GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אבל יושבים אתנו ממשרד הביטחון.
אורלי לוי אבקסיס: גם משרד הבריאות צריך לתת את דעתו פה.
אורלי לוי אבקסיס: האם הם לא חושבים שהילדים האלה זקוקים לטיפול פסיכולוגי?
יעקב מרגי: לפני כן, ארגון נכי צה"ל.
יעקב מרגי: אז זה מחוז - היו לכם בחירות באחרונה.
<עידן קלימן: אני עידן.
<עידן קלימן: אני יושב-ראש מחוז תל-אביב והמרכז בארגון נכי צה"ל.
<עידן קלימן: זה המחוז הגדול ביותר.
<עידן קלימן: הוא מכיל 40 אחוז מנכי צה"ל, ואחוז יותר גבוה מהנכים הקשים, ריכוז גדול מאוד של פוסט טראומתיים ונכים קשים נמצאים תחת אחריותי מעצם הקרבה באזור המרכז לבתי החולים ולמקומות הרלוונטיים לטיפול השוטף בהם, סדנאות וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: וגם ייעוץ משפטי, לא?
<עידן קלימן: בתפקידי הקודם הייתי מנהל האגף המשפטי של הארגון.
<עידן קלימן: קודם כל אני מבקש לפתוח ולהודות לוועדה ובמיוחד לחברת הכנסת לוי-אבקסיס על ההיענות המהירה.
<עידן קלימן: אני תכננתי נאום ארוך וחוצב לבבות, אבל אני חושב שחברת הכנסת אמרה את כל מה שצריך להגיד.
יעקב מרגי: תמיד לדבר אחרי אורלי – לא נשאר הרבה.
יעקב מרגי: אנחנו חיים טוב עם זה.
<עידן קלימן: היא עושה את זה טוב ממני.
<עידן קלימן: זה בסדר גמור.
<עידן קלימן: אני גם לא מרגיש צורך- - -
אורלי לוי אבקסיס: תגידו את זה במילותיכם.
אורלי לוי אבקסיס: שלא יחשבו שהמצאתי דברים.
יעקב מרגי: תהיה יותר ממוקד, מה היה, ומה הולך להיות.
<עידן קלימן: יש הוראה באגף השיקום, הוראה 8104.
<עידן קלימן: יש בה סעיף שמדבר על מימון הוצאות מימון או צהרון לילדי נכה פגוע נפש או פגוע ראש.
<עידן קלימן: יש רשימת קריטריונים, כאשר יש סעיף אחד שהוא הספציפי שעליו אני מאמין שייסוב הדיון – פסיכיאטר או פסיכולוג או עובד שיקום קבע שבגין מצבו הנפשי ותפקודו הלקוי יש צורך בהוצאת הילד מהבית למעון או לצהרון.
<עידן קלימן: אני לא אכנס פה להתפלפלות משפטית.
<עידן קלימן: משך שנים רבות הדבר הזה ניתן בלב רחב ובנפש חפצה, מתוך ההבנה שהאוכלוסייה הזאת, בדיוק כמו שחברת הכנסת הנכבדה אמרה, צריכים את זה.
<עידן קלימן: אלפי אנשים, מאות אנשים לצורך העניין, כי זה דור כל פעם, כשיש ילדים קטנים, נשענו על הדבר הזה.
<עידן קלימן: זה היה חלק מהניהול הכלכלי, זה היה חלק מההטבות שניתנו על-ידי משרד הביטחון, וזה רץ באוטומט, מה שנקרא.
<עידן קלימן: היה מגיע נכה שנקרא פגוע קל, כפגוע ראש או הלום קרב, היה מגיש את הקבלות, מקבל את ההחזר, והעניין הזה היה רץ.
<עידן קלימן: כך זה לפחות היה באזור שתחתיי.
<עידן קלימן: לאחרונה יצאה הנחיה פנימית מתוך משרד הביטחון, לעצור את הדבר הזה.
<עידן קלימן: כפי שחברת הכנסת הנכבדה אמרה, פתאום עובדת שיקום בכלל לא היתה רלוונטית בעניין הזה, ואז היה צריך להפנות לפסיכיאטרים על כל ההשלכות הנוראיות שכלולות בזה, והזכירה את הצעת החוק שעברה ביום שני, ששיתוף המידע הזה לאיתור ילדים בסיכון יגיד שמעכשיו כל נכה שיעיד בפניך יהיה רשום במאגר כאבא מסוכן, על כל ההשלכות הנוראיות שנובעות מכך.
<עידן קלימן: למעשה נוצר גל חריף מאוד של תלונות לארגון נכי צה"ל.
<עידן קלימן: המדהים הוא שוועדת העבודה והרווחה מצאה לנכון לקיים תוך שמונה ימים מרגע הפנייה שלי דיון על זה, כי הבינה את החומרה של זה, אבל כשארגון נכי צה"ל פנה במכתב מסודר לאגף השיקום, אנחנו מחכים כמה שבועות לתשובה.
<עידן קלימן: התעלמות מוחלטת.
<עידן קלימן: ופנו ראשי מחוזות ופנו במכתב מסודר.
<עידן קלימן: לא סתם הבאתי את זה לחברת הכנסת ולוועדה.
<עידן קלימן: מה שאמרה חברת הכנסת הוא מדויק, לא צריך להוסיף.
<עידן קלימן: יש פה תהליך רץ של קיזוז בהטבות לנכי צה"ל בקשיים.
<עידן קלימן: ועדת העבודה והרווחה מלווה את נכי צה"ל שנים רבות.
<עידן קלימן: אני לא צריך לחזור לפרוטוקולים.
<עידן קלימן: חברת הכנסת בקדנציה הקודמת יודעת שחבר הכנסת חיים כץ, שמלווה בנאמנות את נכי צה"ל אמר פה לפני מנכ"ל משרד הביטחון, אני לא צריך להוכיח את זה, אמר את זה למנכ"ל משרד הביטחון ולראש אגף השיקום: אתם היום מייצרים כל הזמן הוראות שהמטרה שלהן היא להקשות על נכי צה"ל, לעשות פה שיטת מצליח, לייאש אנשים, שלא יבקשו מכם החזרי כספים, ועל-ידי זה אתם חוסכים מאות-מיליונים.
<עידן קלימן: המדהים הוא שכל פעם בדיונים שאגף השיקום מגיע לפה, מגיע לפה ראש אגף, מגיע לפה מנכ"ל משרד הביטחון.
<עידן קלימן: אני לא מדבר לגופו של עניין או לגופו של אדם - כולם אנשים עתירי זכויות.
<עידן קלימן: השורה התחתונה שהיא שמגיעים לפה, ותמיד ההכרזה היא: זה בכלל לא עניין של כסף, ואז כולם מסתכלים בעיני עגל.
<עידן קלימן: זה נעצר פה היום.
<עידן קלימן: זה תמיד בעיה של כסף, ושאף אחד לא יספר אחרת, כי מי שיספר את זה, נוכיח בגרפים שתמיד הגרפים שלהם בסופו של דבר מדברים על כסף.
<עידן קלימן: בתור יושב-ראש מחוז שרק שבוע שעבר הוציא נכי צה"ל קשים לעזה, להאכיל את לוחמי מגלן לפני שהם נכנסים לפעולה על חשבון התקציב שלי, בתור יושב-ראש מחוז שמחר מארח משפחות מאשכול על חשבון תקציב המחוז שלי, ועושה את זה באהבה ובגאווה, אני היום הדרכתי את הצוות שלי במחוז, ואמרתי להם: תקשיבו טוב, מהניסיון שלי של שנת 2006, אני קלטתי את פצועי מלחמת לבנון השנייה, יחד עם מי שהיתה אז המזכירה שלי.
<עידן קלימן: אמרתי להם: תנוחו עכשיו ותתכוננו, כי חודש מהיום מה שאתם קוראים בעיתון ובטלוויזיה הולך להגיע אלינו.
<עידן קלימן: אני טיפלתי אישית בפצועי המרמרה ובכל החברה שאתם רוצים, קטועי הידיים ורגליים ועיוורים וחירשים שיום למחרת הם בעיתון, ואחרי זה הם מגיעים אליי לטיפול.
<עידן קלימן: ואני אומר לך אדוני יושב-ראש הוועדה, שאנחנו צריכים את, עזרתכם.
<עידן קלימן: לעצור את הדבר הזה, כי במקום שמדובר בשיקולים ערכיים, אני תמיד יודע לדבר עם אגף השיקום.
<עידן קלימן: במקומות שמדובר על כסף, אני לא יודע לדבר אתם, ולא רוצה.
<עידן קלימן: זה לא ענייני.
<עידן קלימן: הדבר האחרון, שמאוד חשוב, ואני עד עכשיו מצפה להסבר, זה מה שאמרה חברת הכנסת – איך מצפים מנכי צה"ל להכריז על עצמם כמסוכנים לילדים שלהם?
<עידן קלימן: איך מבקשים משני לוחמי צנחנים – הנה, יש לך פה פצוע מכפר דאבל מהצנחנים, קופרשטיין היה חייל מילואים ויש פה רן קמינצקי ואת ברק מירון שקיבל צל"ש כלוחם גולני בהיתקלות בלבנון.
<עידן קלימן: אני מצפה ממשרד הביטחון לקבל תשובה, איך הוא מצפה מאנשים שיצאו להילחם למען המדינה הזאת, לבוא בריש גלי ולהכריז על עצמם כמסוכנים.
<עידן קלימן: התבקשתי להביא דוגמאות, אז ממש בקצרה, כי אתן להם לדבר – הדברים שלהם יותר חשובים.
<עידן קלימן: יש לי פה לוחם גולני שכתב מכתב.
<עידן קלימן: הוא מכתב ארוך, אז רק כדי שתבינו את רוח הדברים, אקצר.
<עידן קלימן: הוא אומר: בשנת 2000 התגייסתי לגולני.
<עידן קלימן: עברתי מלחמה מאוד-מאוד קשה, שכללה אשפוזים מסוג שונה.
<עידן קלימן: אני לא יודע איך אני חי היום ואיך יצאתי מזה.
<עידן קלימן: ולמרות הכול אני נלחם בכל יום ויום כדי להישאר בחיים.
<עידן קלימן: אשתי עברה טיפולי פוריות, ואני מרגיש על כך רגשות אשמה.
<עידן קלימן: קיבלנו בזכות זה ילדה מקסימה ויפהפייה.
<עידן קלימן: הלידה היתה מאוד קשה, וכמעט איבדנו אותה.
<עידן קלימן: שום דבר בחיים לא הולך לי חלק, ובכל זאת אני נלחם.
<עידן קלימן: סוף-סוף הרגשתי טיפה שקט, שהמדינה באה לקראתי, ואז ביום אחד בהיר מחליטים לעצור הכול, ולברור מי כן זכאי ומי לא, כאשר אשתי כבר במהלך חודש תשיעי לקראת לידה שנייה עם עוד ילדה.
<עידן קלימן: שמחנו על העזרה שהובטחה לנו ומומנה לנו.
<עידן קלימן: אני אישית גמור, מאוכזב, ולא מאמין שתשאירו אותי בעמדה כזו, חסר אונים.
<עידן קלימן: לקחת שתי ילדות יפהפיות, מדהימות, שאנחנו נורא אוהבים, להשאיר אותי בבית אתן, כאשר התגובות הנפשיות שלי אינן טובות בלחצים – הוא מדבר עכשיו על המלחמה.
<עידן קלימן: הביטחון שאני לא יכול לתת להן הוא ענק.
<עידן קלימן: כאשר הלכתי לקרבי עם פרופיל 97, למות אך ורק למען המדינה - אל תהרגו אותי, אל תאכזבו.
<עידן קלימן: הפגיעה הזאת היא היקפית במשפחה שלי, בחינוך, בילדה המדהימה ועוד אחת בדרך.
<עידן קלימן: אני מתחנן מכל לבי - לוחם גולני צריך להתחנן.
<עידן קלימן: עברתי מספיק בחיים.
<עידן קלימן: עד שאני רואה טיפת אור, אל תסגרו לי אותה.
<עידן קלימן: אני רוצה לחיות בכבוד, אני רוצה שהילדות שלי תקבלנה חינוך טוב.
<עידן קלימן: אני צריך את הגב הזה.
<עידן קלימן: כבר נתתם לי אותו בעבר.
<עידן קלימן: הבאתי עוד ילדה.
<עידן קלימן: אל תגזלו אותה ממני, בכל לשון של בקשה.
<עידן קלימן: תנו לילדות שלי לגדול בחינוך טוב, במסגרת - אחרת לא אעמוד בזה.
<עידן קלימן: אני לא ישן, אני דואג כל היום מאז שזה התבשר לי, ואני דואג שמצבי יידרדר מבחינה בריאותית.
<עידן קלימן: אני בעל משפחה, בן אדם, בעל ואב.
<עידן קלימן: אני רושם את המכתב הזה בדמעות רבות.
<עידן קלימן: ההמשך של המכתב עוד יותר חריף, ואני חוסך את זה מהוועדה.
<עידן קלימן: והוא חותם, וזה מה שמדהים – שהאנשים האלה עוד חותמים לך: מודה לך מכל הלב ומאהבה גדולה למדינה.
אורלי לוי אבקסיס: המדינה תאהב אותם בחזרה גם אחרי שהם לא מתפקדים- - -
<עידן קלימן: לא אוסיף.
יעקב מרגי: משרד הביטחון, בבקשה.
יעקב מרגי: נסה להתייחס לדברים שנאמרו.
<דן שגב: שמי דן שגב, אני סגן ראש אגף שיקום וראש היחידה לשירותי שיקום.
<דן שגב: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לעשות סדר בדברים שנאמרו פה.
<דן שגב: הוזכרה ההוראה שמסדירה את כל הנושא הזה, הוראת אגף שיקום מס' 8401, שמאפשרת סיוע במספר מישורים לנכי צה"ל.
<דן שגב: אחד הנושאים הוא הטבה מותנית של סיוע במימון של מעונות וצהרונים לילדי נכי צה"ל שהם או פגועי ראש או פגועי נפש.
<דן שגב: זה מכיל גם את הפוסט טראומה.
<דן שגב: הסיוע במהותו נועד להקל על הנכה שמתמודד עם הקשיים שקשורים בפציעתו, ולאפשר מרווח, שהילד בשעות היום יהיה במסגרת כלשהי.
<דן שגב: אנחנו יודעים מה זה ילדים – הם דורשים את תשומת הלב.
<דן שגב: בזמנים הללו המשרד חשב שיהיה נכון לאפשר את הסיוע במימון.
<דן שגב: ההטבה הזו מותנית בסעיף 19ד, שהזכיר אותו עידן.
<דן שגב: אני מוכן לקרוא אותו שוב.
<דן שגב: הסעיף אומר: פסיכיאטר או פסיכולוג או עובד שיקום קבע שבגין מצבו הנפשי ותפקודו הלקוי יש צורך בהוצאת הילד מהבית למעון או לצהרון.
<דן שגב: לא מדובר, באופן חד-משמעי, במישהו בסיכון.
<דן שגב: כשמישהו בסיכון, אנחנו לא מטפלים – יש שירותי הרווחה.
<דן שגב: זה לא תפקידנו.
אורלי לוי אבקסיס: אתה קראת את המכתב שהגיע לנכי צה"ל?
אורלי לוי אבקסיס: כי אני קראתי אותו.
<דן שגב: ודאי שקראתי.
אורלי לוי אבקסיס: המכתב לגבי הצהרונים – מה כתוב שם?
אורלי לוי אבקסיס: לגבי מעכשיו ואילך.
<דן שגב: ההטבה הזו לא הופסקה מעולם, ולא ניתנה באופן חד-משמעי.
<דן שגב: אני אומר.
אורלי לוי אבקסיס: זה שקר.
אורלי לוי אבקסיס: ראיתי את המכתב, אדוני היושב-ראש.
אורלי לוי אבקסיס: הם לא צריכים להגיד שם שהם מסוכנים לילדים שלהם?
אורלי לוי אבקסיס: תקריא את המכתב ששלחתם לנכי צה"ל.
<דן שגב: לא שלחתי שום מכתב.
אורלי לוי אבקסיס: אז אגף השיקום שלחו.
<דן שגב: מצער אותי שחברת הכנסת קוראת לי שקרן.
<דן שגב: הקראתי את הסעיף.
אורלי לוי אבקסיס: אז אדוני לא ראה את המכתבים שנשלחו, מי הוציא אותם, באיזה אישור.
<דן שגב: זה עדיין לא הופך אותי לשקרן.
אורלי לוי אבקסיס: הנה, יש פה נכה צה"ל שיש לו המכתב.
אורלי לוי אבקסיס: תגיד מה רשום לך שם במכתב.
יעקב מרגי: בואו ננהל את הדיון בצורה מסודרת, הוא ברשות דיבור.
<דן שגב: התחלתי לומר שלא ניתנה שום הנחיה לפקידי השיקום לפעול בדרך שונה ממה שכתוב בהוראה.
יעקב מרגי: ממה שנעשה או ממה שכתוב?
יעקב מרגי: מה שנעשה עד כה.
<דן שגב: עד כה תמיד היה צורך באישור של או עובד שיקום או פסיכולוג או פסיכיאטר מטפל.
<דן שגב: מאז ומתמיד לא היתה פעם אחת שנכה קיבל את הסיוע הזה ללא האישור הזה.
<עידן קלימן: לא היתה הנחיה פנימית?
<עידן קלימן: לא היה שינוי?
יעקב מרגי: עידן, תרשה לי לנהל את הדיון.
יעקב מרגי: שום דבר לא יישאר ללא תשובה.
<דן שגב: אדוני היושב-ראש, יש להבין שחלק מנכי צה"ל נמצאים בקשר אינטנסיבי עם עובדי השיקום, ואותו חלק ארי גם מקבל את חוות הדעת מעובד השיקום.
<דן שגב: יש נכים שנמצאים בטיפולים פסיכולוגיים או פסיכיאטריים, והם עצמם, חלקם מעדיפים להביא את האישורים משם.
<דן שגב: כדי לסבר את האוזן, בדקתי במחוזות עכשיו את הפניות שהתקבלו עבור שנת הלימודים תשע"ה.
<דן שגב: עד כה התקבלו 36 פניות במחוזות.
<דן שגב: יש מחוזות שעוד לא התקבלו שום פניות.
<דן שגב: מתוכם 29 כבר קיבלו אישור של עובד שיקום, ושבע פניות מטופלות על-ידי גורם חוץ.
אורלי לוי אבקסיס: כמה היה בשנה החולפת?
<דן שגב: לא בדקתי את זה.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לראות.
אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שמתוך אותם- - -
יעקב מרגי: דן, מה, לדעתך, הקפיץ את המחוזות, את הארגונים, את המחוזות, את נכי צה"ל?
<דן שגב: אני חושב שבחלק מהפעמים הגענו למצבים אבסורדיים שבהם, שבהם, לצורך העניין, יש נכים שהם גרושים, והילדים נמצאים בחזקת הגרושה, והם קיבלו את ההטבה הזאת.
<דן שגב: או יש נכים שהם עובדים ומתפקדים למרות הפגיעה שלהם, והם קיבלו את ההטבה הזאת, ולשון ההוראה אומרת משהו אחר.
<דן שגב: אני חושב שזה אולי מה שהזעיק את נכי צה"ל.
יעקב מרגי: חברת הכנת שולי.
שולי מועלם-רפאלי: יש לי הרגשה קשה של דז'ה וו, שני חבריי הוותיקים ממני.
שולי מועלם-רפאלי: יד ימין לא כל כך יודעת מה יד שמאל עושה, פעמיים: פעם אחת, מאת ה', אף אחד מאתנו לא רצה להיות במקום הזה, אבל כל הצבא במלחמה.
שולי מועלם-רפאלי: לפחות לפי הידע שלי, והוא לא ידע בעלמא, יש עשרות פצועים שמאושפזים, חלקם במצב קשה.
שולי מועלם-רפאלי: הייתי אצלם, ראיתי אותם, אני מכירה את חלקם אישית.
שולי מועלם-רפאלי: התחושה היא, שההזדעקות היא לא נעשתה סתם.
שולי מועלם-רפאלי: אתה יושב פה, ומדבר מאוד בשקט, ואני שואלת את עצמי: כאילו מתבקש היה לומר להם: חברים, לכו הביתה, כי יושב פה אדם שנשלח מהמשרד, והוא אומר: בכלל אין בעיה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מבין מה אני עושה פה.
שולי מועלם-רפאלי: זה פחות או יותר מה ששמעתי, אלא אם כן אדוני יתקן אותי.
שולי מועלם-רפאלי: הדיון הזה בכלל מיותר.
שולי מועלם-רפאלי: כל מה שאנחנו רוצים לומר - יתכבד הנכה, ויביא ממי שנוח לו את האישור.
שולי מועלם-רפאלי: אם נוח לו מעובד השיקום – בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: נוח לו מהפסיכולוג – בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: נוח לו מהפסיכיאטר – עוד יותר בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: ויש לי תחושה על סמך ידע אישי, כמו שאתה מכיר, שלא בכדי קפצו נכי צה"ל, והלא בכדי הזה הוא לא מהיום, אלא כי התחושה שבה מנסים לסגור את הדלת, ובטעות סוגרים אותה לכולם, אפשר היה בדרך אחרת לדבר על הנכים האלה שעובדים, ואולי באמת לא אמורים להיות תחת ההוראה הזאת, אבל אתם מנסים לעשות מהלך שאולי הוא נכון, ולהוציא את מי שלא אמור להיות שם, כולל נכ"י צה"ל וההנהלה שלהם, שיושבת פה, לא רוצים שכולם ייכנסו בדלת שרק מעטים אמורים להיכנס, כי כולם יודעים שהכסף הוא מוגבל, וברגע שנכנסים יותר אנשים, מי שזקוק יותר, מקבל פחות.
שולי מועלם-רפאלי: אבל בואו ננסה לראות איך עושים את זה, בלי לגרום לזה שמי שצריך לקבל את זה, יקבל את זה בלי להצטרך, אדוני, להגיע למצב שבו בהתנדבות הוא יכריז על עצמו שהוא מסוכן לילדיו.
שולי מועלם-רפאלי: נכי צה"ל כמו נכי צה"ל, זכותם ללכת לקרב ולחזור ממנו באותה ידיעה: מדינת ישראל עומדת מאחוריכם.
שולי מועלם-רפאלי: היא עומדת מאחוריכם כשאתם נכים קלים, היא עומדת מאחוריכם עוד יותר כשאתם נכים בינוניים, והיא עוד יותר עומדת מאחוריכם כשאתם נכים קשים.
שולי מועלם-רפאלי: התחושה שלי, ורק מהיכרויות אישיות, אני לא מכירה מישהו שנכנס לקריטריון של פגוע ראש ופגוע נפש, שהוא לא זקוק לזה שמדינת ישראל מאוד תעמוד מאחוריו.
שולי מועלם-רפאלי: אם אתה מוצא בתוכם כאלה שלא – בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: אתה יודע לנהל אתו את הדיאלוג.
שולי מועלם-רפאלי: אז איך הגעתם למצב שלפה אתם באים, כי לפה אין לכם ברירה, ולמכתב שלו אתה לא עונה מספר שבועות?
שולי מועלם-רפאלי: הלוואי שבסיכום הדיון יגיד אדוני היושב-ראש:
שולי מועלם-רפאלי: ההתכנסות פה היתה מיותרת, כי הסתבר לנו על סמך הדברים, שלא כצעקתה, אבל יש לי תחושה שיושבים פה נכי צה"ל, שעונים על כל הקריטריונים, ואומר לך: אני קיבלתי גם מכתב וגם טלפון.
<עידן קלימן: בטרם יחשבו מישהו מהגורמים בוועדה המכובדת הזאת שאני מקפיץ אותם לשווא, אני מקריא לכם באימייל מעובדת שיקום: בעניין הזכאות להחזר בגין מעון לילדי פגועי ראש ונפש, בימים אלו יוצא מכתב לכלל נפגעי ראש ונפש מעל 20 אחוז, שהינם הורים לילדים שטרם מלאו להם 6, ובו הנחיות והבהרות על האופן בון עליהם לפעול בעת שיבקשו להסתייע.
<עידן קלימן: כלומר יש שינוי.
יעקב מרגי: לכאורה, כל מערכת, לפעמים מוציאים הנחיות והבהרות.
יעקב מרגי: השאלה, אם יש הנחיות חדשות.
<עידן קלימן: הנחיות חדשות, וחד-משמעית אני פה מצהיר בפניך.
<עידן קלימן: אני דיברתי עם עובדי אגף שיקום, דיברתי עם עובדים סוציאליים, ונאמר לי שני דברים חד-משמעית: אחת, יש שינוי; שתיים, אנחנו לא רשאים לאשר יותר; ושלוש, כשאומרת לי מפקחת, כשאני אומר לה: אם רשום פה בהוראות שזה בסמכות שלכם, מה אתם נכנסים לקרב?
<עידן קלימן: תאשרו את כולם כמו לפני כן.
<עידן קלימן: אז היא אומרת לי: הכספים מחזירים לנו את זה חזרה.
<עידן קלימן: אז שאף אחד לא יגיד שאין פה שינוי.
<עידן קלימן: לא סתם הייתי פונה לוועדה הנכבדה הזאת לעזרה.
יעקב מרגי: יש מישהו מקרב המוזמנים שרוצה להתייחס, שנוגע לו הדבר אישית?
<רן קמינצקי: קודם כל, אני רוצה לאחל לכל החיילים שלנו שנמצאים בחזית, שיחזרו לשלום, ולכל הפצועים החלמה מהירה, מלאה.
<רן קמינצקי: לא אגיד שהדברים הם שקר; פשוט אגיד שהם לא אמת.
<רן קמינצקי: אלך בלשון עדינה.
שולי מועלם-רפאלי: לטובת יושב-ראש הוועדה ולטובתי – אולי חברת הכנסת לוי מכירה אותך - ממתי אתה פצוע?
<רן קמינצקי: קרוב ל-15 שנה, ועדיין לא סיימתי את כל הליכי ההכרה והוועדות הרפואיות.
אורלי לוי אבקסיס: איפה נפצעת, אם מותר לנו לשאול?
אורלי לוי אבקסיס: לא בגוף חלילה וחס; בלחימה, או היית באפטר ויצאת לבלות ושתית?
אורלי לוי אבקסיס: כדי שנבין במה מדובר.
<רן קמינצקי: לא באפטר, לא שתיתי.
<רן קמינצקי: בשירות המדינה מההתחלה ועד הסוף.
<רן קמינצקי: ראשית, זה שאין שינוי, שוב – זה לא אמת.
<רן קמינצקי: והנתון שניתן כאן, שכמדומני, אמרת 36, ששבעה כרגע נמצאים אצל פסיכולוגים ופסיכיאטרים, וכל השאר קיבלו אישור שכן – אז קודם כל, אני לא נמצא לא אצל פסיכולוג ולא אצל פסיכיאטר, ולא קיבלתי אישור שכן, ואני פניתי למחוז.
יעקב מרגי: כשאתה אומר שלא יהיה שינוי זה לא אמת – תפרט.
<רן קמינצקי: פניתי לפני כחודש.
<רן קמינצקי: הבת הקטנה שלי, השנה הזאת אני מקבל את ההחזרים בגין המעון, אחרי שנמצאתי זכאי.
<רן קמינצקי: כשפניתי לבדוק משהו לעניין חודש אוגוסט בכלל, ללא קשר לשנה הבאה, והנוהל לפני כן היה - פניתי לעובדת הרווחה.
<רן קמינצקי: אני לא יודע מה היא עשתה אחר כך, אם היא פנתה לעובדת השיקום או באיזו דרך היא אישרה את זה, וקיבלתי אישור שאני זכאי.
<רן קמינצקי: כשדיברתי אתה על משהו אחר, נאמר לי כבדרך אגב שהשנה אין שינוי, ושאני צריך לפנות לעובדת השיקום.
<רן קמינצקי: כשפניתי לעובדת השיקום, היא אמרה לי: השנה הדברים יתנהלו בצורה שונה.
<רן קמינצקי: חשבנו לעשות את זה שנה שעברה, אבל פחדנו שיהיה בלגאן - ואני מצטט - ולכן אנחנו ממתינים, וכדי שאתה תקבל לשנה הבאה, אתה צריך להביא אישור שאתה מסוכן לילדה.
<רן קמינצקי: נקודה, סוף פסוק.
<רן קמינצקי: בטלפון נאמר לי שאקבל על זה מכתב.
<רן קמינצקי: אני רוצה להדגיש משהו.
<רן קמינצקי: ועדה רפואית מטעם משרד הביטחון, שאמורה לכאורה להיות גורם שיפוטי בלתי-תלוי, קבעה לי וגם לאחריםX אחוזי נכות בגין פוסט טראומה, הלם קרב.
<רן קמינצקי: בתוך הקביעה הזאת היא טומנת בחובה את כל הדברים שבגללם יש צורך בהוראה הזאת.
<רן קמינצקי: בדיוק כשם שלא יבקשו מפרפלה שיביא אישור מאורתופד או מנוירולוג, שהוא צריך כיסא גלגלים, לא הגיוני לדרוש את הדרישה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שקבעו לך שאתה פוסט טראומטי, אתה פוסט טארומטי.
<רן קמינצקי: ואגיד יותר מזה: הבת הגדולה שלי, לא מהנישואים הנוכחיים, אם היה מכתב כזה בחוץ, אני לא הייתי רואה את הילדה היום, חד-משמעית, כי כדי לראות אותה נאלצתי לעבור עשרה מדורי גיהנום גם ככה.
<רן קמינצקי: ההוראה שונתה בעוד אופן שלא עלה כאן לדיון, ואבקש להרחיב.
<רן קמינצקי: פתאום נאמר שנכה שעובד, לא יהיה זכאי לזה.
<רן קמינצקי: כמדומני, אנחנו מתעסקים באגף שיקום.
<רן קמינצקי: מי שיש לו שני ילדים שמקבלים החזרי צהרונים, זה 7,000 שקל.
<רן קמינצקי: אם הנכה שעובד, וגם ככה הלומי קרב פגועי ראש ונפש, לצערנו, אנחנו משתכרים פחות, הרצף התעסוקתי שלנו נפגע הרבה יותר; אני יכול להעיד שהרצף התעסוקתי שלי בלמעלה מ-15 שנים האלה, וחוץ מהפגיעה הזאת יש לי גם פגיעה בעמוד השדרה, פגיעה במערכת העיכול ופגיעות נוספות, הוא, נגיד את זה בלשון עדינה, לא משהו.
<רן קמינצקי: המשמעות היא שאם בשביל 7,000 לקבל החזר אתה לכאורה נדרש לא לעבוד, ואם אתה עובד ומקבל 5,000 שקל, שב בבית, וזה אגף שיקום.
<רן קמינצקי: גם אם אתה מרוויח 5,000 שקל, יש לך ילד אחד, אומר לך: לך לעבוד עם כל הסבל שנגרם לך כתוצאה מזה, עם חוסר השינה בלילה וכו' בשביל 1,500 שקל.
<רן קמינצקי: אני לא מסוכן לילדה שלי, ואני אומר את זה חד-משמעית כאן.
<רן קמינצקי: יש לזה משמעויות עליי, ואתמול אחרי היום הקשה מאוד שהיה עם מה שקרה ברצועת עזה, כששתי הילדות בבית, נכנסתי לחדר, סוגר הדלת, שם אוזניות ומחבק את הכרית, כדי שהילדות לא יראו.
<רן קמינצקי: אני לא מסוכן לילדות שלי.
<רן קמינצקי: אבל יש משמעויות לדברים האלה.
<רן קמינצקי: כשהבת שלי צורחת לפעמים – כן, יש לזה משמעויות עליי.
<רן קמינצקי: אני לא אתפרץ עליה, אני לא אגיד כלום.
<רן קמינצקי: אקח את עצמי ואתפנה משם.
<רן קמינצקי: מהרבה בחינות אשתי היא אם חד-הורית.
<רן קמינצקי: כשלא מזמן פיקוד העורף הורה לקחת את הילדה מהמעון, ואני נמצא בבית, אשתי היתה צריכה להיות בבית ולא ללכת לעבודה, כי כשיש אזעקה, אני לא יכו לקחת אותה למרחב מוגן, ולא יכול לקחת אותה לשום מקום.
<רן קמינצקי: גם ככה כשאנחנו לא במצב הזה, כשאני נמצא בבית והילדה חולה, אשתי מגיעה היתה.
<רן קמינצקי: אז שלא יגידו שאין שום דבר שהוא שונה.
יעקב מרגי: אני חושב שהיטבת לתאר את זה.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה להתבטא בנושא?
<ברק מירון: שמי ברק מירון.
<ברק מירון: הייתי חובש בגולני.
<ברק מירון: נפצעתי בשנת 99' בלבנון.
<ברק מירון: אני, כמו חברי רן פה, לקח לי קרוב ל-36 ועדות רק כדי להכיר בפציעה שלי ובאחוז הנכות שלי.
<רן קמינצקי: תרשה לי להרחיב מאתר "גבורה" את הסיפור של ברק, שסביר להניח שהוא לא יספר על עצמו, אז אם יורשה לי להקריא.
<רן קמינצקי: תיאור המעשה: בתאריך 17.8.99, במהלך פעילות מבצעית של פלוגה מגדוד 51, נתקלו הכוחות במחבלי החיזבאללה.
<רן קמינצקי: במהלך האירוע הפתיעו המחבלים את הלוחמים, וגרמו לנפגעים בכוח.
<רן קמינצקי: למרות הנפגעים הפגין הכוח דביקות במטרה, ביצע מרדף לחסל את החוליה.
<רן קמינצקי: במהלך הקרב נהרגו 2 חיילים, ונפצעו 7 חיילים מאש המחבלים.
<רן קמינצקי: החובש מירון ברק, אשר שייך לתאג"ד 51, הוקפץ לאחר ההיתקלות הראשונה, וכאשר נתקל הכוח שלו, רץ תחת אש לעבר סמל גואטה אייל ז"ל ולעבר מפקד הגדוד שנפגעו מאש המחבלים, וטיפל בהם.
<רן קמינצקי: במהלך הטיפול הרפואי נפגע ברק בגבו מאש המחבלים, ונפצע באורח קשה.
<רן קמינצקי: למרות זאת הצליח להעביר דיווח מסודר על מצב הפצועים לרופא התאג"ד.
<רן קמינצקי: ברק סיכן את חייו ואף נפצע במהלך הטיפול בפצועים.
<רן קמינצקי: תוך כך הפגין אומץ לב והקרבה בשעת קרב הראויים לציון.
<רן קמינצקי: על מעשה זה הוענק לו צל"ש אלוף הפיקוד אלוף גבי אשכנזי, אייר תש"ס 3 במאי 2000.
<רן קמינצקי: זה האיש שמבקשים ממנו להביא אישור, שהוא מסוכן לילדים שלו.
<רן קמינצקי: סליחה, ברק.
<ברק מירון: קודם כל, כל הדרך לפה לירושלים הרגשתי התעלות נפש.
<ברק מירון: הסיפור של העיר הזאת ידוע פה לכולם.
<ברק מירון: אפילו גרתי פה שנה אחרי הפציעה.
<ברק מירון: יש לי היום ילד בן שנה וחמישה חודשים, שאחרי עבודה מאוד קשה שלי ושל אשתי הצלחנו להביא לעולם ילד מקסים.
<ברק מירון: רשמנו אותו השנה לגן.
<ברק מירון: הוא אמור להתחיל בספטמבר.
<ברק מירון: ממש אחרי שסיימתי את כל תהליך ההרשמה בגן עצמו, קיבלתי טלפון מחבר פה, שהאיר את תשומת לבי לנושא החזרי המעונות.
<ברק מירון: 15 שנה אני עושה עבודה קשה מאוד רק כדי להצליח לחזור לחיי חברה תקינים.
<ברק מירון: להיות פגוע נפש זה לא דבר פשוט, כפי שחברת הכנסת לוי-אבקסיס אמרה.
<ברק מירון: לקח לי המון זמן, ואני יכול להעיד שאני עד היום לא 100 אחוז בחברה הזאת.
<ברק מירון: אחרי שקיבלתי ממנו את הטלפון, הבנתי שעכשיו באים לומר שאני מסוכן לילד שלי, לא כשיר לשהות אתו לבד.
<ברק מירון: הילד הזה הוא אחד הדברים שיכולים רק לעזור לי בחיים, לתת לי את הכוחות להתגבר על הרבה קשיים שלי יש ביום-יום.
<ברק מירון: ופה נמצא מלכוד 22, כי בעורף נושף לי אגף השיקום.
<ברק מירון: אני כבר לא קורא לזה אגף שיקום.
<ברק מירון: התואר "שיקום" הוא תואר נעלה שצריך לזכות בו, והם לא זכו בו מבחינתי עדיין.
<ברק מירון: האגף נושף לי בעורף, ובמקום לקדם אותי ולהחזיר אותי לחיי חברה תקינים, מוציא כל מיני הוראות, שמוציאות את הרוח מהמפרשים, ומחזירים אותי 15 שנה אחורה, לנקודה שבה הייתי צריך להתמודד עם חבר שמת לי בידיים וחוסר יכולת לחלץ אותי מהשטח, כי היתה אש של החיזבאללה עלינו ונחתו עלינו פצמ"רים מסביבנו, וחוסר אונים שאני בכלל בהכרה מלאה שוכב על אלונקה ולא מסוגל להזיז את הגפיים שלי, ואני נמצא תחת אש כל הזמן, שעתיים שלמות.
<ברק מירון: ולשם אני חוזר.
<ברק מירון: אני פתאום מרגיש שאני נמצא תחת אש ממי שאמור בכלל לדאוג לי, להוציא אותי מהאש הזאת.
<ברק מירון: ודורשים ממני כל פעם הנפצה חדשה, כל פעם שיגעון חדש: לא קראנו את ההוראה נכון, לא עשינו את זה נכון.
<ברק מירון: והכי עצוב, שלא מעדכנים אף אחד.
<ברק מירון: המכתב הזה שוכב להם חצי שנה במשרד.
<ברק מירון: אף אחד לא יודע מזה.
<ברק מירון: אני לא יודע מזה.
<ברק מירון: אף אחד לא טורח לעדכן.
<ברק מירון: אני צריך להתקשר, להתעדכן על דברים כאלה?
<ברק מירון: אני צריך להתעסק באיך אני קם בבוקר.
<ברק מירון: אני התחלתי השנה עבודה, אחרי 15 שנה.
<ברק מירון: לנסות לתת לילד שלי דוגמה אישית של אבא שקם בבוקר והולך לעבודה.
<ברק מירון: אולי לארבע שעות, זה מה שאני מסוגל.
<ברק מירון: ואתמול, עם כל מה שהיה לאחים שלי מגולני, הייתי צריך לעזוב את העבודה, כי לא יכולתי לשאת בזה יותר, ולא הלכתי הביתה.
<ברק מירון: אמרתי לאשתי שתגיע, תעזוב את העבודה, כי אני הולך, לא יכול לשבת בבית.
<ברק מירון: הלכתי לשבת עם חברים פצועים עם פגיעות לא שונות משלי רק כדי להרגיש בבית.
<ברק מירון: להרגיש מקום שאני מוגן בו.
<ברק מירון: ולא כדי להיות לא מסוכן לילד שלי.
<ברק מירון: אמרתי: אני יודע באיזה מצב אני נמצא כרגע.
<ברק מירון: אני מספיק אחראי כדי לקחת את עצמי החוצה.
<ברק מירון: ואני מכיר את האגף הזה.
<ברק מירון: אני יודע איך הוא עובד.
<ברק מירון: אם לא תוציא אישור מפסיכיאטר, ואתה אומר שאתה בסדר עם הילד שלך, אולי אין לך שום בעיית נפש.
<ברק מירון: מה הקשר בין שני הדברים?
אורלי לוי אבקסיס: זה, כנראה, החשיבה הבאה.
<ברק מירון: התהליך פה הוא לחסוך על הגב שלי, של חברים שלי.
<ברק מירון: כי מה?
יעקב מרגי: האבסורד הוא – הם גם לא חוסכים.
יעקב מרגי: זה יביא נזק.
<ברק מירון: במצטבר אולי אתה צודק.
<ברק מירון: יש לי ילד מנישואים קודמים, שבגלל שהייתי תמים, והחתימו אותי על איזה טופס, אני לא רואה אותו - הוא כבר בן 13.
<יוסי ועקנין: שמי יוסי ועקנין.
<יוסי ועקנין: אני נפצעתי ביום כיפור.
<יוסי ועקנין: איבדתי אח ביום כיפור ובן דודה.
<יוסי ועקנין: זו זכות גדולה שחברת הכנסת אורלי נמצאת במקום הזה.
<יוסי ועקנין: ועידן, כמובן, עם הידע שלו, יודע להגיש את הדברים כמו שצריך.
<יוסי ועקנין: רק דבר אחד אני רוצה לומר, זו תחושה שקיימת אצלי.
<יוסי ועקנין: אתמול התקשר אליי אדם ואמר לי: הכנו את הבשרים שאנחנו צריכים לקחת לגדודים בדרך?
<יוסי ועקנין: אמרתי לו: כן.
<יוסי ועקנין: הוא מתקשר אליי ב-01:00: יש שלושה נכים, הלומי קרב קשים, שהנשים שלהם זועקות, וצריך להוציא אותם משם וללכת אתם לטיפול בתל השומר.
<יוסי ועקנין: איפה אנחנו בתמונה הזאת?
<יוסי ועקנין: לא ייתכן שייקחו אותנו.
<יוסי ועקנין: אנחנו לא פצועים בג'ואריס.
<יוסי ועקנין: אנחנו פצועים בצה"ל.
<יוסי ועקנין: לא ייתכן שייקחו אותנו בלבל הזה.
<יוסי ועקנין: זה פשע.
יעקב מרגי: לכן יש פה דיון, והנושא יובהר.
יעקב מרגי: הבנתי שיש פה אשת נכה צה"ל שרוצה לדבר.
יעקב מרגי: בואו נמצה נושא.
<עידן קלימן: זה הכול אותו דבר – טיפול תחת ילדים של נכי צה"ל.
<עידן קלימן: זה אותו נושא רק מזווית אחרת.