GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חגית לרנר: עכשיו, המצב היום זה שיש שיקול דעת, זה לא שאנחנו נמצאים במצב שבו, כפי שזה כאילו הוצג, ברגע שנקבע על מישהו שהוא לא כשיר אז זהו, אז הוא הולך לחצי שנה לבית-חולים, ואחר כך הוא משתחרר ושום דבר לא קורה.
<חגית לרנר: זה לא המצב.
<חגית לרנר: יש בנקודת זמן הזאת שיקול דעת לתביעה - - -
יעקב מרגי: ובכל זאת, משרד המשפטים והממשלה החליטו אכן להגיש נוסח.
דוד צור: אני רוצה לענות לה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת דוד צור, בבקשה.
דוד צור: קודם כול, זה לא מקרי שלא שמעת בדברים שלי וגם לא של חבר הכנסת אזולאי את העניין של המניפולציה.
דוד צור: הנושא המניפולטיבי הועלה דווקא על-ידי אנשי מקצוע.
דוד צור: עכשיו, אני לא יכול לומר שזה לא עמד לנו גם מאחור, אנחנו לא חבורה של תמימים, מכירים מקרה או שניים.
דוד צור: דבר אחר, כל הדברים שלך, וגם בבוקר אגב, אבל זה הגיוני כי אנחנו באים מתפיסות עולם אחרות, כל הזמן השיח הוא הפרוצדורה, סביב הנאשם, ההליך.
דוד צור: שוכחים בדרך מילה אחת פשוטה – צדק.
דוד צור: אז יכול להיות שהצדק ייעמד בזה שאדם שרצח ילד, כמו המקרה הזה ששנינו מכירים אותו, אני וחבר הכנסת אזולאי, ועמד לנגד עינינו בהצעת החוק, ייצא אחרי שבע שנים, יעשו אתו עסקה וילך אחרי שבע שנים הביתה, כאשר מחשיבים לו גם חלק מהאשפוז.
דוד צור: או שיועמד לדין וילך ל-20 שנה, כי הוא היה אחראי למעשיו בזמן ביצוע העבירה, ותקופת האשפוז לא אמורה בעצם לתת לו איזושהי מחילה בעניין הזה.
דוד צור: לכן בכל השיח הזה צריך גם להגיד מילה אחת על צדק.
דוד צור: זה הכול.
<ליביו סיגלר: אני רוצה להוסיף עוד מילה אם אפשר, פשוט להתחבר לדברים שלך.
<שרון פרימור: שרון פרימור, אני היועצת המשפטית בארגון "בזכות".
<שרון פרימור: אנחנו פועלים לקידום זכויות אנשים עם כל סוגי המוגבלויות.
<שרון פרימור: אני רוצה כמה מילים כהקדמה, לפני שניכנס לתוך החוק.
<שרון פרימור: אני חושבת שמתוך נקודת המבט של שיח זכויות אנשים עם מוגבלויות שהיום מעוגן באמנת האו"ם בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות שישראל אשררה אותה יש כאן שני היבטים.
<שרון פרימור: ואני חושבת שבאופן כללי שני ההיבטים מקבלים מקום בהצעת החוק.
<שרון פרימור: מצד אחד, התפיסה של זכויות אדם אומרת שאנשים עם מוגבלות צריכים להיות שחקנים בכל הליך משפטי, בכל הליך מנהלי, ככל אדם על-פי יכולותיהם.
<שרון פרימור: זאת אומרת, התפיסה שאנשים עם מוגבלות מודרים מההליך או עושים להם הנחות בהליך היא תפיסה שמנוגדת לתפיסת זכויות אדם.
<שרון פרימור: ואנחנו פוגשים את זה בהליכים שמקבלים החלטות מעל הראש של אנשים עם מוגבלות, ש"לא סופרים אותם", במירכאות, שמקבלים את ההחלטות בלי לראות אותם.
<שרון פרימור: ואני חושבת שבמובן הזה הצעת החוק כן מבקשת לראות באדם עם מוגבלות, ככל שהוא יכול לעמוד לדין, לשאת בעונש, אדם שווה זכויות.
<שרון פרימור: זה מצד אחד.
<שרון פרימור: מצד שני, אי-אפשר להתעלם מהעובדה שמחלת נפש על-פי התפיסה החברתית והמשפטית היא מחלה עם קרניים.
<שרון פרימור: אין שום מחלה אחרת שאפשר בישראל לאשפז בכפייה אדם.
<שרון פרימור: , לא מחלה מדבקת ומסוכנת.
<שרון פרימור: המחלה הזאת מאז ומעולם, ולא רק בארץ, נתפסת כמחלה אחרת.
<שרון פרימור: ולכן בתוך הצעת החוק שבאופן כללי אנחנו מברכים עליה, אנחנו חושבים שיש בה איזונים שלא היו עד עכשיו, צריך לקחת בחשבון את העובדה הזאת שיש לנו, ככה בקישקעס מה שנקרא, הרבה פעמים סטריאוטיפים ותפיסות יסוד כלפי מחלת הנפש בכלל וכלפי נאשמים וחשודים במחלת נפש, וצריכים מאוד להקפיד שלא נכופף את הדין במקומות מסוימים ונכופף את הנורמות בגלל שמדובר בסך הכול במחלת נפש ובאנשים "כאלה".
<ערד קודש: אני חושב שהסעיפים האלה בכלל של הכשירות המשפטית, האכסניה של החוק לטיפול בחולי נפש, אני מזכיר לכם: הוא אמור להיות חוק לטיפול בחולי נפש, אני בכלל חושב שהאכסניה היא בעייתית.
<ערד קודש: ואני חושב שבריאות הנפש והפסיכיאטריה הפכה איזשהו עלה תאנה במידה מסוימת ולכן גם איזשהו הייתי אומר כליא ברק לכעס מתוך האוכלוסייה שחושבת או שחוששת שהפסיכיאטרים מהווים איזשהו גורם של אנשים שרצחו ילדים או שאנסו נשים.
<ערד קודש: ואני חושב שהנושא הזה חייב להיות בעצם למצוא את מקומו בכלל בתוך הדין הפלילי.
<ערד קודש: אני לא מבין למה בכלל כל הסעיף הזה לא מחולץ מתוך חוק שאמור בעצם לתת הגדרות כיצד ניתן טיפול לחולי נפש ודן באחריות הפלילית.
<ערד קודש: אז זה בכלל דיון עקרוני האם בכלל הסעיפים האלה צריכים להיות חלק מהחוק ולא צריכים לצאת החוצה ממנו?
דוד צור: זה משרד המשפטים אולי.
<עינת גדעוני: אני אתייחס.
<ליביו סיגלר: אני מתחבר גם לדברים של ד"ר קודש וגם מה שאמר חבר הכנסת צור.
<ליביו סיגלר: יש כאן איזשהו עניין עקרוני שצריכים להסתכל עליו.
<ליביו סיגלר: אם נניח שמישהו רצח ועבירה כזאת, העונש שלה הוא 30 שנה, אתה צריך להחליט מה אתה שם קודם.
<ליביו סיגלר: האם באמת את העבירה ואת תוצאות העבירה אתה שם במקום ראשון?
<ליביו סיגלר: או את האינדיבידואל עצמו, שיכול להיות שהיה כשיר או לא כשיר – את מי אתה שם קודם?
<ליביו סיגלר: כי אם אתה שם קודם, וחוק לטיפול בחולי נפש מנסה ללכת לכיוון הזה, אתה שם את המחלה קודם, אז אין ספק שייווצר עיוות.
<ליביו סיגלר: כי בן-אדם יכול להבריא, הוא יכול להבריא אחרי שנה, הוא יכול להבריא אחרי שלוש שנים.
<ליביו סיגלר: אם העבירה היא הדבר המרכזי, אז אתה קובע שעל עבירה כזו, שאכן נעשתה, זה הזמן, זה העונש, זה מה שצריך לעשות, וכל מה שקשור לפני זה – טיפול, השגחה וכן הלאה, צריך להיעשות, אבל זה לא פוטר מעצם העובדה שהעבירה אכן נעברה.
<ליביו סיגלר: ורק במקרה שהוכרז שבאמת אדם, ויש כאלה חולים, חד-משמעי יש, שהם בעולם אחר, הם לא יודעים מה הם עושים, ואדם כזה באמת אתה לא יכול להחזיק אותו אחראי למעשיו, במצבים האלה, וזה רק לאורך זמן אתה יודע, כי מה שרציתי להגיד קודם, אני עובד בזה, אני עובד מול פסיכיאטרים מחוזיים של משרד הבריאות.
<ליביו סיגלר: נהיה כנים, הם מטעם, ורוב חוות הדעת שפסיכיאטר מחוזי כותב: כשיר לעמוד לדין, אין מחלה פסיכיאטרית.
<ליביו סיגלר: עכשיו, אני רואה את הבן-אדם, ברור לי אישית מקצועית שהוא פסיכוטי, ואני כותב חוות דעת שאני חושב שהוא פסיכוטי.
<ליביו סיגלר: עכשיו, בא בית-משפט מסתכל, מצד אחד פסיכיאטר מחוזי אומר: להד"ם, לא היו דברים מעולם, בא איזה פסיכיאטר מומחה שיש לו ניסיון בתחום, אומר: יש.
<ליביו סיגלר: ואז מתחיל איזשהו מקח וממכר, ואיפשהו האמת בסוף נופלת באמצע.
<ליביו סיגלר: ולכן צריך להוציא את זה, כמו שד"ר קודש אומר, זה לא קשור לבריאות הנפש, זה משהו פלילי.
<ליביו סיגלר: צריך להחליט מה עומד בראש סדר העדיפויות.
<ליביו סיגלר: ולטעמי, גם כפסיכיאטר, אני חושב שההליך הפלילי כן עומד בראש, כי אדם נהרג וקרה משהו אמיתי בשטח, אפילו אם הבן-אדם לא היה מאה אחוז ב-full capacity או בכלל לא היה.
יעקב מרגי: זכות התגובה למשרד המשפטים על האכסניה, ובזה נסכם את הדיון.
<עינת גדעוני: מאה אחוז.
<עינת גדעוני: בנוגע לאכסניה אז ככה, קודם כול, מבחינה היסטורית זה מופיע באמת חוק טיפול בחולי נפש ולא סתם.
<עינת גדעוני: מדובר באמת כאשר בית-המשפט מצא שהנאשם או שהוא לא כשיר לעמוד לדין ואי-אפשר באמת לנהל נגדו משפט ולכן אי-אפשר גם לייחס לו אחריות, כי כמובן לא הוגן לעשות דבר כזה.
<עינת גדעוני: או שהוא לא היה שפוי בשעת המעשה ולכן אין לו אשמה, וגם כן אי-אפשר להעניש אותו.
<עינת גדעוני: החוק בעצם בא לעשות שני דברים.
<עינת גדעוני: דבר ראשון, לדאוג באמת לטיפול שלו, לטיפול באותו חולה.
<עינת גדעוני: ודבר שני, להגן על הציבור מפניו.
<עינת גדעוני: זאת בעצם מטרה כפולה.
<עינת גדעוני: וגם הצעת החוק שהתכלית העיקרית שלה זה לחזק את ההגנה על הציבור ממשיכה בקו הזה.
<עינת גדעוני: ויש כאן כמובן איזשהו קשר להליך הפלילי.
<עינת גדעוני: חוק טיפול בחולי נפש מורכב מהוראות שעוסקות בהיבטים האזרחיים, למשל אשפוז כפוי אזרחי, גם בהיבטים האזרחיים וגם בהיבטים הפליליים.
יעקב מרגי: ואת אומרת לנו במפורש שהתיקון הולם את תכלית החוק.
<עינת גדעוני: בהחלט.
יעקב מרגי: ובזה נסיים.
יעקב מרגי: אני נועל את הישיבה, תודה רבה לכולם.
חיים כץ: יום שני בשבוע, ט' בתמוז, ה-7 ביולי 2014 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 4) (פיצויים בשל נזק לא ממוני והגנה על מתלונן), התשע"ד-2014 של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצה גדולה של חברי כנסת שלא נמצאת כאן כי זה לא מעניין אותה אלא סתם היא רשומה על הצעת החוק.
עליזה לביא: אדוני היושב ראש, לא רשומים סתם.
עליזה לביא: אתה יודע שהכנסת עמוסה.
חיים כץ: רשומים סתם.
חיים כץ: כל חבר כנסת שרושם את עצמו על חוק של מישהו אחר ולא פעיל בחקיקה, רשום סתם כדי להיכנס לסטטיסטיקה.
חיים כץ: הוא לא מוסיף כלום.
חיים כץ: הוא לא הגה את החוק, לא עניין אותו והוא סתם רשם את שמו.
עליזה לביא: אדוני, בוא ניכנס לעצם העניין.
עליזה לביא: מדובר בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, שכר שווה לעובדת ולעובד.
עליזה לביא: אני מודע לך על הדיון היום.
עליזה לביא: אני מבקשת להמשיך ולהכין את הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד ופיצוי בגין נזק שאינו ממוני לקריאה שנייה ושלישית.
עליזה לביא: הצעת החוק הזאת מקודמת יחד עם פרויקט שוות ערך בו שותפה שדולת הנשים, שתי"ל, מרכז אדווה ונציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.
עליזה לביא: אני מזכירה לך אדוני שהצעת החוק פוצלה והחלק שמקודם כאן הוא בתיאום מלא עם המעסיקים ועם משרד הכלכלה.
עליזה לביא: אדוני, זאת הצעת חוק חשובה.
עליזה לביא: אני הרחבתי בהכנה לקריאה ראשונה.
עליזה לביא: זאת הצעה שתעמיק את ההרתעה של המעסיקים מאי השוויון בשכר ותעודד, אני מקווה מאוד, נשים לתבוע ולבקש את הזכויות שלהן ולבקש את הפיצוי שמגיע להן במקרים בהם השכר נפגע ללא כל סיבה נוספת למעט המגדר שלהן.
עליזה לביא: אדוני, הפשע הזה של פערי השכר במדינת ישראל, הגיע הזמן לשים לו סוף.
עליזה לביא: שלושים אחוזים בין גברים לבין שנים, זאת לא מציאות שוויונית.
עליזה לביא: זה לא המקום שאנחנו רוצים לחתור אליו עם הילדות שלנו והחברות שלנו והנשים שלנו ובעצם מה שאנחנו מכינים לדור הבא.
עליזה לביא: אם אנחנו כאן לא ניקח עוד כלים שעומדים לרשותנו ונאמץ אותם, אני לא רואה שינוי.
עליזה לביא: לכן אני מבקשת לאשר את הצעת החוק.
<נעה בן שבת: לא חל שינוי מהנוסח בקריאה ראשונה.
<נעה בן שבת: תיקון סעיף 4 בחוק שכר שווה לעובדת ולעובד, התשנ"ו-1996, בסעיף 4 – בכותר השוליים בסופה יבוא "ותרופות".
<נעה בן שבת: האמור בו יסומן "(א)" ואחריו יבוא: "(ב) בתובענה לפי חוק זה רשאי בית הדין לעבודה, נוסף על כל סעד אחר, לפסוק פיצויים, אף אם לא נגרם נזק של ממון, בשיעור שייראה לו בנסיבות העניין".
<נעה בן שבת: תיקון חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, בסעיף 6(א), אחרי "חוק זה או" יבוא "לעניין חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, התשנ"ו-1996, או" ובמקום "לפי חוק זה" יבוא "לפי החוקים האמורים".
<נעה בן שבת: סעיף 2 מחיל את ההוראות שנוגעות להתנכלות גם על התנכלות לגבי פעולה לפי חוק שכר שווה לעובדת ולעובד.
חיים כץ: את מחליפה את רינה פרנקל.
חיים כץ: כל שלושת חברי הכנסת שנמצאים כאן מאשרים את הצעת החוק כהכנת הוועדה לקריאה שנייה ושלישית ואני מקווה שהיא תעבור במושב הזה במליאה.
חיים כץ: אנחנו לא נדחה את זה.
חיים כץ: יום שני בשבוע, ט' בתמוז, 7 ביולי 2014 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: אני חושב שזה דיון מספר 311 שאנחנו מקיימים בנושא.
חיים כץ: אם נתנהל בתבונה, יכול להיות שהיום יהיה הדיון האחרון.
חיים כץ: סיימנו פרק אחד ועכשיו אנחנו מגיעים לפרק השני שהוא לא ארוך מדי אבל מורכב.
<נעה בן שבת: למעשה עברנו על הוראות רבות.
<נעה בן שבת: רוב הצעת החוק כבר אושרה על ידי הוועדה ויש לנו כמה תיקונים אליהם נגיע בסוף הדיון.
<נעה בן שבת: הנושא שעדיין לא נגענו בו הוא נושא המיסוי.
<נעה בן שבת: מה שהוצע בהצעת החוק המקורית הוא שאנחנו מדברים על פנסיה בקופת גמל או שנפתח חשבון חדש על שם בן הזוג לשעבר, אבל העברת הכספים לחשבון החדש הזה היא מחויבת במס של עשרה אחוזים.
<נעה בן שבת: זה היה ההסדר המקורי.
<נעה בן שבת: המודל החדש שהוצע מדבר על כך שלגבי חלק התגמולים, אם סך הכול חלק התגמולים לגביו יש פסק דין לחלוקת חיסכון פנסיוני עולה על המקדם - - -
חיים כץ: תגידי סכומים.
חיים כץ: אני לא מבין במקדם.
<נעה בן שבת: קרוב למיליון וחצי שקלים.
<צור גינת: מיליון וחצי שקלים צמודים למדד.
חיים כץ: מיליון וחצי שקלים צמודים למדד פטורים ממס.
<צור גינת: אם יש מיליון וחצי שקלים, מה שמתחת למיליון וחצי שקלים עובר, הוא פטור ממס.
חיים כץ: אם יש מיליון ו-600 אלף?
<צור גינת: מאה אלף חייבים במס.
חיים כץ: מאה אלף שקלים חייבים במס.
<נעה בן שבת: משהו בשיעור מדרגה שלישית, בשיעור של 21 אחוזים.
<צור גינת: כי זה שיעור המס שהיה מתמסה בו היחיד שהוא בעל הקצבה אילו הקצבה הייתה נשארת בידו.
חיים כץ: הוא היה מקבל אפס.
חיים כץ: קודם כל הוא היה מושך את הכסף וזה היה כסף פטור.
<צור גינת: יש שם פיצויים, יש שם תגמולים, לא פטור.
<צור גינת: היה לו מקדם.
<צור גינת: אם הוא לוקח את המקדם - - -
חיים כץ: צור, אתה יודע שאתה נכנס לחגיגה שלא מגיעה לך.
חיים כץ: אם לא מגיע לך, תאכל במידה.
חיים כץ: קח במידה.
חיים כץ: לא שיש הרבה.
חיים כץ: אין הרבה שצברו מיליון וחצי שקלים.
<צור גינת: בדיוק.
<צור גינת: זאת הנקודה.
<צור גינת: אין הרבה.
חיים כץ: זה הולך לשני הכיוונים.
<צור גינת: אני יכול להבהיר למה מי שיש לו מיליון וחצי שקלים במועד שהוא מתגרש, הוא היה ממשיך לצבור.
<צור גינת: אנחנו לא מדברים על בחור בן 67 שמתגרש.
<צור גינת: הוא כנראה בן ארבעים לבין חמישים.
חיים כץ: בן ארבעים, אין לו מיליון וחצי שקלים.
<צור גינת: בטוח שאין לו ולכן אין בעיה, אבל אם הוא צבר מיליון וחצי, כנראה שעד גיל 67 הוא יצבור שלושה מיליון.
חיים כץ: הוא לא יודע לצבור בגיל ארבעים סכום של מיליון וחצי שקלים.
<צור גינת: אז אין בעיה.
<צור גינת: אז הוא לא ישלם מס והיא לא תשלם מס.
חיים כץ: למה אתה נכנס לסיפור הזה?
חיים כץ: אתם אנשי מס הכנסה, באיזה שכר בגיל ארבעים הוא יודע להגיע?
<צור גינת: בשכר של כנראה 400 אלף שקלים.
חיים כץ: לחודש.
<צור גינת: שנתי.
חיים כץ: 400 אלף שקלים לחודש שנתי, 400 אלף שנתי, עשרים אחוזים מהסכום הזה זה שמונים.
חיים כץ: עשרים שנים, זה מיליון וחצי.
חיים כץ: דיברנו על 400 אלף.
<צור גינת: כן, שזה הרבה.
<צור גינת: זה לא הממוצע, לא המוני עם ישראל.
חיים כץ: אני אמרתי לו שב-10,000 לוקח לו יותר מארבעים שנים.
<צור גינת: ואז הוא לא ישלם מס ולא היא תשלם מס.
<צור גינת: אם מדברים על הממוצע ועל כפל הממוצע, גם לא ישלם מס.
<צור גינת: מדובר באוכלוסייה שהיא מעל כפל הממוצע.
יעקב מרגי: למה אתם מנצלים את הפלטפורמה?
חיים כץ: הוא לא מנצל כלום ואני אגיד לך למה הוא לא מנצל.
חיים כץ: הוא לא יודע להסביר.
חיים כץ: הוא יודע לקחת.
<צור גינת: בסדר.
<צור גינת: אני מקבל.
חיים כץ: אפשרות החיסכון היא פעמיים השכר הממוצע במשק.
חיים כץ: פעמיים השכר הממוצע במשק, זה 16 אלף שקלים.
חיים כץ: זאת אומרת, יש לך 3,000 שקלים לחודש.
<צור גינת: יש גם משלימה.
חיים כץ: עזוב את המשלימה.
חיים כץ: יש לך 3,000 שקלים לחודש.
חיים כץ: 3,000 שקלים לחודש זה 36, זה 360.
חיים כץ: 360 לעשר שנים, מיליון ו-400 אלף שנים לארבעים שנים.
חיים כץ: אתה יודע מה, אתה רוצה לצאת ומלוא תאוותך בידך?
חיים כץ: עזוב, אל תדבר.
חיים כץ: חבל על הזמן.
חיים כץ: 21 אחוזים.
חיים כץ: אנחנו לארג'ים עם האוצר.
חיים כץ: אנחנו נותנים לו שירוויח.
<נעה בן שבת: לפי מה שהוצג במודל, הנשיאה בנטל המס תהיה בחלקים שווים בין החוסך לבין בן הזוג לשעבר.
<נעה בן שבת: למרות שבעצם החלקים השווים מטילים נטל יותר כבד על בת הזוג.
חיים כץ: חלקים שווים?
חיים כץ: חלקים שווים.
חיים כץ: לא זה יותר וזה פחות.
<נעה בן שבת: עכשיו נגיע לנושא הפיצויים.
חיים כץ: כך נגיע יותר מהר להקראה.
חיים כץ: אנחנו מסכימים על העקרונות.
חיים כץ: יהיה להם פחות מה להגיד ונסיים את זה סוף כל סוף.
<נעה בן שבת: לגבי הפיצויים.
<נעה בן שבת: מרכיב הפיצויים, ברגע שהכספים הפכו להיות נזילים, זאת אומרת, העמית יכול למשוך אותם בגלל שהם משוחררים עבורו, בעצם צריך להיות או מועד העברה, 45 ימים ממועד רישום ההערה כמו של פסק דין, או מועד הבחירה של בן הזוג לשעבר באחת משלוש אפשרויות לפי המאוחר ביניהן.
<נעה בן שבת: אחת משלוש אפשרויות, זאת אומרת: או להעביר את כספי הפיצויים לתוך אותו חשבון שכולל את מרכיב התגמולים, אותו חשבון חדש שנפתח, ואז הוא כן ייכנס לתוך החשבון של המיליון וחצי שקלים.
חיים כץ: למה לא יסתדרו ביניהם בני הזוג על החלוקה?
זהבה גלאון: אז על המיליון וחצי יהיה לה מס.
חיים כץ: למה הם לא הסתדרו עם החלוקה?
<נעה בן שבת: זה חלק מהכספים שנמצאים היום בקופת גמל לגביהם יש פסק דין.
חיים כץ: אבל החוק קובע לגביהם, נכון?
<נעה בן שבת: החוק קובע שהם חלק מהכספים.
חיים כץ: הם חלק מהכסף.
חיים כץ: איפה הבעיה?
<נעה בן שבת: השאלה איך מנסחים את ההיבט של מס והשאלה לאן הם הולכים.
חיים כץ: בני הזוג יודעים את הכול, נכון?
<נעה בן שבת: בני הזוג יודעים את הכול אבל לא תמיד רוצים לתת להם את הבחירה.
<נעה בן שבת: הצעת החוק לא נותנת להם בחירה חופשית.
<נעה בן שבת: היא אומרת שאם אתה הולך במסלול שאתה רוצה שהגוף המשלם ישלם לך, תלך במסלול המסוים הזה שמתווה כאן הצעת החוק.
<נעה בן שבת: אם אתה עושה הסדרים מחוץ להצעת החוק, הכול פתוח בפניך.
<נעה בן שבת: הצעת החוק אומרת, לפי המודל המוצע עכשיו, שמרכיב הפיצויים, לבני הזוג יש אפשרות או למשוך אותו אחרי חיוב במס ללא פטור.
חיים כץ: למשוך ולשלם מס.
<נעה בן שבת: למשוך ולשלם מס.
<נעה בן שבת: זאת אפשרות אחת.
<נעה בן שבת: אפשרות שנייה היא להעביר לחשבון בקופת גמל לא משלמת את הכספים האלה.
יעקב מרגי: אפשר להעביר מקופה לא משלמת לקופה משלמת?
<נעה בן שבת: להעביר את כספי פיצויי הפיטורים לקופה לא משלמת.
חיים כץ: מה יצא לו מזה?
<צור גינת: חשבון חדש של תיקון 190.
חיים כץ: בסדר, אבל הוא משלם מס.
זהבה גלאון: אבל אז הוא משלם יותר כי הסכום עובר את המיליון וחצי.
חיים כץ: הוא לא שם.
<נעה בן שבת: האופציה השלישית היא באמת לצרף את הכספים האלה, את אותם כספי פיצויים, החלק של כספי הפיצויים, לכספי התגמולים בחשבון החדש ואז הם נכנסים לתוך החשבון של המיליון וחצי.
זהבה גלאון: ואז הוא משלם את המס.
<נעה בן שבת: ואז הוא משלם את המס.
<נעה בן שבת: לא רק זה, האוצר אומר לנו גם שאין סיבה שהם יתחלקו ושבן הזוג יוכל לבחור לחייב את העמית בחצי משיעור המס, שכל המס יחול על בן הזוג לשעבר, שכל החיוב במס יחול עליו.
חיים כץ: מה כתוב בהצעת החוק?
חיים כץ: מה לדעתך כאישה האופציה הטובה ביותר?
<נעה בן שבת: זה קשה לדעת כי כמובן כל אחד עושה את השיקולים.
חיים כץ: אם אני הייתי צריך להתגרש, מה היית מציעה לי?
חיים כץ: אם אני צריך להתגרש ואני צריך לקרוע את הבעל, כמו שאתן אוהבות, לקרוע אותו ברוע, מה היית מציעה לי?
<קריאה: אני מוחה.
חיים כץ: עורכי הדין לא רוצים לסיים את העבודה.
חיים כץ: להוציא את הנשמה ולקחת עוד שני גרוש.
<נעה בן שבת: הכול תלוי בנסיבות, כמה כסף יש בחשבון.
חיים כץ: מיליון ו-480 אלף שקלים.
<נעה בן שבת: יכול להיות שיהיה לי שווה לחייב את הסכום הזה במס אבל אני לא יודעת כמה החיוב במס.
זהבה גלאון: אני אגיד.
חיים כץ: נעה, צריך לקבל החלטות.
<נעה בן שבת: למה אנחנו צריכים לקבל החלטות רק מסיבה כזאת ולא אחרת?
חיים כץ: אחרת לא יחוקקו.
<נעה בן שבת: לפי המודל המוצע יש שלוש אפשרויות.
חיים כץ: אם את רוצה להקל על גירושין, אל תתני לה אופציה כי היא תבחר אופציה כדי להוציא עיניים.
חיים כץ: תבחרי את האופציה הכי נוחה לך.
חיים כץ: כדי לא להוציא עיניים, בואו נוציא את העיניים עכשיו בחקיקה.
זהבה גלאון: אני רוצה לעשות סדר למען הפרוטוקול.
זהבה גלאון: בוא נעשה חלוקת עבודה שלא רק היא מוציאה עיניים.
זהבה גלאון: טוב?
זהבה גלאון: בוא נתחיל בזה.
חיים כץ: אני מוציא עיניים.
זהבה גלאון: אני רוצה לשאול שאלה כי יכול להיות שאני לא מבינה.
זהבה גלאון: בהצעה הקודמת אמרת ש-21 אחוזים כי מי מגיע לזה.
זהבה גלאון: אם היא הולכת למודל שלוש - - -
חיים כץ: לא מגיע למיליון וחצי.
<קריאה: אף אחד לא יגיע.
חיים כץ: לא מגיע.
זהבה גלאון: אני עכשיו מתייעצת אתך בקול רם.
חיים כץ: נשאל את המומחה.
חיים כץ: איזו אופציה?
<צור גינת: זאת האופציה היחידה שתוציא אותה בלי מס.
זהבה גלאון: השלישית.
<צור גינת: כספי פיצויים הם תמיד עם מס.
<צור גינת: אין לה זכאות לפטור.
זהבה גלאון: אבל אם היא יכולה להוסיף את זה לאופציה השלישית, זאת תהיה ברירת המחדל והיא לא תשלם על זה מסים כי זאת תהיה לה קצבה, לדעתי זאת אופציה מועדפת אבל קטונתי.
<צור גינת: מצד שני יכול להיות שהיא צריכה מזומן.
<צור גינת: לכן נתנו את האופציה.
חיים כץ: אתם מוכנים שזה יישאר כברירת מחדל אבל היא יכולה לבחור אחרת?
<צור גינת: מה זה ברירת מחדל?
<צור גינת: האופציה השלישית?
<נעה בן שבת: אלא אם היא הודיעה.
<צור גינת: אין שום בעיה.
<צור גינת: מבחינתנו זה לא משנה.
<צור גינת: ברירת המחדל תמיד עושה לנו חיים פשוטים יותר.
זהבה גלאון: אבל אם היא רוצה לא לחכות לו ולהוציא את זה?
<צור גינת: היא תודיע אחרת.
<צור גינת: היא תבוא ותודיע אחרת.
חיים כץ: כשאני בא ואני רוצה לסיים עניין, במשחק הזה יש גם עורכי דין וכשיש שלוש אפשרויות, אני אראה לו כבר או אני אראה לה.
חיים כץ: היא רוצה את זה, לא, אני רוצה את השני.
חיים כץ: מאחר וזה לא משנה, נקבע ונעשה חיים קלים.
<צור גינת: נקודה אחת.
<צור גינת: מאחר וזאת נעילה לתגמולים, היא צריכה זמן סופי שבו היא מודיעה שהיא מוכרת את החלק.
זהבה גלאון: כמה זמן?
<צור גינת: תקבעו את הזמן.
<צור גינת: שישים יום, 45 ימים, לא יודע כמה אבל זמן שבו היא מודיעה אחרת ואז זה ננעל.
<צור גינת: קחו בחשבון שנועלים אותה.
יעקב מרגי: חיים, אני חושב שעדיין צריך לאפשר לבן/בת הזוג לשעבר את אפשרות הבחירה, כמו שהיא ניתנת לכל אחד.
<צור גינת: הוא לא מנע את הבחירה לדעתי.
<צור גינת: הוא רק קבע את ברירת המחדל.
יעקב מרגי: אתה קובע ברירת מחדל.
<נעה בן שבת: המשמעות היא שבעצם ברירת המחדל הזאת מחייבת את בן הזוג, כי אם הם עוברים את המיליון וחצי - - -
חיים כץ: אבל הם לא עוברים את המיליון וחצי.
יעקב מרגי: חוץ מזה שקבעו לו עכשיו מקסימום.
<הראל שרעבי: המשמעות היא שברירת המחדל היא שהכסף ננעל לקצבה.
<הראל שרעבי: זה צריך להיות ברור.
<הראל שרעבי: ברגע שיעבור המועד שייקבע, הכסף ננעל לקצבה.
<עמוס ברנהולץ: צריך להבהיר את זה.
<עמוס ברנהולץ: השאלה איך ומי אחראי להבהיר את זה.
חיים כץ: אפילו אתה לא מוציא בכל מבחן מאה.
חיים כץ: יש כאלה שמוציאים 95.
חיים כץ: אז אם הרוב מוציאים 95, אין מאה.
חיים כץ: אם הם רוצים לסיים את זה, לא נגיע למאה.
חיים כץ: 95 אחוזים לא מגיעים לסכום הזה.
<צור גינת: אני בכל זאת רוצה לומר מניסיוני.
חיים כץ: אם אחד מרוויח מאה אלף שקלים יותר, ישלם עשרים אלף שקלים.
חיים כץ: אם הוא מרוויח מיליון ו-600 אלף שקלים, ישלם עשרים ואחד שקלים.
זהבה גלאון: אתה אומר שהרוב לא מגיע לזה.
חיים כץ: תשעים אחוזים לא מגיעים.
זהבה גלאון: כולל הפיצויים?
חיים כץ: הכול בפנים.
חיים כץ: הכול בעשרים אחוזים.
<עמוס ברנהולץ: בעשרים וחצי יש שלושה אחוזים מהפיצויים ויש עוד את השניים ושליש.
<צור גינת: אני רוצה להדגיש לפחות מניסיון העבר.
<צור גינת: מקום שבו נעלנו את הכסף באופן אוטומטי, נוצרה בעיה של לא ידעתי ולא ראיתי.
<צור גינת: אני חושב שבכל זאת עדיף שהיא תבחר את הנעילה של הכסף כדי שהיא תעשה את זה במודע.
<צור גינת: לא להפיל אותה.
<צור גינת: אני חושב שזאת צריכה להיות בחירה למרות שזאת האפשרות המועדפת, אם אתה שואל אותי, אבל החשש הוא שהיא תיפול לשם.
<הראל שרעבי: מהצד השני, ברגע שנותנים לה אפשרות לבחור, צריך לזכור שיש כאן שתי אפשרויות בחירה מבחינת מיסוי.
חיים כץ: אנחנו לא במיסוי.
<הראל שרעבי: במקרים בהם זה מתחת לסף אין בעיה כי היא יכולה לבחור את האפשרות בלי המס ולא אפשרות עם מס, אבל באותם עשרה אחוזים או חמישה אחוזים או כמה שזה לא יהיה בהם כן יש מס, המשמעות היא שנותנים לה או לו להטיל מס על בן הזוג לשעבר.
חיים כץ: זה בטל בשישים.
יעקב מרגי: החוק הזה צריך לכוון גם למנכ"לית בנק לאומי.
זהבה גלאון: אם הדברים האלה הם כך, יכול להית שצריך להשאיר את שלוש הבחירות.
זהבה גלאון: אני מעדיפה ברירת מחדל אבל אם אתה אומר שצריך שיקול.
<צור גינת: אנשים נוטים אחר כך לומר לא ידעתי כי הם צריכים את הכסף.
זהבה גלאון: מצד שני, זה פותח פתח למה שאמרת.
חיים כץ: מסיימים את החוק הזה.
חיים כץ: את משאירה כאן את מה שסיכמנו עכשיו.
<נעה בן שבת: אנחנו משאירים שלוש אופציות לבחירה.
<נעה בן שבת: אני אתייחס למקומות בהם מופיע בהוראות המיסוי ונעבור עליהן.
זהבה גלאון: עוד הערה אחת ברשותך.
זהבה גלאון: לגבי שיקול הדעת שלך, דיברתי עם נעה לפני הישיבה.
חיים כץ: שיקול הדעת שלי?
זהבה גלאון: במקרה הזה.
זהבה גלאון: לא תמיד.
<נעה בן שבת: אחרי המיסוי נגיע להוראות התחילה.
<נעה בן שבת: אנחנו נסגור כאן את נושא המיסוי ואחרי כן נעבור להוראות התחילה.
יעקב מרגי: חיים, אני סומך עליך.
יעקב מרגי: אני פורש לדיון אחר.
<נעה בן שבת: נתחיל בהגדרת הסכום המועבר לבן הזוג לשעבר, בעמוד 5.
<נעה בן שבת: רק נזכיר, כבר דיברנו על ההגדרה הזאת, שאנחנו מדברים כאן על הסכום המועבר לבן הזוג לשעבר.
<נעה בן שבת: בפסקה (1) מדובר בהעברה מיתרה צבורה, במקרה שדיברנו עליו קופת הגמל שממנה חלק מועבר לבן הזוג לשעבר.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על הסכום לפני החיוב במס, אותו חיוב במס שיחול לפי סעיף 6 לרבות כל המרכיבים שלו, לרבות לעניין פיצויי הפיטורים.
<נעה בן שבת: זה הסכם המועבר לבן הזוג לשעבר.
<נעה בן שבת: פסקות (2) עד (4) מדברות על משיכה, או משיכה הונית מקופת ביטוח ישנה או קבלת חלק מקצבת הפרישה ושם אנחנו מדברים על סכום שהוא אחרי החיוב במס.
<נעה בן שבת: אנחנו עוברים לסעיף 6 בעמוד 12.
<נעה בן שבת: אנחנו מתחילים עם סעיף קטן (ג).
<נעה בן שבת: סעיפים קטנים (א) ו-(ב) אושרו.
<נעה בן שבת: יש תיקון נוסח מסוים בסעיף קטן (ב) ואולי נקרא אותו.
חיים כץ: מה שאת צריכה לנסח, אחר כך תנסחי.
חיים כץ: מה שלא הצבענו תגידי ואנחנו נצביע עכשיו.
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ב), יש בו פשוט שינוי נוסח די רחב ואני אקריא אותו כיוון שאנחנו כבר נמצאים כאן והעמודים בפנינו.
<נעה בן שבת: הסכום שיועבר לחשבון של בן הזוג לשעבר לפי הוראות סעיף קטן (א) יהיה שווה למכפלת בשיעור להעברה בסך היתרה הצבורה של העמית במועד הפירוד ולסכום האמור תתווסף או תיגרע ממנו לפי העניין התשואה שהשיגה הקופה בשל התקופה שבין מועד הפירוד ובין מועד ההעברה כאמור.
<נעה בן שבת: לעניין זה – תשואה, רווחים והפסדים שזקפה הקופה לנכסים העומדים כנגד התחייבויותיה כלפי העמית לאחר ניכוי דמי ניהול.
חיים כץ: על זה לא הצבענו?
<נעה בן שבת: הצבענו אבל עכשיו זה ניסוח אחר אותו רציתי להביא.
חיים כץ: אנחנו לא צריכים להצביע על זה עוד פעם.
<נעה בן שבת: זה לא שינוי במהות לפי הבנתי.
<נעה בן שבת: לא צריך להצביע על זה.
<נעה בן שבת: בסעיף קטן (ג) יש שינוי וזה סעיף המיסוי.
<נעה בן שבת: (ג) העברה לפי סעיף קטן (א) של מרכיב התגמולים בקופת גמל לקצבה או לפי סעיף ד(1)(א) של מרכיב הפיצויים – אותו מרכיב פיצויים שיועבר לחשבון החדש הזה – תחויב במס בהתאם להוראות סעיף 125(ז) לפקודת מס הכנסה.
<נעה בן שבת: זה סעיף חדש שתכף נגיע אליו.
<נעה בן שבת: (ג1) סכום המס שחויב כאמור בסעיף קטן (ג) ינוכה באופן שווה מהסכום שיועבר לחשבונו של בן הזוג לשעבר ומהסכום שנותר בחשבונו של העמית לאחר העברה לבן הזוג לשעבר.
חיים כץ: זה החצי-חצי.
<נעה בן שבת: זה החצי-חצי.
<נעה בן שבת: אנחנו חושבים שאולי אפשר להציע את זה לפי השיעור להעברה ולא חצי-חצי, באופן שנותן יותר ביטוי.
חיים כץ: חצי-חצי.
<נעה בן שבת: (ד) על אף האמור בסעיפים קטנים (א) עד (ג1), על העברה של סכום כאמור בסעיף קטן (ב) ממרכיב הפיצויים והיתרה הצבורה של העמית, יחולו הוראות אלה: הסכום ממרכיב הפיצויים יועבר לאחד מהמפורטים להלן לפי בחירתו של בן הזוג לשעבר.
<נעה בן שבת: במועד ההעברה או לאחר בחירת בן הזוג לשעבר לפי המאוחר מביניהם ובכל מקרה לא לפני המועד בו נודע לגוף המשלם כי העמית זכאי למשוך אותו לפי דין או הסכם.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, הכספים נזילים.
<נעה בן שבת: יש עוד בחירה.
<נעה בן שבת: או מועד ההעברה שהם 45 ימים אחרי רישום ההערה לפי המאוחר.
<נעה בן שבת: למרכיב התגמולים בחשבון החדש שנפתח על שמו של בן הזוג לשעבר בהתאם להוראות סעיף קטן (א).
<נעה בן שבת: לחשבון חדש בקופת גמל לא משלמת לקצבה כאמור בסעיף 23(א)(2)(א) לחוק קופות גמל ויחול לגביהם האמור באותו סעיף קטן.
<נעה בן שבת: לבן הזוג לשעבר.
<נעה בן שבת: אלה אותן שלוש בחירות שנשארות כשלוש בחירות.