GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוכי סימן טוב: לחץ מתמשך גורם נזק פסיכולוגי.
<יוכי סימן טוב: בלה אמרה את הדברים בצורה מקצועית מאוד.
<יוכי סימן טוב: אנחנו עובדות ביחד הרבה שנים.
<יוכי סימן טוב: הבשורה הטובה היא שרוב האנשים, למרות הקושי הכול כך מורכב, מתאוששים, שזה דבר מדהים.
<יוכי סימן טוב: מעל 80% מהאנשים מתאוששים גם מטראומות מורכבות מאוד, ואפילו בכוחות עצמם.
<יוכי סימן טוב: חלק יצטרכו עזרה כדי לעבור את הטראומה, וחלק יישארו כרוניים, ואולי על אלה אנחנו צריכים לשים את הדגש.
<יוכי סימן טוב: כי הפלא ופלא, למרות הכאב והקושי – ואני מזדהה לגמרי עם מה שנאמר פה מהבחינה האמתית של הדברים, כשטראומה חוזרת, או כשאדם מרגיש שאין משמעות לסבל שלו.
<יוכי סימן טוב: לכאורה הוא עזב את המקום ואין משמעות לסבל שלו.
<יוכי סימן טוב: אני תמיד אומרת, כשהבנים שלי השתחררו מצה"ל, אם מישהו היה אומר להם כל השירות שלכם היה טעות – זה לא כיף.
<יוכי סימן טוב: אז ברור שזה קשה, אבל האמת היא שהרוב מתאוששים, וזה מדהים.
<יוכי סימן טוב: זה כוח ההחלמה המהמם שיש לנו .
זבולון כלפה: בחנתם ביחס לשמירה על המסגרות הקהילתיות שהיו?
<יוכי סימן טוב: אני חושבת, כמו שבלה אמרה, שאוכלוסיית גוש קטיף היא אוכלוסייה שמראש הייתה חסונה מאוד.
<יוכי סימן טוב: בתמיכה שניתנה, הקהילתיות שלהם, שהם שמרו עליה, בהחלט עזרה.
<יוכי סימן טוב: אבל צריך לדעת שיש אנשים שנפגעו ויישארו פגיעים כנראה לאורך זמן.
<יוכי סימן טוב: ואולי על זה כדאי למקד את המבט.
שולי מועלם-רפאלי: מה אנחנו מציעים לאותם 20% שיישארו ברמות שונות של פגיעה?
<יוכי סימן טוב: בדיוק.
<יוכי סימן טוב: אנחנו תמכנו – לאורך השנים קיבלנו תקציבים ייחודיים ובנינו מערך מדהים של תמיכה.
<יוכי סימן טוב: שוב אני אומרת, אנחנו אף פעם לא יכולים בכל מקרה לבטל סבל.
<יוכי סימן טוב: אנחנו יכולים לנסות למתן אותו כמה שאפשר ולתמוך.
<יוכי סימן טוב: זה מה שניסינו לעשות.
<יוכי סימן טוב: עבדנו חזק מאוד עם צוותי הניהול והחינוך.
<יוכי סימן טוב: בשבוע הבא יש לנו יום ארצי עם כולם.
<יוכי סימן טוב: עשינו את זה לאורך השנים.
<יוכי סימן טוב: יש עבודה של מדריכות היחידה עם כל צוות וצוות ניהול, ממש תפירת חליפה לכל מוסד חינוכי בנפרד.
<יוכי סימן טוב: חיזקנו את השירותים הפסיכולוגיים החינוכיים, את הייעוץ.
<יוכי סימן טוב: נתנו טיפולים פסיכולוגיים, טיפולים על-ידי תרפיסטים והבעה ביצירה.
<יוכי סימן טוב: עשינו פרויקט חונכות.
<יוכי סימן טוב: אנחנו שותפים בשולחן עגול במשרד החינוך.
<יוכי סימן טוב: זה עד עכשיו.
<יוכי סימן טוב: צריך לדעת שבמסגרת החלטות הממשלה הסיוע הייחודי מסתיים השנה.
<יוכי סימן טוב: חשוב להגיד את זה.
<יוכי סימן טוב: הסיוע הייחודי מסתיים השנה, ועל זה אנחנו עושים סגירה בשבוע הבא.
<יוכי סימן טוב: אני אומרת מה שיש.
<יוכי סימן טוב: אנחנו היינו אמורים לעשות בשבוע הבא סגירה של הסיוע הייחודי.
<יוכי סימן טוב: אני חושבת שמכתבי התודה שקיבלנו כמטה, שבדרך כלל לא מקבל תודה, מוכיחים שהסיוע היה משמעותי.
<יוכי סימן טוב: כל הזמן אנחנו בקשר עם השטח, למרות שאנחנו מטה, ובדרך כלל זה עובר מנגנונים אחרים, אבל יש לנו קשר ישיר גם עם השטח כל הזמן.
<יוכי סימן טוב: צריך לחשוב איך אנחנו עוזרים לאוכלוסייה הפגיעה, שזה כנראה בין 10%-5% שנשארים פגיעים מאוד, ועל זה יהיו הדיונים האחרונים שלנו בשולחן העגול.
<יוכי סימן טוב: יש כלים לאתר את זה.
<יוכי סימן טוב: יש כלים מדעיים לאתר את זה, ועליהם צריך לשים את הדגש.
<יוכי סימן טוב: כאנשי מקצוע – אני אומרת שוב, בלי קשר לדעה פוליטית, לא לחברים, לא לשום דבר – רוב האנשים יתאוששו.
<יוכי סימן טוב: אנחנו צריכים לשים לב לאוכלוסייה שעדיין לא נמצאת בבתי קבע כאוכלוסייה פגיעה, ולילדים שמסיבות שונות הם פגיעים יותר והם לא התאוששו.
שולי מועלם-רפאלי: אתם רואים בדרום בתשע השנים האחרונות – או ב-14 השנים האחרונות, תלוי את מי שואלים – יותר מצוקות של נוער, יותר נוער שהולך למקומות שאנחנו מגדירים אותם נוער בסיכון?
<יוכי סימן טוב: אני לא יודעת אם אפשר להגיד את זה לפי דרום או צפון, כי זה מעורבב בהמון תחומים.
<יוכי סימן טוב: היום בתי הספר, אפילו של אלה שעזבו את גוש קטיף, רובם מעורבים באוכלוסיות שונות.
<יוכי סימן טוב: אז קשה מאוד לשים את האצבע ולהגיד זה בגלל זה.
<יוכי סימן טוב: קשר נסיבתי קשה להוכיח.
<יוכי סימן טוב: מה שאנחנו כן יודעים זה שחוויות קשות, טראומטיות, מוסיפות גם לסיכון.
<יוכי סימן טוב: אבל אין לי הוכחה מדעית ברורה להגיד זה הנוער - - -
שולי מועלם-רפאלי: לצורך העניין, נחלק את הארץ – אני מניחה שהיא מחולקת יותר במשרד החינוך – לצפון, דרום ומרכז מבחינת פריסה של נוער בסיכון שאת רואה, בגדול את רואה את אותה פריסה בצפון, בדרום ובמרכז?
<יוכי סימן טוב: פחות או יותר, אבל כדי לדייק דרוש מחקר השוואתי מדעי.
<יוכי סימן טוב: זאת אומרת, עם כלים מדעיים.
<יוכי סימן טוב: לצערי – באמת, זה אחד הדברים שאני מצרה עליהם – עקב הריצה לעבודה והרצון לתמוך, לא ליווינו מספיק את כל מה שעשינו במחקר מדעי מדויק שיכול להביא לנו תוצאות של קשרים נסיבתיים ולא רק התרשמותיים.
<יוכי סימן טוב: אבל אמרתי מהידע הכללי בארץ ובעולם, באופן כללי, כשאוכלוסייה עוברת סוג כזה על אירוע ועקירה – זאת המילה המקצועית, אגב, uprooting זה עקירה בלשון המקצועית, זו לא מילה פוליטית, זאת מילה מדעית – זאת אחת החוויות הקשות שאדם יכול לעבור.
<יוכי סימן טוב: כשמדרגים מצבי לחץ, זה נמצא בסולמות הגבוהים.
<יוכי סימן טוב: אז ודאי שיש לזה השפעה.
<יוכי סימן טוב: להערכתי, אנחנו צריכים לאתר את האוכלוסייה הפגיעה במיוחד שנשארת פגיעה, ושם לתת את העזרה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שאלה אחרונה לפני שאני אעבור למר אליעזר אוירבך.
שולי מועלם-רפאלי: מה מנחים את הגננות ואת המורות להגיד לילדים?
<יוכי סימן טוב: לאורך השנים, וגם בשבועות האחרונים בוודאי – תזכרו שאנחנו גם אחרי אירוע חטיפה שהשפיע על כל הארץ, ואחר-כך היה רצח.
<יוכי סימן טוב: לצערנו הרב, עברנו רצף של אירועים קשים מאוד.
<יוכי סימן טוב: כל הזמן מלווים בכתיבה ובהוראות ברורות מאוד למורים ולגננות איך לדבר עם הילדים.
<יוכי סימן טוב: המסרים שלנו הם בעיקר מסרים של חיזוק חוסן, של אמון ביכולת של הילדים לעמוד בדברים למרות הקושי, של הרגעה.
<יוכי סימן טוב: התראיינתי לא מעט בשבוע האחרון.
<יוכי סימן טוב: גם התופעות שתיארתם, שהן קשות מאוד – זה קשה מאוד להורה לראות ילד או ילדה בני ארבע או חמש שפתאום עושים את הצרכים, זה קשה מאוד.
<יוכי סימן טוב: המסר הוא של הרגעה, שברוב המקרים, אחרי שהאירוע חולף זה עובר.
<יוכי סימן טוב: אם זה ילד שכבר היה פוסט-טראומטי, הוא כנראה יצטרך עזרה מקצועית שוב.
<יוכי סימן טוב: שוב, האוכלוסיות הפגיעות.
<יוכי סימן טוב: אבל אם זה ילד רגיל שחווה עכשיו אזעקה והוא נבהל מאוד, הוא רגיש מאוד, הוא נכנס לתקופה קשה, ההורה צריך לתת לו ביטחון.
<יוכי סימן טוב: אם ההורה מרגיש בעצמו חרד מאוד, הוא צריך לקבל עזרה, זה חשוב מאוד, ובהמשך שוב.
<יוכי סימן טוב: ההוראה שלנו תהיה עכשיו שימו לב למי שלא מתאושש אחרי חודש.
<יוכי סימן טוב: כי לוקח בערך חודש להפחית את הסימפטומים.
<יוכי סימן טוב: ואם לא מתאוששים – בין אם אלו ילדים ובין אם אלו מבוגרים – צריך לקבל עזרה מקצועית, עוד יש מה לעשות.
שולי מועלם-רפאלי: מר אליעזר אוירבך.
שולי מועלם-רפאלי: תציג את עצמך לפרוטוקול, עם התפקיד הרשמי שלך.
<אליעזר אוירבך: אני מנהל ועד מתיישבי גוש קטיף, תושב נווה דקלים 18 שנה.
<אליעזר אוירבך: לפני כחודשיים-שלושה עברתי לבית הקבע אחרי שמונה שנים וחצי בקרווילה.
<אליעזר אוירבך: משהו אישי – עושים עלינו מחקרים.
<אליעזר אוירבך: אנחנו מתעסקים עם ילדים – לי אישית יש חמישה ילדים.
<אליעזר אוירבך: בגילאי 19 אנשים לא מדברים, החבר'ה מפנימים את הכול.
<אליעזר אוירבך: דיברתי עם כלתי לפני שבועיים.
<אליעזר אוירבך: היו קצת חברים בשבת, הם דיברו על הגירוש.
<אליעזר אוירבך: פתאום הבן שלי, שלא דיבר איתי מילה על מה שהוא עבר, מספר בשבת שהכי קשה היה לו לראות את אבא שלו שוכב על מזרון במועצה האזורית ביום האחרון שגמרנו עם הקברים, לא עלינו.
<אליעזר אוירבך: אחרי תשע שנים הוא מספר את זה.
<אליעזר אוירבך: אני בכלל לא ידעתי שהוא עבר דברים כאלה.
<אליעזר אוירבך: לעצם העניין, בשנים האחרונות יש מה שנקרא "מענים".
<אליעזר אוירבך: אני לא יודע איזה משרד מטפל בזה – משרד החינוך?
<אליעזר אוירבך: זה עבר דרך המנהלת, וזה עושה עבודת קודש.
<אליעזר אוירבך: בתקופה הקרובה, נדמה לי שבאוגוסט, אמורים לסגור את זה.
<אליעזר אוירבך: לפי מה שאנחנו מקבלים מהשטח, הצורך רק מתגבר והולך.
<אליעזר אוירבך: הייתה לי שיחה עם אחת מהמטפלות הבכירות שם, שאמרה לי שהדברים הכי קשים מגיעים עכשיו.
<אליעזר אוירבך: אחרי שאנשים מגיעים לבית והקרווילות - - -
שולי מועלם-רפאלי: ונגמרת מלחמת ההישרדות.
<אליעזר אוירבך: המקרים הקשים יותר מגיעים היום.
<אליעזר אוירבך: אז לסגור את זה עכשיו, זו הטעות הכי גדולה.
<אליעזר אוירבך: אנחנו חייבים להמשיך את זה – אי-אפשר להגיד כרגע כמה זמן, אבל לפחות בשנה הקרובה, עד שאנשים יועברו כולם לבתי הקבע.
<אליעזר אוירבך: אבל עוד פעם, מתברר שכשמגיעים לבתי הקבע העסק רק נפתח.
<אליעזר אוירבך: זה בשביל מחקרים.
<אליעזר אוירבך: תעשו אתם את המחקרים, אנחנו רק מציינים את העובדה שזה חשוב.
<יוכי סימן טוב: בהחלט, אני חושבת שאתה צודק, שהמקרים הקשים יישארו אתנו כנראה שנים.
<יוכי סימן טוב: ולכן צריך לדאוג להם.
<יוכי סימן טוב: "מענים" הייתה אפשרות שנעזרו בה מאוד, עם זה אני מסכימה.
<יוכי סימן טוב: אני יודעת שנעזרו מאוד בשירות הזה.
<יוכי סימן טוב: לא אמרתי שלא צריך כלום.
שולי מועלם-רפאלי: לא, אני לא חושבת שמישהו סביב השולחן פה חושב שגמרנו לתת מענים, לבנות מענים, לשאול שאלות למה עולה בדעת מישהו לסגור חלק מהמענים, גם ביחס לאוכלוסייה הכללית וגם ביחס למגורשי גוש קטיף.
שולי מועלם-רפאלי: עוד אין פה הסכמה.
<אליעזר אוירבך: אנחנו לא רוצים להישמע כאילו אנחנו רוצים להנציח את המסכנות, אבל זה צורך אמתי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהדבר האחרון שמדינת ישראל שומעת ממגורשי גוש קטיף זה הנצחה של מסכנות.
שולי מועלם-רפאלי: מה שאנחנו שומעים בלי הפסקה זה התפעלות מהחוסן.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו הכרנו את הקהילות שהיו שם.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא זכיתי לגור שם, זבולון כן.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמה שאיחד את המקום הזה זה שהיה שם שילוב מופלא של רוח, חומר, תורה, חסד ואוכלוסיות מגוונות שמצאו את הדרך להקים התיישבות משגשגת.
שולי מועלם-רפאלי: ובעזרת ה', יקימו אותה שוב ביישובים החדשים, כי שם אנחנו כבר לא.
<אליעזר אוירבך: כשנחזור בחזרה.
<קריאה: כשנחזור לשם.
שולי מועלם-רפאלי: גם שם כנראה יהיו יישובים חדשים.
<אבי פרחן: לא, אנחנו נסיר את הבטון, נגרוס אותו.
<אבי פרחן: יש יסודות.
<אבי פרחן: אפשר לבנות את הבתים שלנו ביסודות האלה.
<אבי פרחן: אגב, כתבתי מכתב לראש הממשלה היום - - -
שולי מועלם-רפאלי: אז רק תציג את עצמך לפרוטוקול, לפני שהוא מאבד את עצמו.
<אבי פרחן: אני אבי פרחן, עקור גם מחבל ימית ועקור גם מגוש קטיף, אלי סיני.
<מרים בר ניר: אני מרים בר ניר מ"עוצמה" – פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש.
<מרים בר ניר: דווקא אני באוכלוסייה החלשה מאוד, פגיעה מאוד, קשה מאוד.
<מרים בר ניר: רציתי להגיד שני דברים.
<מרים בר ניר: דבר אחד הוא שכשעושים את ההבחנה בין פצועים ובין נפגעי חרדה, מתקבל הרושם שנפגע חרדה הוא לא כל כך פצוע.
<מרים בר ניר: אותו ילד קטן בן חמש שנפצע מרסיס וחבשו לו והוא שמח וטוב לב, מולו יש נפגע חרדה שהוא לא נחבש, אבל הוא יכול להיות עם בעיה לאורך שנים.
<מרים בר ניר: זאת אמירה שיש צורך לקחת את נפגעי החרדה – 550 זה המון.
<מרים בר ניר: זה המון.
<מרים בר ניר: 20% מזה שיהיו אחר-כך – זה מספר עצום.
<מרים בר ניר: והפגיעה הנפשית היא כל כך קשה.