GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: גברים ונשים וכל הזמן מדברים על פיגוע כלכלי שחרדים לא עובדים.
משה גפני: חרדים וחרדיות.
משה גפני: אני לא מדבר שאנחנו - - -
<ציונה קניג יאיר: זה אפילו לא חל על עיריות.
משה גפני: אבל עם כל הכבוד, בבקשה, אני מדבר על עיקרון והעיקרון הוא חקיקה.
משה גפני: עם כל הכבוד, את לא מכירה את החקיקה כאן.
משה גפני: את פשוט לא מכירה.
משה גפני: היה אפליה מתקנת, היה לערבים.
משה גפני: ואחרי זה היה תיקוני חקיקה על השירות המוניציפאלי ואחרי זה היה על דירקטורים.
משה גפני: היה מלא חקיקות שלא נגמרו בחקיקה אחת.
משה גפני: קודם כל, נקבע העיקרון, האם זה סוג אוכלוסייה שהיא לא נמצאת במערכת הציבורית.
משה גפני: החרדים לא נמצאים במערכת הציבורית.
משה גפני: יש המון שיש להם תארים אקדמאיים, יש המון שמבקשים לצאת לעבודה, גברים ונשים.
משה גפני: באה הכנסת ומבקשת להגיד, הרי בלאו הכי אנחנו יודעים שהחוק בסופו של דבר קשה מאוד ליישום.
משה גפני: אבל הכנסת אומרת אמירה.
משה גפני: נציבת שוויון הזדמנויות, שזאת היום האוכלוסייה שאפשר להצביע עליה שהיא המופלית לרעה, היא היתה צריכה להגיד – אני תומכת בזה.
משה גפני: אני חושבת שצריך לעשות עוד דברים.
משה גפני: אני חושבת שהממשלה צריכה לקבל החלטות.
משה גפני: יש לי המון מה להגיד.
משה גפני: לא היה צריך לעשות דברים, לא היה צריך להימנע מלעשות דברים ולתת סבסוד במעונות יום שחרדיות לא יקבלו את זה.
משה גפני: ולכן, אני סיימתי את הדברים שלי.
עדי קול: הוא סיים.
משה גפני: אני סבור, כשראיתי את זה, קיוויתי שזה לא נכון.
משה גפני: אני יוצא מאוד עצוב מהוועדה כאן בגלל שאני קיוויתי שנציבת שוויון הזדמנויות בעבודה תתמוך בחוק הזה, תתמוך בכל חקיקה שתהיה בעניין הזה.
משה גפני: לא רק שהיא נגד, היא גם יוצאת לעיתונות נגד, שזה פוגע באוכלוסיות אחרות.
עדי קול: תודה חבר הכנסת גפני.
עדי קול: אנחנו לא נענה על זה.
עדי קול: את נתת את התשובה שלך, זה לא היה.
<ציונה קניג יאיר: היו דברים עובדתיים שנכנסו לפרוטוקול.
<ציונה קניג יאיר: סליחה, אני מבקשת שלא תצא, חבר הכנסת גפני, יש לי מה להגיד על זה.
משה גפני: הדברים יהיו בפרוטוקול ואני אומר אותם בכל מקום.
עדי קול: אתה סיימת.
עדי קול: ועכשיו היא מגיבה ואתם לא מפתחים על זה דיון.
משה גפני: אבל אם היא תגיד דברים לא נכונים?
עדי קול: ציונה, אני מפסיקה את הדיון.
<ציונה קניג יאיר: שלושה דברים עובדתיים.
עדי קול: לא לא, אני מפסיקה את הדיון הזה, אני רוצה להמשיך בהסברה.
<ציונה קניג יאיר: אבל נכנסו דברים.
<ציונה קניג יאיר: אני רק אומר שנכנסו דברים לפרוטוקול שהם עובדתית לא נכונים והם התקפה אישית שראוי שנציבת שוויון תגיב עליהם.
עדי קול: היא לא היתה התקפה אישית.
משה גפני: אני אפילו לא יודע להגיד את השם שלך.
<ציונה קניג יאיר: אני לא יצאתי לתקשורת.
משה גפני: זה היה בתקשורת.
עדי קול: אני מבקשת לעצור אתכם.
עדי קול: אנחנו נעבור לפרק של ההסברה.
עדי קול: יש לנו עוד רבע שעה.
<ציונה קניג יאיר: רק מתוך כבוד ליושבת הראש אני לא מגיבה.
מרב מיכאלי: ראוי להגיד שאם הנציבה אומרת שהיא לא יצאה לתקשורת - - -
משה גפני: אבל זה היה בתקשורת.
מרב מיכאלי: אז אני לא יודעת מה היה בתקשורת, אבל ממתי אתה כל-כך סומך על התקשורת, מר גפני?
משה גפני: שתגיד שזה לא היא.
עדי קול: אני מבקשת לעצור את הדיון הזה כדי שנמשיך לנושא שלשמו התכנסנו.
משה גפני: זה לא מעניין מה שהעליתי?
עדי קול: זה היה מרתק ותמיד כשאתה מגיע זה כך.
אילן גילאון: אני רוצה לשאול, אני אומר לך, חבר הכנסת גפני, לגבי כל מיני טענות כאלה.
אילן גילאון: היא לא מחוקקת, אתה יודע.
משה גפני: לא, אבל יש לה תפקיד מאוד מכובד.
אילן גילאון: אין לי ספק שזה אנשים מחושבים מטפלים בצורה בלתי שווה מבחינת הזדמנויות.
אילן גילאון: גם אני תומך.
משה גפני: תגיד לי, אם היית חרדי, מה היית מרגיש כשהיית קורא כזה דבר בעיתון?
אילן גילאון: אני אומר רגע אחד.
<קריאה: אם הייתי חרדית, לא הייתי קוראת את העיתון הזה.
אילן גילאון: תראה, אני תמיד בעד, חבר הכנסת גפני.
משה גפני: אני לא קראתי, הביאו לי.
אילן גילאון: הוא קורא, הוא גם צופה.
אילן גילאון: אין לנו מה לדאוג.
עדי קול: אני רוצה לעצור אותך כדי שנאפשר - - -
אילן גילאון: פשוט כדי שזה לא ייגמר ברוח כזאת ובטעם כזה.
אילן גילאון: כי מצד אחד, אנחנו כן עושים, כן מתקנים מצבים מעוותים.
עדי קול: גם חבר הכנסת גפני שמע את דברייך ושמע שאמרת שאת לא מתנגדת ולהפך, את חושבת שצריך להתייחס לאוכלוסייה הזאת.
עדי קול: הוא שמע את דברייך.
משה גפני: לא, עם כל הכבוד.
משה גפני: הפך להיות אוהב שלום ורודף שלום.
עדי קול: יש לך שתי אוזניים ולכן אני מניחה ששמעת.
משה גפני: לא, שמעתי.
משה גפני: אני במקומה, גברתי היושבת-ראש, אני במקומה הייתי קוראת לחבר הכנסת גפני, לפני שאני יוצאת ומביעה עמדה כזאת ציבורית, לקרוא, אני עוסק בעניין הזה כל השנים, להגיד לי – תשמע, אני חושבת שצריך לעשות דברים אחרים.
עדי קול: אנחנו שמחים לעמדתך ואני מבקשת שנחזור למה שאנחנו התכנסנו פה להציג את הדו"ח.
<ציונה קניג יאיר: בנושא של הסברה, העלאת מודעות ושיתוף.
משה גפני: אם תרצי להגיב על זה, יקראו לי, אני אחזור.
עדי קול: אם היא תרצה.
אילן גילאון: אבל אתה יכול גם לקרוא את זה.
עדי קול: כדאי שתיפגשו ותשבו.
<ציונה קניג יאיר: בנושא של הסברה, העלאת מודעות ושיתופי פעולה אני מזמינה כל חרדי שמופלה וכל אדם שמופלה כמובן שיגיע אלינו.
<ציונה קניג יאיר: במסגרת הפעילויות שעשינו במהלך השנה האחרונה, אפשר לראות את הכנס השנתי שהיו שם מעל 700 מעסיקים שישבו יחד ודיברו על מה זה להטמיע שוויון.
<ציונה קניג יאיר: הרי יש לנו את הכובע המשפטי, אבל אין ספק שאם מעסיקים מטמיעים שוויון בעצמם ודרך הפרקטיקות הטובות שהם לומדים אחד מהשני זה יעיל יותר.
<ציונה קניג יאיר: עשינו גם סקר מעסיקים וגם סקר עובדים, העברנו 165 הרצאות בפני קהלי יעד שונים.
<ציונה קניג יאיר: רק לסבר את האוזן, אנחנו 11 אנשי צוות, זה הכל.
<ציונה קניג יאיר: בנינו הכשרה למעסיקים בנושא הטמעת שוויון שהמכרז עליו יוצא ממש בימים אלה.
עדי קול: אני חייבת להגיד לך, כהערה, זה, 11 אנשי צוות, זה די הרבה אנשי צוות.
אילן גילאון: איך זה מורכב, לפי מדליקי משואות כאלה או מה?
<ציונה קניג יאיר: תכף אני אגיד.
עדי קול: אני רואה מספרים של גופים אחרים.
עדי קול: תאמיני לי, זה הרבה.
<ציונה קניג יאיר: אבל לא לשכוח שאנחנו תובעים בבתי הדין.
<ציונה קניג יאיר: לנהל תיק כעורך דין בבית הדין, זה חצי משרה ויש לנו 40 תיקים ויש לנו שלוש נציבות אזוריות.
עדי קול: כמה תיקים בשנה?
אילן גילאון: תיקים לא מעניין, כמה חרדים יש בצוות?
<ציונה קניג יאיר: יש תיקים שמתמשכים.
<שירי לב רן לביא: אנחנו מייצגים את הציבור החרדי, חשוב להגיד.
<ציונה קניג יאיר: גם.
<ציונה קניג יאיר: ואנחנו מעורבות גם בפרויקט שנקרא שוות ערך לקידום שכר שווה, יחד עם ארגונים נוספים לצמצום פערי שכר בין גברים לנשים.
<ציונה קניג יאיר: רק לתת טעימה מתוך הסקרים, אפשר לקבל את הכל בתוך כמובן הדו"ח שהוגש גם לך, יושבת-הראש, ולכל הנוכחים כאן.
<ציונה קניג יאיר: שאלנו מעסיקים מה תרומת הגיוון התעסוקתי לעסקים וראינו שכמעט 75% עונים שיש תרומה גדולה לגיוון בתעסוקה.
<ציונה קניג יאיר: אבל אחר-כך, כשפה מפרקים את זה ושואלים אותם איך הם רואים את זה, לגבי העלאת הרווחיות של העסק, הסיוע בהישג יעדים של העסק, אנחנו רואים שבעצם אחוזים מאוד נמוכים מעריכים את התרומה של הגיוון.
<ציונה קניג יאיר: זאת אומרת שלא בטוח שהם ייקחו משלל האוכלוסיות כי לגבי עניין ספציפי כזה או אחר, הם לא רואים בזה ערך.
<ציונה קניג יאיר: אז נכון, לגבי קידום שוויון הזדמנויות בעבודה, הם מאמינים שגיוון מעוד תורם זה העמודה האחרונה, הכי תחתונה.
עדי קול: זה טאוטולוגיה, קידום שוויון הזדמנויות מעודד קידום שוויון הזדמנויות.
עדי קול: זה יפה.
<ציונה קניג יאיר: בדיוק.
<ציונה קניג יאיר: זה מאוד מתוחכם.
<ציונה קניג יאיר: אבל ככל שאנחנו נהיים יותר מתוחכמים, אנחנו רואים שבעצם הדעות הקדומות יוצאות החוצה ומעסיקים לא לגמרי נמצאים שם, איפה שהיינו רוצים לראות אותם.
<ציונה קניג יאיר: ומסקר העובדים שלנו, המועסקים, אנחנו מסתכלים כאן על שיעור המועסקים מקבוצות שונות, שהם חשו אפליה.
<ציונה קניג יאיר: אפשר לראות את השינויים במהלך השנים, בכחול זה 2009, יש לכם פה את 2011, קפצנו בשנתיים כל פעם.
עדי קול: אני רואה שיש באמת, הציבור באופן מוחלט, את רואה את הציבור הערבי חש אפליה הקשה ביותר.
<ציונה קניג יאיר: לגמרי.
עדי קול: ועדיין אמרת שהפניות, מעט מאוד מגיעות.
<ציונה קניג יאיר: מעט מאוד.
<ציונה קניג יאיר: להזכיר לך, 3% ב- 2013.
עדי קול: זאת אומרת שהשאלה הכי גדולה שלי זה מה אתם עושים ב- 2014, בשביל הציבור הערבי.
<ציונה קניג יאיר: אז תוכלו לראות את זה בפרוטרוט בתוכנית האסטרטגית.
<ציונה קניג יאיר: אבל אני אומר שני דברים.
<ציונה קניג יאיר: אחד, זה ה- outreach, זה החיפוש של האוכלוסייה.
<ציונה קניג יאיר: הרצאות בערבית, 30% מהצוות שלנו, וזה צוות קטן, הוא ערבי דובר ערבית, פעולות הסברה בערבית בתוך קהלים של ערבים.
<ציונה קניג יאיר: שיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, שיתוף פעולה עם לשכת עורכי-הדין באזורים שיש שם אוכלוסייה ערבית וכמובן הקמפיין הבא שאנחנו נעשה אותו, הוא יצא מיועד לאוכלוסייה ערבית, לעובדים להעלאת המודעות הציבורית.
<ציונה קניג יאיר: אפשר לראות גם שאימהות לילדים קטנים עד גיל שש, וגם בני 45 פלוס, חשים אפליה.
עדי קול: זה בדיוק מה שאמרנו – ערבים ואימהות.
<ציונה קניג יאיר: ולאוכלוסיות האלה התייחסנו בקמפיין, הגם שהוא היה קמפיין שהתייחס להרבה אוכלוסיות, כן עשינו איזה שהיא הצפה של האוכלוסיות הספציפיות האלה.
<ציונה קניג יאיר: אני אסיים בתוכנית האסטרטגית שלנו שהזכרתי אותה כבר שלוש פעמים, את התוכנית האסטרטגית עשינו ביחד עם האיחוד האירופי במסגרת פרויקט שנקרא טייקס שהוא כלי נהדר, אפשר להשתמש בו גם בכנסת, שהאיחוד האירופי מנדב מומחים בתחומים מסוימים, לתקופות קצרות, לעבוד על פרויקטים מסוימים.
<ציונה קניג יאיר: החזון שלנו הוא להוות כוח המניע שוויון הזדמנויות בשוק העבודה, תוך יצירת שותפויות וניצול מיטבי של המשאבים העומדים לרשותנו, על אף מה שאת אמרת, חברת הכנסת קול, המשאבים העומדים לרשותנו הם דלים וכל פעם שאני מגיעה לאוצר, הם דלים, כן, אני אומרת הם דלים, גם התקציבים וגם כוח-אדם.
<ציונה קניג יאיר: כנציבה ארצית שהקימה את הנציבות יחד עם הצוות שלי ופורשת בסיום הקדנציה שלי בעוד כשנה, אני מאחלת לנציב הבא שיהיו לו משאבים הרבה יותר עשירים ושהמדינה תשים את זה בראש סדר העדיפויות שלה.
<ציונה קניג יאיר: היעדים שלנו זה להגביר ולהעמיק.
אילן גילאון: לנציב יש קדנציה?
<ציונה קניג יאיר: זה מוקצב לקדנציה של ארבע שנים עם אפשרות לחידוש של קדנציה אחת נוספת.
<ציונה קניג יאיר: זה מינוי של שר הכלכלה, בהתייעצות עם שר המשפטים.
<ציונה קניג יאיר: היעדים הם להגביר ולהעמיק את האכיפה של חקיקת השוויון, לעודד גיוון והכלה בשוק העבודה בסקטור הפרטי והציבורי, להתוות מדיניות ופרקטיקות הולמות באמצעות המומחיות שלנו ולפעול ביעילות תוך יצירת שותפויות עם בעלי עניין ושימוש במשאבים העומדים לרשותנו.
<ציונה קניג יאיר: לצורך הדבר הזה אנחנו משתפים פעולה עם ארגוני שטח, עם עמותות ציבוריות, עם גופים ממשלתיים אחרים.
<ציונה קניג יאיר: שמעתם פה דוגמה על השותפות ההדוקה עם משרד המשפטים.
<ציונה קניג יאיר: יש לנו שותפות גם עם נציבות שירות המדינה, עם גופים נוספים והכל על-מנת לקדם, להטמיע ולהשריש שוויון הזדמנויות בעבודה, גם בסקטור הציבורי וגם בסקטור הפרטי.
<ציונה קניג יאיר: מאוד מודה לכם.
עדי קול: יש לנו זמן קצר אבל אני אשמח לשאול אם יש אנשים שרוצים להגיב.
עדי קול: ביקשת רשות דיבור?
עדי קול: תציג את עצמך.
<עבד כנעאנה: אני מעמותת סיכוי לקידום שוויון אזרחי.
<עבד כנעאנה: רק הערה קטנה, לפעמים כשאני מתחיל, אני רוצה להעלות שתיים-שלוש נקודות.
<עבד כנעאנה: נראה לי שזה קצת בעייתי שיש שני דיונים בכנסת, באותה שעה, גם של הוועדה של חבר הכנסת אחמד טיבי, בוועדת משנה של ועדת הכספים נדמה לי, והיא גם דנה בנושא של ייצוג הולם של האוכלוסייה הערבית.
<עבד כנעאנה: לכן אני בודד פה, כנציג של ארגונים.
אילן גילאון: לא בודד.
<עבד כנעאנה: תודה שאתם איתי.
<עבד כנעאנה: אבל של ארגונים שהיו יכולים להעשיר את הדיון.
<עבד כנעאנה: ברשותכם, אני רוצה להעלות רק שתיים-שלוש נקודות במהירות.
<עבד כנעאנה: עיון בדו"ח נציבות שירות המדינה משנה שעברה, 2012.
עדי קול: שוויון הזדמנויות בעבודה?
<עבד כנעאנה: כן.
<עבד כנעאנה: של החברה הערבית בשירות המדינה, מעלה ששיעור בני החברה הערבית בשירות המדינה עומד על 8.37%, בעוד שהממשלה שמה לעצמה יעד של 10% בסוף 2012, זאת אומרת שהממשלה לא משיגה את היעד שלה.
<עבד כנעאנה: אני ניסיתי עכשיו ככה לבדוק מה קרה ב- 2013.
אילן גילאון: בארץ, לא משיגה את היעד שלה?
אילן גילאון: לא בארץ, לא בארץ.
<עבד כנעאנה: הפתעה גדולה, נכון?
עדי קול: יכול להיות שאתה ציני?
אילן גילאון: בארץ הממשלה משיגה את היעד שלה.
<עבד כנעאנה: אני מקווה שזה לא היעד שלה.
אילן גילאון: היעד שלה הוא 3.74%.
עדי קול: השאלה מה אתם עושים כדי לעודד את הממשלה.
<עבד כנעאנה: אני אשמח לדעת אם ב- 2013 חל שינוי בשיעורים האלה, אם יש עלייה, ירידה, נשמח לשמוע את זה.
<עבד כנעאנה: גם רוצה להדגיש את הנושא של שיעורי הייצוג במשרדים הממשלתיים המרכזיים, שהוא אף נמוך מהשער הכללי.
<עבד כנעאנה: למשל, במשרד האוצר שיעור האוכלוסייה או הנציגים הערביים או הפקידים הערביים במשרד האוצר, שיעורם פחות מ- 3%, במשרד הבריאות – 2.5%, בהנהלת בתי-המשפט הוא עומד על 3.74%, במשרד הבינוי והשיכון – 3.88%.
<עבד כנעאנה: ואני לא רוצה, יש לי עוד נתונים ולא רוצה, זה רק מדגם מייצג של משרדי הממשלה.
<עבד כנעאנה: למרות שמעקב של נציבות שירות המדינה אחרי ייצוג האוכלוסייה הערבית הנו צעד ראוי ומבורך, יש לציין כי חסר במעקב ניתוח ולמידה מהותיים וחשובים לסוגיה.
<עבד כנעאנה: המעקב הוא מספרי.
עדי קול: אני עוצרת אותך רגע, כי אני יודעת שאנחנו מקיימים שתי ישיבות במקביל, אבל הדיון שאתה מדבר עליו, הוא פחות רלוונטי לכאן.
עדי קול: אנחנו מדברים על נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה ולא נציבות שירות המדינה ולכן אם תסתכל, הנתונים שהצגת הם לא נתונים מהדו"ח הזה, שהוא הדו"ח שהוצג כאן.
עדי קול: מה שכן אתה צודק, שאנחנו ראינו גם כאן פער מאוד מאוד גדול בייצוג של האוכלוסייה הערבית בטיפול של הנציבות וגם הנציבה דיברה על זה וגם אנחנו דיברנו על זה ואחד הדברים שאנחנו נקרא זה באמת לתיקון והתמקדות באוכלוסייה הזאת.
<עבד כנעאנה: אז אני אסתפק בנקודות שהעליתי עד עכשיו.
<עבד כנעאנה: תודה.
<בת חן משינסקי אבן: אני עורכת-דין בעמותת טבקה, משפט וצדק ליוצאי אתיופיה.
<בת חן משינסקי אבן: רצינו, אנחנו באמת פנינו גם לנציבה לאחר פרסום הקמפיין, באמת בטענה שאוכלוסיית יוצאי אתיופיה בארץ, אמנם מדובר באחוז קטן מהאוכלוסייה, נכון, אך כשמדברים על שוק העבודה, מדובר באחת האוכלוסיות היותר מופלות שקיימות, שסובלות יותר מאפליה, גם לתחושתן האישית וגם נתונים אובייקטיביים שהוצגו על-ידי הנציבות עצמה, לפני כשנתיים, בסקר שערכה הנציבות בשנת 2012.
<בת חן משינסקי אבן: כל מה שנותר לי להגיד מראייה של הדו"ח זה שאנחנו תקווה שבשנה הבאה, שביעדים לשנה הקרובה, יושם יותר דגש גם על האוכלוסייה הזו, גם מבחינה של הנגשה שפתית, של דברים, כנסים שהנציבות עורכת, פעילויות שהנציבות עורכת, וגם במעקב כי לטעמנו, חשוב לעקוב גם אחרי הנתונים.
<בת חן משינסקי אבן: ניתן לראות שגם במצגת שהוצגה היום, הוצגו נתונים עוקבים משלוש שנים, אך יוצאי אתיופיה לא היו בנתונים האלה.
<בת חן משינסקי אבן: כלומר, לא נערך מעקב שנה אחר שנה.
<בת חן משינסקי אבן: אמנם הם נכללו בסקר של לפני שנתיים, אך מאז לא נבדק מצבם וזה בעצם משהו שלדעתנו מאוד חשוב לעסוק בו וזה גם חלק מתפקידיה של הנציבות.
עדי קול: רק את התייחסותך, לפני שנסיים.
<ציונה קניג יאיר: פתחתי את הדיון היום בזה שאנחנו אחראים על 14 סוגי אפליות.
<ציונה קניג יאיר: בחוק שוויון הזדמנויות בעבודה, יש סמכות לנציבה הארצית לקבוע סדרי עדיפויות.
<ציונה קניג יאיר: בתוכנית האסטרטגית של 2014 – 2016, לא ציינו אוכלוסיות, אלא קבענו יעדים שהם יותר רחבים, רוחביים.
<ציונה קניג יאיר: מתוך הבנה שכל שנה צריך לראות לאיזה אוכלוסיות צריך להתייחס.
<ציונה קניג יאיר: הרבה פעמים זה תלוי מצבים, הדוגמה של החרדים זה דוגמה קלאסית שלפני שנתיים זה כמעט ולא היה רלוונטי בשוק העבודה והיום הודות להרבה התרחשויות חברתיות ומה שקורה בממשלה, זה משהו שנדרשנו לו, מבלי שחשבנו עליו לפני שנה.
<ציונה קניג יאיר: כשמגיעה תלונה של אדם ממוצא אתיופי, בדוגמה של חירות אדגה, תיק של גננת אתיופית שהגיעה ואמרו אנחנו לא רוצים גננת עם צבע עור כמו שלך, ייצגנו את האישה, עם כל הקושי שהיה, קיבלה פיצוי.
<ציונה קניג יאיר: היינו בבית-הדין לעבודה בתיק הזה.
<ציונה קניג יאיר: אני אומרת פה על-מנת לא להשלות.
<ציונה קניג יאיר: סדר העדיפויות ניתן בפני הנציבה הארצית.
<ציונה קניג יאיר: יש 14 סוגי אפליה, לא נשמע דבר כזה באף מדינה, דרך אגב.
<ציונה קניג יאיר: באף נציבות.
<ציונה קניג יאיר: המקסימום זה תשעה סוגים של אפליה ויש צורך וצו השעה, במיוחד לאור המשאבים שיש בידינו, לתעדף.
אילן גילאון: מה זה החמישייה שאין במדינות אחרות?
<ציונה קניג יאיר: מגדר, גזע, לאום, או או או, דת, גיל, נטייה מינית.
<ציונה קניג יאיר: אלה סוגי האפלייה העיקריים.
<ציונה קניג יאיר: אצלנו בחוק, באמת זה זוכה.
אילן גילאון: לא, אני שואל, תשעה מול 14?
<ציונה קניג יאיר: סדרי העדיפויות שלנו?
אילן גילאון: מה מבדיל בינינו לבין ההתייחסות באותן מדינות שבהן יש תשעה נושאי אפליה?
<ציונה קניג יאיר: אז קודם כל, בנציבות שוויון כמו בצפון אירלנד, יש 100 עובדים, והם נמצאים שם בכל סוגי האפליה לפי התוכנית האסטרטגית שלהם.
<ציונה קניג יאיר: אנחנו, אני מודה שכנציבה ארצית נדרשתי להחלטות מאוד קשות בשש השנים האחרונות.
<ציונה קניג יאיר: אנחנו התחלנו.
אילן גילאון: את בעצם אומרת שיש יותר שסעים אצלנו במדינה לעומת המדינות שיש בהן תשעה.
<קריאה: למשל, אפליה על רקע לאום.
<ציונה קניג יאיר: אני חושבת שהנושא של לאום, גזע ודת, אצלנו, יש לו משמעות הרבה יותר שונה מאשר במדינות אחרות.
<ציונה קניג יאיר: בעוד בצפון אירלנד מדברים על דת – קתולים ופרוטסטנטים, אצלנו מדובר על גם דת, גם דתיות, שזה חרדים – דתיים – חילוניים, וגם לאום.
<ציונה קניג יאיר: אז יש לנו שלושה דברים בתוך הפרק הזה של גזע לאום ועוד לא התייחסנו למוצא, כשבמוצא יש לנו אתיופים, יש לנו יוצאי ברית-המועצות, יש לנו אשכנזים – מזרחיים, ראינו בפסק-הדין של מישל מלכה.
<ציונה קניג יאיר: זאת אומרת, יש לנו מורכבות חברתית וגיוון חברתי מאוד גדול בארץ שדורש מאיתנו לקבל החלטות קשות.
עדי קול: ועדיין יש פה בולטות מאוד גדולה של קבוצות אוכלוסייה.
<ציונה קניג יאיר: אני לא יודעת אם אני מסכימה עם האמירה העובדתית.
עדי קול: לפי הנתונים שראינו.
אילן גילאון: בולטות של מה?
עדי קול: שהאוכלוסייה הערבית, נראה שיש בה אפליה בולטת.
<ציונה קניג יאיר: אצל ערבים?
<ציונה קניג יאיר: בהחלט.
<ציונה קניג יאיר: אבל אני לא בטוחה שאני מסכימה שזו אחת האוכלוסיות הקשות ביותר.
עדי קול: בגלל זה דיברתי, אני דיברתי על קהילה ערבית ולכן אמרתי - - -
<ציונה קניג יאיר: בהחלט מסכימה אתך.
עדי קול: היו פה שתי תגובות.
עדי קול: להגיב לשני דברים.
עדי קול: אנחנו לא פותחים את זה לדיון כי אנחנו צריכים לסיים, יש כאן דיון נוסף.
עדי קול: האוכלוסייה הערבית, ההתייחסות הראשונית אמרת את אחראית לקבוע את סדר העדיפויות ואנחנו, אני מייצגת גם אותך, קוראים לך לנציבות, אנחנו גם נגיד את זה, להתייחס לאוכלוסייה הערבית באופן מיוחד.
<ציונה קניג יאיר: ואני כבר עונה שזה נמצא על סדר העדיפויות ולהתייחס לאוכלוסייה הערבית, להתייחס למה שנאמר בהערה ראשונה, זה נמצא בסדר עדיפויות והפעולות כבר בהמשכן.
<ציונה קניג יאיר: אני לא יכולה להתחייב בפני הוועדה, כשיש לנו על הפרק את הנושא של החרדים, שהוא נמצא על סדר היום ויש לו את הנושא המגדרי רק ככל שזה נוגע לפערי שכר, אני כבר אומרת, לא נוכל להיכנס לכל הסעיפים המגדריים וכשיש לנו אפליה על רקע גיל, מאוד קשה, של מאות ואלפים של אנשים שפונים אלינו, כבר מגיל 45, לא נעים להגיד, זה לא נראה לי צריך להיות בעיה שאנחנו נצטרך להתמודד אתה, אבל זו המציאות, שנוכל לשים את הנושא הזה ומבחינה עובדתית אני לא יודעת שזו אחת האוכלוסיות הקשות.
<ציונה קניג יאיר: אני יודעת שזה תחושות אפליה מהקשות ביותר.
<ציונה קניג יאיר: כל ארגון שמעוניין לשים משהו על סדר היום, מוזמן לפנות אלינו, לשבת להתדיין.
עדי קול: קודם כל, אני מודה לכולם על ההשתתפות.
עדי קול: אנחנו נסיים את הדיון בעיקר לאור מצוקת הזמן.
עדי קול: אני רוצה לסיים ולומר שהוועדה מברכת על עבודת נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, בהסברה, הדרכה, העלאת מודעות בקרב מעסיקים ועובדים ומניעת אפליה במקומות עבודה.
עדי קול: אנחנו מאוד מעריכים את העבודה, את המאמץ, את ההשקעה, את כוח הרצון והנחישות והברק בעיניים.
עדי קול: הוועדה קוראת לנציבות לקבוע סדרי עדיפויות שישימו דגש להעלאת המודעות בקרב האוכלוסייה הערבית ולתת מענה לאוכלוסייה הערבית.
עדי קול: אנחנו גם נקרא לשר הכלכלה לקבוע את מעמדה של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה כאגודה סטטוטורית עצמאית ולהרחיב ולהבטיח את סמכויותיה ולהרחיב אותן כך שהיא תוכל להמשיך ולמנוע אפליה בעבודה גם במשרדי הממשלה.
עדי קול: אנחנו מודים לכולם ומודים לכם ונמשיך לשמוע אתכם גם בשנים הבאות.
חיים כץ: בוקר טוב, אנחנו עושים את זה באופן רשמי.
חיים כץ: י״ח בתמוז, ה-16 ביולי 2014, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות.
חיים כץ: וזה מסע פרידה של משה בר סימן טוב, המכונה ברסי, שבניגוד לאלה מאיפה שהוא בא, יש לו את זה, והוא מענטש, הוא בן-אדם.
חיים כץ: המעלה הכי גדולה, אין הרבה כאלה, ואתה בן-אדם, ובסביבה שלך אין הרבה כאלה.
חיים כץ: ודיברנו על "כיפת ברזל", אז תסתכל.
חיים כץ: גם אתה, יש לך קטעים שלא חשבת מעבר לאופק, חשבת על הרגע, כמה אני חוסך.
חיים כץ: והגדולה זה לראות, וואלה, אני כבר לא מבקש שני צעדים קדימה, אבל צעד אחד קדימה.
חיים כץ: תחשוב, תעצום עיניים, תגיד: וואלה, הייתי יכול להיות חלק ממערכת, שבימים האלה מדינת ישראל הייתה באנדרלמוסיה, בפגיעות, בפניקה, בבכי.
חיים כץ: ובגלל שאנחנו ילדי האוצר – זה מסיבת פרידה, כן?
חיים כץ: – אין לנו חזון, וגמרנו בית-ספר לכלכלה מצטיינים, ואנחנו חושבים שאנחנו יכולים לנהל הכול, ואנחנו לא יכולים לנהל קיוסק.
חיים כץ: קח את זה אתך תמיד.
<משה בר סימן טוב: זה משפט שאתה שומע אותו 85 פעם במושב, ואתה בסוף לוקח אותו אתך.
חיים כץ: טוב, אני מדבר ליורש עכשיו.
חיים כץ: אתה יודע, אני נותן פה סטירה, שהיורש ישמע.
חיים כץ: אבל, אתה יודע, דווקא בימים האלה שאתה רואה כמה אסור לחשוב קצר, כמה צריך להסתכל מעבר לחוטם, וואלה, להוריד את האגו ולהגיד: אולי גם אחרים יודעים פה.
חיים כץ: בכל אופן, היה לי בוועדה כיף לעבוד אתך.
חיים כץ: לא שתמיד הסכמנו, אבל היית בן-אדם הגון, הוגן ושמרת על מילתך, ואיך אמרתי לך, היית בן-אדם.
חיים כץ: יש הרבה אנשים, אין הרבה בני-אדם, אתה ניחנת במעלה גדולה של להיות בן-אדם.
חיים כץ: צר לי, אבל זה היה ברור לי שאתה מגיע לאוצר למילואים.
חיים כץ: כל אחד מגיע לתת עשר, שבע, שמונה שנים.
חיים כץ: בדרך כלל כמה שהם יותר רעים אז הם מתפרסמים יותר, אז הם עולים יותר למעלה, כמה שהם יותר נחבאים אל הכלים אז הם באים לאוצר ל-40 שנה, שמה אף אחד לא מחכה להם.
חיים כץ: אבל אתה היית בסדר, שילבת את שני הדברים: גם להיות רע וגם להיות בן-אדם.
<משה בר סימן טוב: בן-אדם רע.
חיים כץ: היית בן-אדם.
חיים כץ: לי היה כיף לעבוד אתך, ואם לנו לא היה כיף לעבוד אתך, לא הייתי נמצא פה עכשיו.
חיים כץ: זה שאני נמצא פה עכשיו ועושים לך אירוע, זאת אומרת שאתה בן-אדם ראוי.
חיים כץ: אז בשמי אודה לך על כל מה שנתת למערכת הבריאות ועל כל מה שנתת בתפקידך באוצר לחיזוקה של מערכת הבריאות, לתמיכה.
חיים כץ: גם אם לא תמיד הסכמנו, ממני – וילמה, אם תרצה להגיד – תודה רבה על מה שנתת.
חיים כץ: אני לא יודע אם אני מקצין, אבל אשרי המקום שיש לו אנשים כמוך.
חיים כץ: תודה רבה על מה שעשית.
עדי קול: פשוט ביקשתי לפתוח כי אני צריכה ללכת.
חיים כץ: היא מהחשובים – באים, מדברים, הולכים.
עדי קול: אוי, תפסיק.
חיים כץ: כן, וזה רק בתחילת דרכה, זה אחרי שנה.
חיים כץ: חכה שהיא תהיה חמש שנים.
משה גפני: אנחנו, גם הרב ליצמן וגם אני, בדיון בוועדת הכספים על הירושה שהוא השאיר לנו שם.
משה גפני: לך תראה מה שקורה שם.
עדי קול: אסביר לכם: אני מארחת ילדים מקיבוץ נירים שחוגגים בר-מצווה.
עדי קול: בוטלה להם הבר-מצווה היום בקיבוץ, והבאתי אותם לכנסת, ולכן אני צריכה ללכת לפגוש אותם.
חיים כץ: היית מביאה אותם לפה.
עדי קול: הם באים ב-10:00, אני אשמח.
עדי קול: הם בטוח ירצו להיפרד.
עדי קול: אז נכון, אני חדשה, כמו שהוא אמר, אבל יצא לי לפגוש אותך ממש בימים הראשונים ובאמת לראות את התכונות המיוחדות שלך.
עדי קול: וכולם חוזרים ואומרים על רקע – לא על רקע שום דבר, לא על רקע אנשים אחרים באוצר, פשוט את הלב הגדול והחם, והפתיחות והנכונות לקבל גם דברים שהם לא נראים לטווח הקצר כהכי נכונים.
חיים כץ: לא לקבל, לשמוע.
עדי קול: גם לקבל.
עדי קול: לשמוע וגם לקבל.
עדי קול: ולקח לי מהר מאוד להבין שזה נדיר וזה מיוחד, ואני מאוד מקווה שתצליח לשמור את זה אתך גם במקום החדש והרחוק שאתה נוסע אליו.
עדי קול: ובעיקר רציתי להגיד תודה – תודה על ההזדמנות ועל השיעור בכמה תחומים משמעותיים שלמדתי ממך.
עדי קול: אז תודה רבה.
חיים כץ: רבנו ליצמן, אדוני שר הבריאות.
יעקב ליצמן: קודם כול, סגן שר, עם משכורת - - -
חיים כץ: עזוב אותך, סגן שר זה ב"אוונטה".
<משה בר סימן טוב: הרכב היה אבל של שר.
חיים כץ: סגן שר זה היה ב"אוונטה".
חיים כץ: לנו אתה מספר מה היית?
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, משה ואני העברנו ארבע שנים תמימות, כסגן שר, כשר, כמו שאתה אומר, מה זה משנה.
יעקב ליצמן: וזה די נדיר, קודם כול שתפקיד בריאות יהיה ארבע שנים.
יעקב ליצמן: ויש דברים שאנשים לא יודעים כל כך, על אף שאני אומר את זה בכל מקום, למשל בטיפולי שיניים, שזה נדיר מאוד, קרי משה בעיקר, רק משה, כשאמרתי לו שאני הולך על זה, הוא אמר:
יעקב ליצמן: אם אתה הולך על זה, אתה הולך לעשות היסטוריה.
יעקב ליצמן: כך הוא אמר לי, במילים האלו אז בזמנו.
חיים כץ: ואתה הקשבת לו.
יעקב ליצמן: ותתפלא לשמוע כמה דברים הקשבתי לו, על אף שלא כל הדברים שהוא אמר לי אהבתי.
יעקב ליצמן: אבל הוא יידע גם לקבל דברים שהוא חשב אחרת, שלא כל החכמה באוצר.
יעקב ליצמן: הוא ידע גם את זה.
יעקב ליצמן: גם כשיש כל מיני דברים חדשים - - -
חיים כץ: כשר, כהנחתה או - - -
יעקב ליצמן: אתן לכם דוגמה שמעולם לא חשבתם, אף אחד, שזה יהיה.
יעקב ליצמן: למשל האחיות בדרום.
יעקב ליצמן: עמדת האוצר הייתה קיצונית נגד, שיבואו למשרד הבריאות.
יעקב ליצמן: הצעתי פשרה אז עם הדרום, שהיה מוזנח ואני לא רוצה להגיד באיזה מצב, רוני יאשר את זה, כל מילה שאמרתי.
יעקב ליצמן: הוא ידע איך להגיד בוא נראה.
יעקב ליצמן: והצלחנו.
יעקב ליצמן: יש כל מיני דברים שהוא הסכים, ויש כל מיני דברים שהיה לנו ויכוח – שר"פ, תיירות מרפא, סיעוד, יש לנו הרבה דברים.
יעקב ליצמן: אז אני רוצה להגיד לך שקודמיך לא זכו לקבלת פנים כזאת, מי שהיה בתפקיד, רק אתה זוכה לזה.
יעקב ליצמן: סימן בדיוק מה שחיים אמר.
חיים כץ: הוועדה הזאת, אתה יודע, אין הנחתום מעיד על עיסתו.
חיים כץ: אבל אני מסתובב קצת בכנסת, ואני לא רוצה שהעסק מתנהל כמו שהוא מתנהל פה.
חיים כץ: ופה גם אולי מרביצים, אבל גם יודעים להכיר אחר כך תודה.
חיים כץ: יודעים להגיד: מודה אני.
יעקב ליצמן: אז אני אומר למשה שני דברים.
יעקב ליצמן: אל"ף, תודה רבה על ההצלחה שלי בוועדה, כי חלק גדול זה הצלחתך, אני חייב להגיד את האמת, זה לא רק אני.
יעקב ליצמן: בי"ת, אתה נוסע לתפקיד ארבע שנים שמה, לך תדע, לא יודע מה שיהיה שם.
יעקב ליצמן: אבל זה גלות מיני כזה, ארבע שנים.
יעקב ליצמן: אנחנו יודעים שחזרה כאן נצטרך להגיע אליך עוד פעם בתפקיד אולי קצת אחר, בלי מילים, יש תפקידים אחרים שמה.
יעקב ליצמן: אז אני מבקש, אל"ף אל תשכח את החברים.
חיים כץ: את החדר שאתה צריך לתת לי כשאני בא לארצות-הברית, תן לו, אני לא צריך.
חיים כץ: אני מסודר.
שולי מועלם-רפאלי: אני הולך לשגריר.
חיים כץ: אני מסודר, עזבו, אני מסודר.
יעקב ליצמן: תתפלא לשמוע, הייתי פעם אזרח ארצות-הברית.
חיים כץ: אני לא מתפלא, אני יודע.
יעקב ליצמן: מעולם לא ביקרתי בוושינגטון.
יעקב ליצמן: אה, לא, עכשיו ביקרתי, כשהייתי בתפקיד יושב-ראש ועדת הכספים, אז המדינה שלחה אותי כנציג המדינה, כשלא היינו חברים, רק משקיפים ב-OECD.
יעקב ליצמן: אז פעם ראשונה ביקרתי.
יעקב ליצמן: אצל משה לא אגיד שלא אבקר.