על הכותל המערבי.
<נאדר אלקאסם: זו היתה התאמה.
אילן גילאון: זו דוגמה.
<נאדר אלקאסם: אני אומר לך.
אילן גילאון: שלושה מיליון דולר התאמה?
אילן גילאון: אין דבר כזה, אדוני.
אילן גילאון: גם לא 300,000 דולר.
<נאדר אלקאסם: אני מבקש להשלים.
<נאדר אלקאסם: אני לא מתווכח אלא פה אומר עובדות.
יעקב מרגי: תסכם, תתכנס לסיכום.
<נאדר אלקאסם: אני אומר, בעניין ההתאמות.
אילן גילאון: בנק ללא נהג, אני יודע?
אילן גילאון: במשרד הביטחון, ששם אין כסף להנגיש.
<נאדר אלקאסם: לא לא, אני אמרתי, יש מקרים שזה לא אפשרי.
<נאדר אלקאסם: בכל מקרה, לעניין של משרד הביטחון, אם הם היו מפנים את זה לנציבות, היינו מחייבים את משרד הביטחון לתת את ההתאמה, ולא למנוע את - - -
אילן גילאון: אתה אומר תודה רבה, לא צריכים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת גילאון.
יעקב מרגי: אני חושב שנאמרה פה גם אמירה לארגונים.
יעקב מרגי: אם יש בעיות ועוולות, להפנות לנציבות את התלונות.
יעקב מרגי: אדרבה, זה יעזור גם ליישם את החלטת הממשלה.
<נאדר אלקאסם: עוד משפט אחד, בבקשה.
<נאדר אלקאסם: בעניין של התפקידים שאמרתם.
<נאדר אלקאסם: הטלפונאים זה עדיין תפקיד שהוא קיים, כמובן, לעיוורים, אנחנו לא מבטלים את זה כי עובדה, יש אנשים שעובדים.
<נאדר אלקאסם: אבל אני יודע אצלנו בנציבות היה מתמחה במשפטים שהוא עיוור והוא קיבל התאמות ממכשיר מיוחד והוא עכשיו עובד כעורך-דין, אם אני זוכר, בבאר-שבע.
יעקב מרגי: אף אחד לא מחק את זה.
יעקב מרגי: אבל אמרנו – שיפורים בטכנולוגיה, צמצמו את ההיצע.
<נאדר אלקאסם: אני מחזק את זה שזה אפשרי וברור.
יעקב מרגי: אין לנו עניין לומר שעיוור יכול להיות רק מרכזן.
<נאדר אלקאסם: לגמרי.
<נאדר אלקאסם: כל מקצוע הוא יכול לבצע ואם נדרשות התאמות – צריך לבצע אותן.
יעקב מרגי: אני יודע שיש הרבה שרוצים להתבטא.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע, אני חייב להכין לכם את המצע לדיון, לכן אני רוצה לשמוע את הקרן, רשת מרכזי אבחון ושיקום מקצועי תעסוקתי, את ויקטור בר גיל, אני מבין שהמנכ"ל נמצא פה, בעצמו, תודה רבה.
יעקב מרגי: תן לנו ככה סקירה, איך אומר פלאטו שרון?
יעקב מרגי: מה אתה עשית בשביל המדינה, מה אתה עושה בשביל העיוורים.
<ויקטור בר-גיל: הקרן מפעילה בשני מעגלים, פעם אחת במעגל של המפעל המוגן, ולמפעל המוגן יש לנו כ- 246 משתקמים, לאחרונה גם נתנו להם ארוחת צהריים שלא היה להם.
<ויקטור בר-גיל: דווקא במגזר הערבי יש לנו הרבה מקומות שאנחנו מטפלים, כמו בכפר קרע ומג'דל כרום וטירה ובנצרת ובסכנין.
יעקב מרגי: בכלל לבעלי מוגבלויות או דווקא על העיוורים אתה מתמקד?
<ויקטור בר-גיל: על העיוורים.
<ויקטור בר-גיל: יש מקומות שנמצאים גם העיוורים וגם אחרים.
יעקב מרגי: רציתי לדעת לגבי הנתונים שאתה נותן לי.
עפו אגבאריה: מה אתם מטפלים שם?
עפו אגבאריה: מה יש שם?
יעקב מרגי: תן רקע.
<ויקטור בר-גיל: מפעל מוגן שבאים אנשים בשמונה בבוקר, נותנים להם לעשות עבודה, הם מרוויחים עבור העבודה, יש גם עובדת סוציאלית שמלווה אותם.
<ויקטור בר-גיל: נותנים גם ארוחת צהריים.
<ויקטור בר-גיל: מקום שמכובד לבוא אליו.
<ויקטור בר-גיל: זה הרבה במגזר הערבי.
<ויקטור בר-גיל: יש גם במגזר היהודי, אנחנו לא שוללים.
<ויקטור בר-גיל: פשוט דיברת על המגזר הערבי.
עפו אגבאריה: כן, כן, אני רוצה לשמוע.
<ויקטור בר-גיל: אני אומר שהמגזר הזה, דווקא בתחום שלנו, מאוד מאוד מטופל.
<ויקטור בר-גיל: אני יודע לקלוט עוד 200 אנשים, בלי להתאמץ.
<ויקטור בר-גיל: כלומר, אם היו מפנים אלי מאגף העיוורים עוד 200 אנשים, אני בהחלט יכול לקלוט אותם.
<ויקטור בר-גיל: בפרישה ארצית, כמובן, לא כולם בבת אחת.
יעקב מרגי: נציג מיגדלור, שמעת?
<ויקטור בר-גיל: לא לא, זה לא קשור למיגדלור.
יעקב מרגי: הוא יפנה אליך, מה איכפת לך?
<עודד בשן: לא, התעסוקה המוגנת היא אופציה אחרונה והמטרה שלנו היא לשלב כמה שיותר בשוק הפתוח.
<ויקטור בר-גיל: מגדלור זה מפעל פרטי שהוא מתחרה עם כל העולם וזה לא קרן שקשורה למשרד הרווחה.
יעקב מרגי: כל כוונתנו היתה לומר – יש כאלה, עם כל הכבוד, כולנו שואפים לעשות השמה הכי טובה להם.
יעקב מרגי: אבל יש כאלה, מבחינה אובייקטיבית, גם לא עיוורים, עם מוגבלויות אחרות שישתלבו, שהפיתרון היחיד שלהם לצאת לתעסוקה זה שם, לכן אני לא פוסל על הסף.
יעקב מרגי: לכן, משם זה בא.
יעקב מרגי: וכשאני אמרתי מגדלור, זה לאו דווקא מגדלור.
יעקב מרגי: כל מי שיכול לסייע.
יעקב מרגי: אם זה הביטוח הלאומי, משרד הרווחה, עובדים סוציאליים, הארגונים שמסייעים.
יעקב מרגי: אמר ויקטור בר גיל הוא יכול לקלוט עוד 200.
<גיא שמחי: כבוד היושב ראש, אני רוצה רק להתייחס לזה.
<גיא שמחי: אנחנו רוצים לצאת, כמו שעודד אמר, מתוך נקודת המבט שמבחינתנו אין אדם שלא יכול להיות או בתעסוקה נתמכת או בשוק החופשי.
<גיא שמחי: בני-אדם עם עיוורון יכולים לעשות, לא להיות במפעלים.
<גיא שמחי: מפעלים זה מה שהיה פעם.
<גיא שמחי: ולמצוא את האפשרות.
<גיא שמחי: אפילו לעזור לאדם באופן אישי להשתלב, כמה שיותר שילוב.
יעקב מרגי: זה הרציונל וזו השאיפה האופטימאלית שלנו.
יעקב מרגי: אבל מאחר ועדיין לא הגענו למצב שאנחנו יכולים לומר שאנחנו כבר לא זקוקים לשירות של הקרן או של המפעלים המוגנים, אנחנו נעזרים בהם, כל עוד החברה צריכה זאת.
יעקב מרגי: בבקשה, ויקטור, תמשיך.
יעקב מרגי: ויקטור, רק, כשאתה אומר, כשאמרת לנו שאתה יכול לקלוט עוד 200, אתה אומר פה לא כולם מכירים, מה הפרוצדורה, איך, מי מפנה אליך, איך זה מתבצע?
<ויקטור בר-גיל: מה שאני יודע, מופנה אלי ממשרד הרווחה וביטוח לאומי.
<ויקטור בר-גיל: אבל יש אגף לעיוורים שצריך להפנות אלי.
יעקב מרגי: לכן הקריאה באה.
<ויקטור בר-גיל: מה שנקרא הועדה.