GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: נקודה נוספת.
איתן כבל: צריך כאן לסיים אחת ולתמיד את הסאגה הזאת של נעל ניסיונית.
איתן כבל: אני לא אתמוך בנעל, עם כל הכבוד, שבסופו של עניין לא תעבור את כל המבחנים.
איתן כבל: אני לא חושב שמי מאתנו מחברי הכנסת, עם כל הרצון לסייע, יהיה מוכן לחתום על משהו שהוא לא תקין ובזה אף אחד לא רוצה.
איתן כבל: לכן אני אומר שאתם, העניין הזה של הנעל הניסיונית, כבר נהיה לי חור בראש מהניסיונות של הנעל הניסיונית הזאת.
איתן כבל: אני מבקש מאדוני היושב ראש, שנדע בדיוק איפה עומדים התהליכים האלה של אותה נעל ניסיונית, ואם היא לא עמדה בתקנים נכון לרגע זה כפי שנאמר לי, מהו לוח הזמנים הבא, אבל אתם צריכים להבין שהאחריות היא גם שלכם והיא לא להפיל אותה לפתחנו ומאתנו כלפי מערכת הביטחון ומשרד הביטחון.
איתן כבל: האחריות היא גם שלכם כלפי העובדים שלכם על כל מה שמשתמע מכך.
איתן כבל: לבי לבי.
איתן כבל: אני רוצה לעזור להם.
איתן כבל: לא הייתי בא לכאן, עם כל הכבוד למה שאמרתי, אם זה לא היה סיפור העובדים.
איתן כבל: כשאני הסתובבתי אצלכם במפעל, אמרתי לעצמי שאם הם ילכו הביתה, לאן הם ילכו?
איתן כבל: אני סומך עליך.
איתן כבל: אתה אחד האנשים בכנסת שיודעים להוציא החלטות דבר דבור על אופניו ואני רוצה שנדע בדיוק איפה אנחנו עומדים לאחר שאנחנו מסיימים את התהליכים ושכל אחד ידע מה חלקו ואיפה השותפות שלו המלאה במשימה הזאת.
משה גפני: מה שנאמר על ידי הצבא זה שהיו עשרה אחוזים שהיו פגומים כך שיצא החוט, יצאה סיכה וכולי.
משה גפני: תשעים אחוזים היו טובים.
חיים כץ: בקריטריונים הנמוכים.
משה גפני: הם היו טובים.
<יהודה נתנאל: אני לא רוצה לקטוע את דבריך, אבל זה לא מדויק כי זה לא מה שהיה.
משה גפני: בסופו של דבר הצבא לא היה מסכים בשום אופן, לא על ידי לחץ שלי ולא על ידי לחץ של ועדת הכספים, לקחת נעליים פגומות ולתת אותן לחיילים.
משה גפני: היה פה מרכיב שפעל אחד על השני.
משה גפני: גם העניין הזה שמצא מי שמצא במשרד הביטחון ובצבא את האפשרות שרוכשים את הנעליים בארצות הברית עם בלאי הגדול וכל מה שנלווה לעניין כאשר המפעל כאן.
חיים כץ: בשלב הזה כבר היינו.
חיים כץ: צריך לפנות למפעל ולשאול מתי הוא מספק נעל שתוכל להיות בקריטריונים של הצבא וללכת קדימה.
משה גפני: אני מציע לך אדוני היושב ראש לחייב גם את הצבא לקחת את ההזמנה כי כאשר המפעל ייסגר כבר לא יהיה מה לעשות.
חיים כץ: לפי מה שהוא אומר, המפעל סגור.
חיים כץ: הוא מעסיק את העובדים בעבודות אחזקה.
משה גפני: המפעל לא סגור בגלל שהעובדים עדיין קיימים.
משה גפני: לחייב את המפעל, כמו שאתה אמרת, לעמוד בדברים האלה ואם יימצאו נעליים פגומות, הם יישאו באחריות.
חיים כץ: לא פגומות אלא בכלל לא בקריטריונים של הנעל שצה"ל דורש.
משה גפני: אם אפשר לעמוד בעניין הזה, נתכנס.
חיים כץ: אתה יודע לבוא לצבא ולעמוד בקריטריונים שצה"ל רוצה לתת לחיילים שלו?
<שלמה בוסקילה: אדוני היושב ראש, רציתי להיות קצת יותר מתון אבל לאחר שאני שומע את כל הנתונים שהם נתונים שלא קשורים למציאות, אני אומר לא דובים ולא נעליים.
<שלמה בוסקילה: הם לא רוצים לרכוש מבריל ואני אומר את זה שוב ושוב.
<שלמה בוסקילה: רבותיי, קודם כל, אף פעם בריל לא הייתה ספק יחיד אלא תמיד היה הספק התורכי שהעתיק בתורכיה את אותה על של בריל ורק לאחר שהתקלקלו היחסים עם התורכים, הם פנו לאמריקאים.
חיים כץ: אתה יודע לספק לצבא את מה שהוא מבקש?
<שלמה בוסקילה: הם לא רוצים לקבל.
<שלמה בוסקילה: זה לא משנה.
<שלמה בוסקילה: יש לי דוח מחקר שעשה צה"ל, שהם לא מציגים אותו כאן, שיש השוואה בין הנעליים האמריקאיות לבין הנעליים של בריל בנושאים הקשורים לשחיקת הנעליים שקשור בין מרחק הליכה ושברי מאמץ ונזקי שימוש יתר אחרים והדוח מראה ש-89 אחוזים מהנעליים האמריקאיות היו צריכים להחליף אותן ואפס אחוז בבריל.
חיים כץ: אתה לא מדבר לעניין.
חיים כץ: אמר לך חבר הכנסת איתן כבל שלא מעניין אותו שכל שבוע הם יחליפו את הנעליים וזה לא עניינך אלא הוא רוצה שלא יכאב לו הגב, שיהיה לו נוח בהליכה, שהוא יוכל לנוע עם הנעל.
חיים כץ: אתה, לא מבחינה כלכלית אלא מבחינת יכולות, יודע לייצר נעל משרד הביטחון לא יוכל לומר לך שאתה לא עומד בטכנולוגיה?
<שלמה בוסקילה: אני יודע וגם הוכחתי את זה.
חיים כץ: תוך כמה זמן אתה יודע לייצר למשרד הביטחון נעל שיבדוק אותה ויאמר שזאת הנעל שהוא רוצה ויקנה אותה עבור חיילי צה"ל?
<שלמה בוסקילה: כרגע יש להם כבר נעל אחת אצלם, נעל שקיבלו לפני שבוע.
<שלמה בוסקילה: אני אומר שאם הם לא ירצו לקחת את הנעליים של בריל כי הם רוצים לנסוע לארצות הברית כדי להביא את הנעליים משם, שום דבר לא יעזור.
איתן כבל: מי זה הם?
חיים כץ: אם אני מוביל, אני מוביל.
חיים כץ: אם אתה מוביל, המפעל ייסגר כי אתה מתנהל עכשיו לא נכון.
איתן כבל: הכי לא נכון.
חיים כץ: קודם כל, הם לא רוצים אותך.
חיים כץ: יותר נוח להם לקנות באמריקה והם לא רוצים אותך.
חיים כץ: אם זה היית רק אתה, היית סגור אבל אנחנו רוצים את העובדים.
חיים כץ: אתה הולך ליהנות, אם אתה הולך ליהנות, בגלל העובדים.
חיים כץ: להם יותר נוח אמריקה.
חיים כץ: גם הכסף מסובסד, גם הדולרים, גם הם משלמים וגם הם נוסעים לפעמים לאמריקה לראות את המפעל.
חיים כץ: בתוך עמי אני חי.
חיים כץ: יחד עם זאת, כמה זמן אתה יודע לתת לו גרייס ולהשתמש בנעליים שלו אבל לא ללוחמים?
משה גפני: כמו שהציע איתן כבל.
חיים כץ: עד שתבדוק את הנעל שלו ותוכל לעשות את מה שסגן ראש מנה"ר אמר ואני אקנה רק תוצרת הארץ?
חיים כץ: כמה זוגות נעליים אתה יכול לתת לו גרייס שהוא יוכל לייצר?
חיים כץ: בכל זאת, הנעליים האלה הן לא הכי, הכי, הכי גרועות.
<אורי גואל: אתה שואל אותי או את הצבא?
חיים כץ: אותך.
<אורי גואל: ביום שצה"ל יגיד לי שהוא מוכן לקנות - - -
חיים כץ: צה"ל יגיד לך או שאתה תגיד לצה"ל?
מיכל בירן: המשתמש.
חיים כץ: הוא בעל הבית.
נחמן שי: המשתמש קובע.
<אורי גואל: בהגדרה, מאז ימי בן גוריון, צה"ל מגדיר את הצורך, את האפיון ואת התקציב.
<אורי גואל: אני לא אקנה נעל לא טובה.
<אורי גואל: ברגע שצה"ל הגדיר לי שבחמשת הפרמטרים הנעל נכשלה, משרד הביטחון לא ישקיע שקל אחד בנעל הזאת.
<אורי גואל: בהגדרה.
חיים כץ: כמה זמן אתה יודע לתת לו גרייס?
חיים כץ: אמרת עשרה אחוזים לא טובות, 15 אחוזים לא טובות.
<יהודה נתנאל: הנעליים שאנחנו נותנים היום לחיילי ומפקדי צה"ל הן נעליים טובות.
<יהודה נתנאל: בשלוש השנים האחרונות אנחנו מקבלים חוות דעת מצוינות מהמפקדים ומהחיילים בשריון ובחי"ר.
<יהודה נתנאל: יש כאן לעייפה חוברת מלאה בביקורות לא שלנו.
<יהודה נתנאל: אנחנו לא גוף שהוא עכשיו שיווקי.
<יהודה נתנאל: אנשים מצביעים ברגליים, מסכמים תקופות של אימונים בחורף ובקיץ ומצביעים שהנעל הזאת טובה.
<יהודה נתנאל: מה שאתה אומר לי עכשיו בעצם, אתה אומר לי שאקח נעליים.
<יהודה נתנאל: הנעל האמריקאית היא נעל מצוינת.
<יהודה נתנאל: אני כבר אומר כאן שאם תוצג נעל שהיא נעל טובה, מבחינתי שהיא תהיה מיוצרת מבטון, אבל הנעל הזאת היא נעל טובה לחיילי צה"ל.
<יהודה נתנאל: יש לי אינטרס שיקנו אותה מחר בישראל.
<יהודה נתנאל: אני ציוני.
<יהודה נתנאל: לי חשובות הרגליים של החיילים.
חיים כץ: גם לי, לא פחות ממך.
<יהודה נתנאל: בסדר, אז שיביאו נעל טובה.
מיכל בירן: גם צריך להיות חשוב לך שכאשר יש מלחמת לבנון וצריכים 5,000 זוגות נעליים מהיום למחר, יש לך כאן מפעל שיכול לספק אותן.
חיים כץ: לנסוע לגבעת השלושה, זה פחות מהנה - - -
נחמן שי: אתה חוזר על זה שלוש פעמים.
חיים כץ: אבל זה המצב.
חיים כץ: הייתי שם ואף אחד לא יספר לי.
נחמן שי: גם אני הייתי.
חיים כץ: שאף אחד לא יספר לי.
נחמן שי: אלה נעליים.
חיים כץ: הייתי שם ואני יודע מה זה תנאי שירות.
<יהודה נתנאל: אני אספר לך שאני שנתיים אלוף משנה בצה"ל ולא נסעתי פעם אחת וגם לא נסעתי בעשר השנים האחרונות כי אני אשלח את הטכנולוג לבדוק את זה.
חיים כץ: אתה אבא לשלושה ילדים וברוך השם אתה מתפרנס.
חיים כץ: כמה זמן אתה יודע לתת לו לישראלי הזה לייצר נעל ושלא יסגור את המפעל אלא שישמור על האנשים שלו במינימום שבמינימום ושיוכל לפתח, אם הוא יצליח לפתח?
חיים כץ: אם הוא לא יצליח, אל תיקח ממנו, אבל אם הוא יצליח, כמה זמן אתה יודע לתת לו פרנסה שיוכל לשמר את 120 העובדים שלו?
מיכל בירן: ואת הידע ואת המקצועיות.
משה גפני: את המפעל.
<יהודה נתנאל: חבר הכנסת, ב-2013 חברת בריל הביאה לנו את הנעל הניסיונית הזאת שחבר הכנסת כבל מדבר עליה.
<יהודה נתנאל: לקחנו את הנעל הזאת, שמנו אותה ודגמנו אותה.
<יהודה נתנאל: הנעל לא הייתה טובה.
<יהודה נתנאל: עוד לפני שסיכמנו את הדוח, בדיון אצל המנכ"ל בחודש ינואר, שלפו נעל חדשה חדשה ואמרו שזאת היא הנעל המתקדמת מתקדמת שלהם.
<יהודה נתנאל: צה"ל רכש במאה אלף שקלים 300 זוגות נעליים מחברת בריל, כמו שהמנכ"ל אמר, ולפני שבוע הנעל הזאת הגיעה.
<יהודה נתנאל: אנחנו בידיים נקיות.
<יהודה נתנאל: לי יותר נוח, ואני אומר את זה כאן, לקנות מתעשייה מקומית מבחינה לוגיסטית ומבחינה תפעולית.
<יהודה נתנאל: נוח לי.
<יהודה נתנאל: אבל בטרייד אוף בן לקחת מוצר שהוא לא טוב לבין להביא אותו מארצות הברית, אני אעדיף להביא אותו מארצות הברית.
<יהודה נתנאל: אנחנו קיבלנו את הנעל הזאת, אנחנו מכניסים אותה בגיוס אוגוסט הקרוב ולא בפברואר 2015 ונעשה בדיקה.
<יהודה נתנאל: מה אתה אומר לי עכשיו?
חיים כץ: אני אגיד לך מה אני אומר לך.
חיים כץ: אתה צריך להבין שאם יבוא גיוס אוגוסט והבדיקה תיקח שלושה חודשים - - -
<יהודה נתנאל: שישה חודשים.
חיים כץ: בעוד שמונה חודשים המפעל איננו.
חיים כץ: אתה אומר שאנחנו צודקים אבל החולה מת.
<יהודה נתנאל: אנחנו תמררנו כבר מ-2009.
<יהודה נתנאל: אמרנו שאנחנו רוצים טכנולוגיה חדשה.
<יהודה נתנאל: מי ששקט על שמריו ולא דאג להביא את המפעל שלו לקדמה, מה רוצים ממני?
איתן כבל: עדיין לא ענית לשאלת היושב ראש.
איתן כבל: אתה מכדרר בלשון המונדיאל.
איתן כבל: אתה לא נותן תשובה.
איתן כבל: אתה יכול להגיד שאתה לא רוצה או משהו אחר, אבל אתה לא נותן תשובה ליושב ראש.
<יהודה נתנאל: אני לא מתכוון לקנות נעליים ולתת אותם לחיילים כשהן לא הכי טובות.
איתן כבל: עדיין אני אומר לך שרוב המכריע של החיילים יכולים ללכת בנעליי האלה.
איתן כבל: עדיין, אתה יודע את זה ובוא לא נגזים.
איתן כבל: בקריה הם לא צריכים כי הם עושים פזצטות.
נחמן שי: אני עוקב אחרי הנושא הזה הרבה זמן, גם דרך השדולה שלנו כחול-לבן וגם מדיונים קודמים בכנסת.
נחמן שי: אני ראיתי השתדלות באמת גדולה מצד מערכת הביטחון לרצות גם אותנו חברי הכנסת לצורך העניין וגם את המפעל לאורך זמן.
נחמן שי: לכן אני חושב שנעשה כאן מאמץ אמיתי.
נחמן שי: באמת, ראיתי את זה והבנתי שבאמת יש להם כוונה.
נחמן שי: עכשיו הגענו לאיזושהי נקודת משבר ואני לא רואה איך יוצאים ממנה.
נחמן שי: אתה רוצה לתת לחברה ניסיון נוסף?
חיים כץ: אני לא רוצה לתת להם ניסיון.
מיכל בירן: הוא רוצה תקופת גרייס.
חיים כץ: אני אגיד לך מה אני רוצה.
חיים כץ: הוא לקח את הנעל ועכשיו הוא בודק אותה על חיילי צה"ל.
חיים כץ: יכול להיות שהנעל תהיה טובה ואז הוא יגיד שהוא קונה ממנו את הנעל אבל אז לא יהיה מפעל.
נחמן שי: נכון, אבל השאלה מה יעשו בבריל.
חיים כץ: אני אומר שייתן לו תעסוקה אחרת.
נחמן שי: גם אני חושב כך.
חיים כץ: תעסוקה אחרת לקטע הזה במינימום של המינימום.
נחמן שי: האם יש לצה"ל תעסוקה למפעל הזה?
נחמן שי: הם מייצרים נעליים ולא טנקים.
חיים כץ: אמרתי בתחילת הישיבה עת לא היית שאני מרגיש שאני ועד העובדים של צה"ל והרמטכ"ל נתן לי יקיר גמלאי צה"ל בטקס רב רושם בהיכל התרבות בנתניה.
חיים כץ: טקס מדהים עם מאות אנשים.
חיים כץ: כשגריר שלך אני אומר שאנחנו לא עושים חלילה משהו כדי לפגוע בצה"ל ואני גם יודע את המצוקה התקציבית שלך.
חיים כץ: יחד עם זאת, כדי שהוא יוכל לחיות ואתה תוכל לקבל את הנעל שלו אם היא תהיה טובה, אתה צריך למצוא משהו שיחזיק את המפעל שלו.
איתן כבל: האמת, זה צ'אנס אחרון.
חיים כץ: אם הנעל לא טובה, הוא כבר לא ישקיע, לא יפתח ולא יעשה.
חיים כץ: אבל אני מסתכל והוא הילד שלנו והילד שלנו לצורך העניין, נגיד שהוא לא היה בסדר אבל אנחנו לא זורקים אותו.
חיים כץ: נותנים לו שילמד אנגלית אם הוא צריך, שולחים אותו לטיפול שיניים אם הוא צריך, ונותנים לו פסיכולוג אם הוא צריך.
חיים כץ: עושים הכול.
חיים כץ: הוא ילד שלנו.
חיים כץ: עד שתבדוק את החצי שנה, בוא נגיד עוד חצי שנה אתה אומר שהנעל מצוינת ואתה רוצה אותה אבל המפעל מת והוא איננו ולכן זה כבר יהיה אחרי ניחום אבלים.
חיים כץ: כאן הוא צריך אינפוזיה לתקופה מוגדרת של זמן הבדיקה שלך.
חיים כץ: אנחנו מצפים ממך ומבקשים ממך, עם כל המצוקות שלך, ויש לך מצוקות תקציביות ואחרות, תן לו אינפוזיה עד שתבדוק אם הנעל שהוא העביר לך, והוא כבר העביר לך, ראויה.
חיים כץ: זה מה שאנחנו מבקשים.
משה גפני: זאת ההצעה הכי טובה שיש כאן עכשיו ואני רוצה לתת לכם עצה באופן חיובי ולא באופן שלילי.
משה גפני: אני פעם נקטתי באופן שלילי ועכשיו אני נוקט באופן חיובי.
משה גפני: דעו לכם שכל חברי הכנסת מעוניינים בזה.
משה גפני: כולם רוצים שלחיילים תהיה הנעל הטובה ביותר וכולם רוצים שה-120 עובדים לא ילכו הביתה.
משה גפני: הולך להיות בחצי השנה הקרובה ויכוח קשה על תקציב הביטחון.
משה גפני: אני יכול להגיד את זה הפוך אם אתה רוצה.
משה גפני: אני יכול להגיד באופן שלילי.
משה גפני: פעם אמרתי באופן שלילי.
משה גפני: אנחנו יודעים את המצוקה.
משה גפני: יושב ראש הוועדה הסביר אותה מצוין.
משה גפני: כאשר יהיה ויכוח על כל מיני נושאים תקציביים, השאלה אם אנחנו לוקחים בחשבון גם את העובדה שהעובדים נשארו.
משה גפני: אם הנעל לא טובה, הנעל לא טובה, ואמר את זה היושב ראש וכולנו בעמדתו.
משה גפני: אם הנעל טובה ופתאום אין אפשרות לייצר אותה כי העובדים בבית, אנחנו מסתכלים על הדברים.
משה גפני: כולנו בשר ודם ואני לא מציע למשרד הביטחון ולא לצה"ל בעניין הזה לא לקבל את ההצעה של היושב ראש אלא לקבל אותה, להתאמץ, לצרף את מה שאמר חבר הכנסת איתן כבל.
משה גפני: אם יהיו נעליים כאלה שלפי דעתכם הן ברמה יותר נמוכה, לא לתת אותה לקרביים.
משה גפני: בכל מקרה מדובר על תקופת מבחן.
חיים כץ: מוגדרת.
משה גפני: תקופת מבחן מוגדרת.
חיים כץ: מוגדרת על ידכם.
חיים כץ: קיבלתם את הנעליים ואתם יודעים מה משך זמן הבדיקה וזה תלוי רק בכם ולא באף אחד אחר.
חיים כץ: הנעל אצלכם ביד, אתם מגדירים הכול.
משה גפני: אני חושב שבין חברי הכנסת אני הוותיק ביותר.
חיים כץ: באיזו שנה באת לכאן?
משה גפני: ב-1988.
משה גפני: אני אומר לכם שבסופו של דבר בניגוד למה שחושבים בחוץ, חברי הכנסת הם לא מלאכים אלא הם בני אדם וכאשר לוקחים את כל הדברים בחשבון, גם זה נלקח בחשבון.
משה גפני: הנושא של העובדים הוא מאוד מאוד רגיש, בעיקר בוועדה הזאת.
משה גפני: כאשר אני הייתי בוועדת הכספים, היינו רגישים לעניין הזה ואני אומר לכם קחו את זה בחשבון.
חיים כץ: אין לי אף בן משפחה במפעל בריל.
משה גפני: לי יש כי כולנו בני אברהם אבינו.
<אורי גואל: כבוד היושב ראש וחברים, יש לי הרגשה מאוד לא נעימה שאני צריך כביכול להצטדק ושנראה שלמערכת הביטחון לא אכפת מאותם עובדים בקו הייצור בראשון לציון.
<אורי גואל: אני רוצה שיהיה ברור שאני, אנחנו, משרד הביטחון, כפי שציינתי, מעסיקים עשרות ואלפי מפעלים במדינת ישראל במיליארדי שקלים.
<אורי גואל: לבי עם פועלי בריל בראשון.
<אורי גואל: לבי גם עם פועלי קו העימות שלומי, שדרות ואופקים.
<אורי גואל: אנחנו בעסקאות שאנחנו עושים, אנחנו לא מפעלי היי-טק, אנחנו עוסקים בקיום השוטף.
<אורי גואל: אנחנו קונים מזון, אנחנו קונים מדים, אנחנו תופרים במתפרות דרוזיות וגם קונים נעליים לחיילי צה"ל.
<אורי גואל: מעולם משרד הביטחון לא יצר תקדים שרכש מוצר שלא קיבל תקניות מצה"ל ועל פי חוק חובת המכרזים ועל פי חוקי העבודה שלנו, אסור לי ליצור תקדים באף מפעל גם אם מדובר כרגע בבריל ובטח לא במפעל זוגלובק בקריית שמונה או בשלומי, לקנות מוצר שלא קיבל תקניות מהצבא.
<אורי גואל: אם אני אעשה את זה היום, עשרות מפעלים שפסלתי אותם ברמת האיכות הנדרשת יבואו ויאמרו לי למה נתתי לבריל ולא נתתי להם.
<אורי גואל: אני לא יכול לתת הזמנת גישור.
<אורי גואל: כבוד היושב ראש, אסור לי.
חיים כץ: אני מסביר גרוע.
חיים כץ: אתה מבין טוב אבל אני מסביר גרוע.
<אורי גואל: אסור לי.
חיים כץ: אני בעד זה שבכביש תהיה חכם ולא תהיה צודק.
חיים כץ: אני לא בוטה כמו חבר הכנסת גפני.
<אורי גואל: הוא דווקא לא בוטה.
<אורי גואל: הוא דיבר נחמד.
משה גפני: אל תתחשבו במה שאמרתי.
חיים כץ: אני אומר לך, בכביש תהיה חכם ואל תהיה צודק.
<אורי גואל: יש לי חוקים.
חיים כץ: אין לך כלום.
חיים כץ: במקרה הזה אין לך כלום כי אלה לא חוקים ולא מכרזים ולא סיפורים.
חיים כץ: אתה לקחת נעל לבדיקה.
<אורי גואל: נכון.
חיים כץ: תבדוק אותה.
<אורי גואל: בודק אותה.
חיים כץ: מה אני אומר לך?
חיים כץ: במסגרת האפשרויות שלך , היכולות שלך, במכרזים הקיימים שלך, בכסף קטן אתה מחזיק אותו עד שאתה מחליט אם הנעליים טובות.
חיים כץ: יכול להיות שתוך חודש אתה רואה שהן טובות או תוך חודש רואה שהן לא טובות.
<אורי גואל: כבוד היושב ראש, אם יורשה לי לענות לך.
<אורי גואל: אנחנו שנתיים אחרי נקודת ההתנעה בה ציינו בפני החברה שאיננו שבעי רצון מהנעליים.
<אורי גואל: למה לא מעניין?
<אורי גואל: בפני אילץ אותנו לקנות מהם נעליים.
משה גפני: הרי זה אסור.
חיים כץ: אתה יודע למה זה לא מעניין?
חיים כץ: כי אנחנו באים עכשיו ואומרים לך, תשמע, הם כבר בכלום.
חיים כץ: הנעליים אצלך.
חיים כץ: אתה מחליט אם אלה הנעליים של צה"ל או לא.
<אורי גואל: אז אני אפנה אליהם.
חיים כץ: אבל אז הם כבר לא יהיו.
<אורי גואל: שישמור את הקו.
חיים כץ: מי יפרנס אותם?
חיים כץ: אתה מבין מה אתה אומר?
חיים כץ: אני אענה לכם באותו סגנון.
חיים כץ: לא יהיה לך כל כך הרבה כסף להחזיר את מה שאתה מאבד עכשיו.
חיים כץ: תבין.
חיים כץ: אתה אולי מרוויח עשרה מיליון שקלים או שמונה מיליון שקלים, אבל אתה תאבד בלי שום פרופורציה ואני אחייך אליך.
חיים כץ: הלב שלי ייקרע אבל אני אחזיר לך.
חיים כץ: תקשיב מה אני אומר לך כי לא יכול להיות שתגיד דבר כזה.
חיים כץ: מצד אחד אתה אומר שאתה נחמד ואתה שומר על זה, אבל מצד שני אתה אומר שהיית נחמד ואמרת, חברי הכנסת מטומטמים, אני אגיד מה שהם רוצים אבל אני אעשה מה שאני רוצה.
חיים כץ: אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה, זה התפקיד שלך.
<אורי גואל: לא מה שאני רוצה.
<אורי גואל: מה שהחוק אומר לי לעשות.
חיים כץ: בחוק השלישי של ניוטון לכל פעולה יש תגובה.
חיים כץ: אתה מייצג גוף והגוף יקבל בראש בגללך בלי שום פרופורציה למה שאתה עושה כי הנעל אצלך לבדיקה.
חיים כץ: אם הוא היה מפתח והיית אומר לי שאין לך את הזמן לפיתוח, זאת אופרה אחרת אבל ברגע שהוא נתן לך את הנעל, והוא נתן לך אותה, אתה יכול לעשות את הבדיקה הקצרה.
חיים כץ: באידיש אומרים תהיה מענטש, תהיה בן אדם.
חיים כץ: זה מה שאמרתי לך, תהיה בן אדם.
חיים כץ: אל תוותר בקלות על הפרנסה של אנשים.
חיים כץ: אנחנו צבא העם, גם הם עם ואתה גם צבא שלהם וגם שלי.
חיים כץ: אני מבקש שתשקול את מה שאמרתי ותחזור אלי עם תשובה.
חיים כץ: יום רביעי בשבוע, י"א בתמוז, 9 ביולי 2014.
חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד-2014, של חבר הכנסת אמנון כהן.
חיים כץ: נשמע את ההצעה שלכם לפני שאני מצביע על הרביזיה.
<שלומי מור: בוקר טוב.
<שלומי מור: אנחנו הגענו להבנות לעניין תחולת התיקון.
חיים כץ: עם מי הגעתם להבנות?
חיים כץ: עם מציע החוק?
<שלומי מור: גם עם המציע, גם עם משרד האוצר וגם עם משרד המשפטים – ההסכם מקובל עליו.
חיים כץ: ההסכם הזה מקובל על מציע החוק?
<שלומי מור: על העוזר שלו שנוכח פה.
חיים כץ: העוזר שלו לא מעניין אותי.
חיים כץ: תגיד לי אם זה מקובל עליו.
<שלומי מור: מבחינתי הוא מדבר בשמו, אדוני.
חיים כץ: מקובל?
<שלומי מור: אם כך, נחלק את התקופה הרטרואקטיבית לשלוש תקופות: קודם כול חובות שנצברו בשבע השנים האחרונות – החוק הזה חל עליהם כפי שהוא מנוסח כיום; חובת שנצברו לפני שנת 99' נמחקו זה מכבר על-ידי החלטת מנהלת המוסד, ולכן הן לא רלוונטיות.
<שלומי מור: לגבי התקופה מ-99' עד 2007, ההסכמה אומרת כדבר הזה: יינתנו לביטוח הלאומי תקופה של שנתיים להתחיל בהליכים - -
חיים כץ: שנתיים ממתי?
<שלומי מור: שנתיים מהיום, זאת אומרת עד אמצע 2016.
חיים כץ: עד איזה תאריך?
חיים כץ: לא "אמצע".
<שלומי מור: 30 ביוני 2016.
<שלומי מור: במשך התקופה הזאת המוסד לביטוח לאומי יצטרך להיערך ולפנות לכל החייבים הללו, לשלוח להם הודעה על החוב, ולהתחיל את הליכי הגבייה.
<שלומי מור: אם זה לא ייעשה במשך השנתיים הללו, למעשה, לא נוכל להמשיך לפעול.
<שלומי מור: זאת עיקר ההבנה.
<שלומי מור: גם לעניין הסעיף הראשון שעוסק בשבע השנים הראשונות שבהם אנחנו צריכים לפעול, הגענו להבנות שלפיהן חלק מהגבייה נוכל לעשות או בפקודת מסים או על דרך הקיזוז, שזאת אפשרות נוספת שקיימת לנו בדין; תיקון נוסף הוא במקום המילה "הודעה" תיכנס המילה "דרישה" שזה תיקון סמנטי, אבל חשוב לפי הוראות פקודת מסים (גבייה).
<תמר קלהורה: אני רוצה להבהיר במה מדובר בעניין הקיזוז.
<תמר קלהורה: המצב היום הוא שכאשר לאדם יש חוב המוסד לביטוח לאומי ממתין עד שתהיה לו אי שם בעתיד עילה לקזז.
<תמר קלהורה: התיקון שאנחנו מכניסים כאן מבהיר שלגבי חובות שהם בני פחות משבע שנים, וכמובן, חובות עתידיים, ניתן יהיה להשתמש בקיזוז רק אם העילה לקזז נוצרת בתוך תקופת שבע השנים.
<תמר קלהורה: זאת אומרת לא ממתינים מעכשיו והלאה, אלא אם במועד שיש לו חוב, והוא חלוט, מגיע לאדם תגמול מהביטוח הלאומי אז הביטוח הלאומי יוכל לקזז.
<תמר קלהורה: כמובן, הם יצטרכו להודיע על כך לחייב.
חיים כץ: נמצא פה משרד האוצר?
חיים כץ: מסכימים?
<רבקה לויפיר: מקובל עלינו.
<נעה בן שבת: אם אפשר רק לבקש מהמוסד לביטוח לאומי לציין את היקף החובות שאתם משערים שמתייחסים לתקופה הזאת.
<נעה בן שבת: מדוע לא טוב היה להתעלם ממה שקדם לפני שבע שנים?
<שלומי מור: על-פי נתוני מנהל המחקר שנציגה שלו נמצאת פה, בין שנת 99' ל-2007 נוצרו חובות בהיקף של כ-2.5 מיליארד שקלים.
<שלומי מור: מתוך הסכום הזה 1.2 הוא, בעינינו, סכום ריאלי לגבייה, ו-1.3 הוא סכום שהריאליות שלו מוטלת בספק – חלקם אולי לא בארץ וכו'.
חיים כץ: אתה אומר שעל 1.2 מיליארד שווה לעשות מאמץ.
חיים כץ: נעשה הצבעה על דיון מחדש.
<נעה בן שבת: לפי סעיף 115 לתקנון, נעשה הצבעה על דיון מחדש.
חיים כץ: לפי סעיף 115 לתקנון, אני מצביע על אישור הרביזיה.
חיים כץ: בעד הרביזיה – פה-אחד
חיים כץ: הרביזיה אושרה פה-אחד בהצבעת כל חברי הכנסת שנמצאים עכשיו בוועדה – זה אחד במספר.
חיים כץ: זה לא קורה בדרך כלל בוועדה.
חיים כץ: נקרא את הצעת החוק במתכונת שדיברתם עליה.
<נעה בן שבת: אני אקרא את סעיף 363א(א) עם התיקונים.
<נעה בן שבת: אני לא אקרא את סעיף קטן (ב) כי לא היה בו שינוי.
<נעה בן שבת: נעבור לסעיף 2 שעניינו תחילה ותחולה.
<נעה בן שבת: "הוראות סעיף 363א(ב) לא יחולו" זה עניין ניסוחי כיוון שאין לנו כבר תקופה שסופרים.
<נעה בן שבת: אז לא צריך את ההוראות האלה, זה רק עניין של נוסח.
<נעה בן שבת: (3) ידבר על החובות שלפני 99' שלא ניתן יהיה לגבות.
<תמר קלהורה: יש לי שאלה של ניסוח.
<תמר קלהורה: האם כשאנחנו כותבים בסעיף קטן (א) את המילים: "או קיזוז" ברור לחלוטין שהכוונה היא שנוצרת העילה בתוך התקופה?
<נעה בן שבת: ללא עילה אי אפשר לנקוט קיזוז.
<תמר קלהורה: השאלה היא האם ברור שהעילה קיימת בתוך שבע השנים?
<נעה בן שבת: אני חושבת שזה חייב להיות כי את צריכה לנקוט בניגוד להליכי גבייה - -
חיים כץ: למה את צריכה לחשוב?
חיים כץ: תנסחי שהעילה קיימת בתוך התקופה.
<תמר קלהורה: להכניס את זה במפורש לנוסח?
חיים כץ: תנסחו את זה.
חיים כץ: לא צריך לחשוב, לא צריך לתת שום דבר לפרשנות.
<שלומי מור: קיזוז שבוצע בפועל בתקופה הזאת, כפי שאומרת נעה.
חיים כץ: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק הזאת.
חיים כץ: אני מקווה שהביטוח הלאומי שלם, והמציע שלם, ונביא גם צדק לאנשים וגם כסף לביטוח הלאומי.
חיים כץ: בעד הצעת החוק – פה-אחד
חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה מצביעים בעד החוק להכנה לקריאה שנייה ושלישית.
חיים כץ: אני מקווה שהוא יעבור במושב הזה בקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: כל מי שנמצא פה – וזה אחד במספר – אישרו את הצעת החוק.
חיים כץ: יום רביעי בשבוע.
חיים כץ: יום מעניין.
חיים כץ: הצלחה לטכנולוגיה הישראלית.
חיים כץ: שוב אנחנו רואים שמי שחושב לא בדרכי האוצר מצליח.
חיים כץ: על מה אני מדבר?
חיים כץ: אני זוכר את "כיפת ברזל".
חיים כץ: אני זוכר את החשבונות – אני מדבר לפקידי האוצר.
חיים כץ: אמרו: "בשביל מה צריך "כיפת ברזל""?
חיים כץ: גם מהכנסת – איציק בן-ישראל וגם האוצר.
חיים כץ: "כל טיל עולה 70,000 דולר"; ו"כל טיל שהם משגרים עולה 3,000 שקל או 1,000 דולר".
חיים כץ: "אנחנו נתמוטט כלכלית, לא נעמוד בזה".
חיים כץ: אני מדבר לאוצר – עכשיו אנחנו חושבים מעבר לאופק, שזה יהיה השלכות עתידיות.
חיים כץ: "כיפת ברזל" משגרת טיל מיירט כשהיא רואה במכ"ם שהטיל המשוגר פוגע בוודאות באיכון של 3 מטר.
חיים כץ: היום אתה רואה בעיתון כמה בשטח פתוח, וכמה יורטו.
חיים כץ: כל אחד שיורט היה פוגע ישירות בבית.
חיים כץ: אני לא יודע אם יירטנו 800 או 900.
חיים כץ: בואו נגיד, עלה לנו 100 מיליון דולר.
חיים כץ: בוא נאמר ש"בזבזנו" חצי מיליארד שקל בגלל שעשינו את "כיפת ברזל".
חיים כץ: עכשיו תחשוב – פגיעות ישירות ב-600 בתים: הרוגים, אנדרלמוסיה, מורל ירוד בעם, קצבאות, מס רכוש – כמה היה עולה לנו?
חיים כץ: איך האוצר לא ראה מעבר לחוטם שלו?
חיים כץ: אז אחרי הלילה אתמול כשאתה רואה את היירוטים אתה יכול להגיד, כמה עלו לנו השיגורים?
חיים כץ: 40 שיגורים – נאמר 4 מיליון דולר לעומת כמה זה חסך.
חיים כץ: עכשיו נפתח את הדיון.
חיים כץ: יום רביעי בשבוע אחרי לילה דרמטי של טילים ומשחק כדורגל – 7:1 - -
מרב מיכאלי: 29 דקות – 5:0.
חיים כץ: נבחרת גרמניה בעטה שש פעמים לשער.
חיים כץ: מתוכם הבקיעה חמישה שערים.
חיים כץ: בעיטה אחת השוער הדף, ואת הכדור החוזר הוא הכניס.
זהבה גלאון: מה הם אוכלים שם?
חיים כץ: אני לא רוצה להגיד לך מה הם אוכלים.
חיים כץ: גם "כיפת ברזל" שאוכלים מה שאנחנו אוכלים.
חיים כץ: תראי – כל יירוט, בול.
חיים כץ: אין בזבוזים, אין שיגורים ב"אוואנטה", הכול בסדר.
חיים כץ: מה אנחנו מתכוונים להגיד לכם?
חיים כץ: אני רוצה להגיד לך, אסי, נציג האוצר הבכיר פה.
חיים כץ: אני מכיר את היכולות שלך, ואני מכיר את הכישורים שלך ואת החשיבה הישרה אבל קצרה.
חיים כץ: אני בא ואומר לך – זכור מה אמרתי לך על "כיפת ברזל" – תחשוב מה אתה חוסך, ומה הנזק העתידי.
חיים כץ: יושבים פה על הצעת חוק לא יודע כמה שנים - -
<מינה אורגד: 15 שנים.
חיים כץ: בשורה התחתונה יכול להיות שהוא יפתור את העתיד, אבל הוא יעשה הרבה עוול ללא מעט נשים וגברים מהעבר.
חיים כץ: השקענו כל כך הרבה זמן וכל כך הרבה מאמץ, והשאלה היא כזאת: אם אנחנו לא יודעים לגמור את זה עד סוף המושב הדחייה תהיה לפחות בארבעה חודשים – מעכשיו עד אחרי אוקטובר.
חיים כץ: בארבעה חודשים האלה כמה מתגרשים וכמה אלמנים אנחנו מאבדים שלא יקבלו?
חיים כץ: הכול לא ידוע.
חיים כץ: אם אנחנו מסיימים את זה כמו שזה עכשיו – כמה איבדנו?
חיים כץ: כמה אנשים שחיכו לחוק הזה וחלמו עליו לא מכסה?
זהבה גלאון: עשרות אלפים.
חיים כץ: אני לא יודע אם עשרות אלפים.
<מינה אורגד: לא עשרות אלפים, אבל הרבה.
חיים כץ: אין עשרות אלפים.
זהבה גלאון: יש.
חיים כץ: כשמדברים על טילים ועל טכנולוגיה יש בעולם מגנטיות שיורית.
זהבה גלאון: טוב, תתקדם.
חיים כץ: מרב, את תפעילי את הכוח הקוארציבי בשביל לבטל את המגנטיות השיורית שלה שהיא תהיה רגועה קצת.
חיים כץ: לא מדברים על הפלסטינים, לא על המלחמה, לא שלום - -
זהבה גלאון: בגלל זה אני לחוצה.
חיים כץ: אז תהיי רגועה.
מרב מיכאלי: זהבה מתעצבנת כי היא מקבלת דיווחים מהישיבה על מע"מ אפס, אז זה מעצבן אותה.
חיים כץ: את יודעת שהם לא רצו שאני אבוא לוועדת כספים?
זהבה גלאון: על זה אני מדברת אתך.
זהבה גלאון: הם אמרו שרצית את הפנסיות, ואמרתי שיש רק בן-אדם אחד שהייתי נותנת לו את הפנסיות.
זהבה גלאון: גם אם זה לא יהיה בכספים וזה יהיה פה – מי יש עוד בכנסת שמבין בפנסיות כמו חיים כץ?
זהבה גלאון: בכלל, לא בכנסת.
חיים כץ: אסי, הדיון פה מיותר, ברור לך.
חיים כץ: זאת אומרת צריך להיכנס לחדר ולראות מה אנחנו עושים כדי למזער נזקים.
חיים כץ: החוק הזה לא ייצא עם מאה אחוז הצלחה.
חיים כץ: הוא לא יכסה את כולם, הוא לא יודע לכסות את כולם.
חיים כץ: אבל אנחנו עכשיו רוצים למזער נזקים.
חיים כץ: גם אתה, גם האוצר – הצעת חוק ממשלתית, עבדו עליו כל כך הרבה.
חיים כץ: איך אמרת – עד יום שני?
חיים כץ: תיכנסו למקלט שלא תצטרכו לרוץ בצבע אדום, צבע ירוק, בז'.
חיים כץ: אסי, קח מהאוצר את מי שאתה רוצה ונועה.
חיים כץ: עמוס יישב אתכם.