GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: רגע, סליחה, אני עוצרת אותך כי אני לא רוצה לפתוח נושאים נוספים היום.
עדי קול: לא נתתי להם לפתוח, ולכן אני לא נותנת.
עדי קול: אנחנו רק היום מתמקדים בנושא של שכר המינימום.
<עבד אלחלים דארי: זה בעניין שכר המינימום.
<עבד אלחלים דארי: בואו נשווה עם מי שעובד, הפלסטינים, מי שעובד בתוך ישראל: יש לכם גופים שם, הם אחראים על העניין של תלושי השכר והחלת החוק.
<עבד אלחלים דארי: כי הם מקבלים תלושי שכר ממדור התשלומים.
<עבד אלחלים דארי: יש להם קשר עם משרד העבודה הפלסטיני, הם מפיקים להם את תלושי השכר.
<עבד אלחלים דארי: ויש גוף, הוא תופס את כל העניין.
<עבד אלחלים דארי: אבל בבקעה, בהתנחלויות, אין אף גוף שהוא יכול לתפוס את העניין.
<עבד אלחלים דארי: צריך למצוא מנגנון שיהיה אחראי על זה, שנועל לעבוד ביחד, שנפתור את כל הבעיות האלו.
עפו אגבאריה: זאת אומרת, העובדים הפלסטינים בתוך מדינת ישראל יותר מסודרים?
<עבד אלחלים דארי: יותר מסודרים.
<עבד אלחלים דארי: כן.
עדי קול: גם לא - - -
עפו אגבאריה: אבל הם מקבלים את שכר המינימום מה שאנחנו מקבלים?
<עבד אלחלים דארי: נכון, מקבלים שכר מינימום לפחות - - -
עדי קול: גם.
עדי קול: לא כולם.
עפו אגבאריה: זה בטוח לא.
עדי קול: - - - חודש דיברו על זה שהיה - - -
<עבד אלחלים דארי: לא, לא מקבלים - - -
עפו אגבאריה: אני יודע - - -
עפו אגבאריה: לא, לא, בישראל.
עפו אגבאריה: אני יודע שבטוח שמקבלים פחות כי אני ראיתי שהם עובדים בפחות עם רישיון.
עפו אגבאריה: עם רישיון.
עפו אגבאריה: אבל הם מקבלים הרבה - - -
<קריאה: מי שעובד עם רישיון בישראל.
מיקי רוזנטל: צריך לקבל.
<עבד אלחלים דארי: כשמפיקים את תלושי השכר הם רושמים שם שהוא מקבל שכר מינימום.
<עבד אלחלים דארי: אפילו אם הוא עבד עשרה ימים או 20 יום הם רושמים שהוא קיבל שכר מינימום.
<עבד אלחלים דארי: לפחות יש אכיפה.
<עבד אלחלים דארי: יש משהו הוגן, בואו נגיד ככה.
<עבד אלחלים דארי: אבל בבקעה ובהתנחלויות אין משהו הוגן.
<עבד אלחלים דארי: אין מנגנון - - -
עפו אגבאריה: אין מנגנון שמפקח על - - -
<עבד אלחלים דארי: זהו.
<עבד אלחלים דארי: אין מנגנון.
<עבד אלחלים דארי: צריך למצוא פתרון לזה.
עפו אגבאריה: כן, כן, בסדר.
עפו אגבאריה: עכשיו, יש לי עוד שאלה: האם יש לך מידע על אנשים שנפצעים או נפגעים בעבודה, בשטחים?
עפו אגבאריה: בתוך מדינת ישראל אני פחות או יותר יודע.
<עבד אלחלים דארי: אני מתמחה בתאונות עבודה בקרב עובדים פלסטינים בכל הגדה בעמותת קו לעובד.
עפו אגבאריה: אם הם עובדים אצל קבלן ישראלי.
<עבד אלחלים דארי: אם הם עובדים בהתנחלויות יש לנו בעיה גדולה.
<עבד אלחלים דארי: כי מישהו נפגע בעבודה, הוא לא מועבר לטיפול בבתי חולים ישראלים או בקופת חולים ישראלית, הוא מועבר דרך אמבולנס ישראלי לאיזה מחסום קרוב לשם, באזור המגורים שלו, ומיד הסהר האדום הפלסטיני, הוא מקבל אותו ומעביר אותו לתוך שטח A, ושם הוא מקבל הטיפול.
<עבד אלחלים דארי: ותהליך ההוכחה שהוא נפגע בעבודה, יהיה לנו קשה להוכיח שהוא נפגע.
<עבד אלחלים דארי: והוא לא מקבל טופס 250.
<עבד אלחלים דארי: אין צורך לקבל טופס 250 שהוא נפגע בעבודה, שהביטוח הלאומי יכיר בו.
עפו אגבאריה: כאילו זה פגיעה בעבודה.
עדי קול: אנחנו עוצרים.
עדי קול: אם כבר, אז נעשה על זה דיון נפרד כי - - -
עפו אגבאריה: ראוי.
עדי קול: זה נושא ראוי.
<עבד אלחלים דארי: צריך להיות דיון נפרד.
<עבד אלחלים דארי: צריך להיות דיון נפרד כי יש לנו בעיה גדולה בזה.
עפו אגבאריה: וזה חשוב מאוד.
עפו אגבאריה: תראי, גברתי היושבת ראש, יש כל כך הרבה אנשים עם - - -
עדי קול: סליחה, אני רוצה לשאול שאלה: האם בהתאמות שאתם עושים לדיני העבודה החדשים, האם יהיה פתרון לעובדה שאנשים נפגעים בתאונות עבודה ונפגעים מעבר - - -?
<הילה רענן: יש.
<הילה רענן: אני יודעת שעושים עבודות.
<הילה רענן: אני לא מתעסקת בזה באופן אישי ולכן אני לא יכולה לתת תשובה מלאה, אבל אני יודעת שנעשו פעולות.
<הילה רענן: שיש התעסקות גם בהתאמה של חוקי - - -
<קריאה: בהחלת דיני הבטיחות בעבודה.
<וילמה מאור: אז יש החלה גם של דיני בטיחות בעבודה?
<קריאה: אמורה להיות.
מיקי רוזנטל: היא אומרת שאמורה להיות - - -
<הילה רענן: אני יודעת שנעשו - - - על מנת שזה יקרה.
<הילה רענן: אני לא יודעת - - -.
<הילה רענן: אני לא יודעת - - -
עדי קול: האם נוכל לקבל, הוועדה, את הדיווח לגבי דיני הבטיחות בעבודה, ומה תהיה המשמעות שלהם אחרי התיקון?
עדי קול: אני רוצה רק לבקש מהמינהל האזרחי, הנציג פה, לדבר איתנו על 12 התלונות שהוא הזכיר כאן.
עדי קול: אתה יכול לדווח לנו איפה הן עומדות?
עדי קול: מה עשו?
עדי קול: איזה טיפול?
<מאיר דוד: לא, אנחנו צריכים להגיד.
<מאיר דוד: זה אצלנו בלשכה המשפטית.
<מאיר דוד: הוא לא יכול לענות.
<מאיר דוד: זה אצלנו.
עדי קול: זה אצלכם.
<מאיר דוד: הוא העביר לנו, אנחנו חקרנו אותן.
<מאיר דוד: זה לא שהוא - - -
עדי קול: ואמרת שאתם העברתם את זה.
עדי קול: לאן?
<מאיר דוד: ללשכה המשפטית, לבדיקה, האם ניתן להגיש כתבי אישום.
עדי קול: שלכם.
<מאיר דוד: לא אצלה, בתביעה הפלילית.
<מאיר דוד: האם ניתן להגיש כתבי אישום או לא.
<מאיר דוד: האם יש שם חומר מספיק ראייתי - - -
באסל גטאס: מתי הועבר ומתי תקבל תשובה?
<מאיר דוד: אני אבדוק.
מיקי רוזנטל: אנחנו ביקשנו, הוועדה ביקשה - - -
עדי קול: רגע, אתה אמרת:
עדי קול: לא הבאנו נתונים לגבי ישראל כי את זה לא ביקשתם.
עדי קול: אני מבינה, לא ביקשנו.
עדי קול: אבל את זה כן ביקשנו.
עדי קול: אז אתה הבאת לנו מספר של 12, שאתה לא יודע מה קרה איתן.
<מאיר דוד: אז אנחנו נביא לכם עדכון מפורט יותר.
עדי קול: אז אנחנו מבקשים לקבל.
דב חנין: אפרופו נתונים לגבי ישראל, יש לכם איזושהי הערכה כמה עובדים בישראל לא מקבלים שכר מינימום?
דב חנין: מה ההערכה?
<מאיר דוד: בכלל?
<מאיר דוד: בישראל?
דב חנין: כן, בישראל בכלל.
<מאיר דוד: יש הערכות של המוסד לביטוח הלאומי שמדברות על משהו כמו 10%, משהו כזה.
<מאיר דוד: אז אני לא יודע להגיד לך.
מיקי רוזנטל: הערכות של המוסד לביטוח לאומי זה 10%, ולדעתי זו הערכה מטיבה.
מיקי רוזנטל: אני אומר - - -
<מאיר דוד: ואני חושב שזו הערכה מוגזמת.
מיקי רוזנטל: ואני אומר לך שזו הערכה מטיבה, אבל זו הערכה - - -
<מאיר דוד: אבל אנחנו יכולים להיות חלוקים בינינו.
מיקי רוזנטל: ואם זה 10% זה בסדר?
<מאיר דוד: זה הרבה.
<מאיר דוד: לא, גם לא.
<מאיר דוד: גם אמרתי: זה מוגזם, וגם 5% - - -.
<מאיר דוד: גם 5% זה הרבה.
<מאיר דוד: אנחנו צריכים להגיע לאפס.
מיקי רוזנטל: - - - בעשרות אלפי אנשים.
עדי קול: אנחנו ביקשנו לדבר רק על שכר מינימום, ואנחנו לא - - -
<אברהם דניאל: גברתי יושבת הראש, אני יכול להגיד מילה?
עדי קול: שאלה?
עדי קול: כיוון שכבר אנחנו יש לנו היסטוריה ארוכה – האם אתה מדבר על שכר מינימום או על משהו אחר?
<אברהם דניאל: לא, אני מדבר על שכר המינימום ועל המצב הקיים.
עדי קול: לא, לא, לא על המצב הקיים, על שכר המינימום.
<אברהם דניאל: על שכר המינימום.
עדי קול: שכר המינימום, בבקשה.
<אברהם דניאל: תראי, אני לא חושב שהפרט מייצג את הכלל.
<אברהם דניאל: אתם הלכתם בצורה גורפת: כולם לא משלמים - - -
<אברהם דניאל: דניאל אברהם, מנכ"ל איגוד מגדלי הפרחים ואיגוד לשכות המסחר תל אביב.
<אברהם דניאל: הפרט הוא לא, זה לא הכלל.
<אברהם דניאל: קודם כל, מה האשמה הזאת הגורפת – "כולם לא משלמים"?
<אברהם דניאל: זה לא נכון.
<אברהם דניאל: קודם כל, זה לא כולם.
<אברהם דניאל: את המילה הזאת, כולם, זו מילה מיותרת.
<אברהם דניאל: זה אחת.
<אברהם דניאל: שתיים, גם נניח, נניח שיש בזה אמת, בכל הכתבה הזאת.
<אברהם דניאל: אז מה הדרך לפתור אותה?
<אברהם דניאל: מערכת אכיפה?
<אברהם דניאל: לא.
<אברהם דניאל: אני אגיד לכם מה צריך לפתור, איך פותרים את הבעיה: צריך להתייחס לזה בצורה יסודית, למה זה בכלל קורה.
<אברהם דניאל: תבדקו למה.
עדי קול: אני יודעת - - - ולכן אני עוצרת אותך.
<אברהם דניאל: את לא יכולה להעמיס על החקלאי את כל המטלות בעולם, ואת מחסלת אותו, ואת רוצה שהוא ינהג לפי החוק.
<אברהם דניאל: אני רוצה להגיד לך שחקלאי לא יכול לנהוג - - -
עדי קול: מר אברהם דניאל, אני מבקשת, נתתי לך את רשות הדיבור ועכשיו אני לוקחת אותה חזרה.
<אברהם דניאל: אוקיי, תיקחי אותה בחזרה.
<אברהם דניאל: אם את לא רוצה לשמוע, אין בעיה, אל תשמעי.
<אברהם דניאל: זה מזכיר את הגשש החיוור: אותן שאלות, אותן תשובות.
<אברהם דניאל: זה כמו הגשש.
עדי קול: סליחה, סליחה, סליחה, ביקשתי ממך להפסיק לדבר.
עדי קול: אני רוצה לברך את התלמידים שנכנסו לדיון שלנו.
עדי קול: אנחנו עוסקים על הנושא של אכיפת שכר המינימום בשטחים הכבושים.
עדי קול: אני עומדת לסכם את הדיון, האם מישהו מחברי הכנסת רוצה לדבר?
באסל גטאס: אני חושב שאמנם הדיון, בגלל שהכתבה הייתה בעיקר על נושא שכר המינימום, אבל אנחנו כשהגשנו את הדיון המהיר זה היה על כל התנאים הסוציאליים, כל תנאי העבודה של העובדים הפלסטינים, במיוחד בבקעת הירדן.
באסל גטאס: אז אני מציע שבנוסף, אמנם הדיון התמקד היום בעניין של שכר המינימום, אבל יש עוד סוגיות חשובות כמו, בעיקר תאונות עבודה, פיטורים – כל התנאים הנלווים לעצם העובדה שאתה מועסק על ידי מעסיק ישראלי.
באסל גטאס: יעני, ההמלצה שלי שיתקיים דיון נוסף.
באסל גטאס: גם לשקול ביקור של הוועדה במקומות, במיוחד המדווחים בבקעת הירדן.
באסל גטאס: ודיון נוסף, שבאמת, אני מצטרף לחברי, חבר הכנסת דב חנין, שיוזמנו אליו השרים או הדרגים הבכירים במשרדים הרלוונטיים.
עפו אגבאריה: אני רציתי רק להוסיף בעניין.
עפו אגבאריה: אמנם זה נכון, אנחנו דנים בשכר המינימום, אבל זה חלק בלתי נפרד – העניין של הבטיחות.
עפו אגבאריה: כי זה כל כך - - -
<וילמה מאור: ברור, ברור, זה חלק - - -
עדי קול: בגלל שאין את החוק הרלוונטי, אני מסבירה לכם שבגלל שהחוק הרלוונטי עדיין לא הוחל - - -
עפו אגבאריה: יש כבר תאריך?
<וילמה מאור: יש את ה-17 באוגוסט ואמורים להגיש לממשלה.
עדי קול: אנחנו נקבע תאריך נוסף לנושא הזה.
מיקי רוזנטל: אז חשוב מאוד שתהיה ועדה.
עדי קול: אתה צודק לגמרי.
עפו אגבאריה: כי אני אגיד לך את האמת:
עפו אגבאריה: אני לא טיפלתי בכל כך הרבה אנשים שיש להם את; הם נפצעו , ונחבלו, ואפילו נכויות, ואף אחד לא מכיר - - -, וזה נורא.
באסל גטאס: היה מקרה של מוות?
<קריאה: כן, יש גם מקרי מוות.
עפו אגבאריה: זה אותו דבר, גם מקרי של מוות.
באסל גטאס: יש אנשים שמתו בעבודה?
עפו אגבאריה: גם זה קורה.
<עבד אלחלים דארי: במודיעין נפגע בראש שלו ממוט ברזל - - -
עדי קול: מודיעין?
עדי קול: מודיעין זה עובד פלסטיני שבתוך ישראל, כאן אמור להיות מענה.
עפו אגבאריה: זה עוד לא בתוך ישראל.
עדי קול: תלוי באיזו מודיעין.
<קריאה: הוא מדבר על מודיעין עילית.
עדי קול: מודיעין עילית.
עדי קול: אנחנו נקיים דיון נוסף מיד אחרי, מיד - - - הרחוק הזה יוכל כדי שאפשר יהיה לראות באמת מה עושים איתו ואיך מבצעים, וכמובן איזה התאמות נעשו.
עדי קול: יש לי חשש, ואני אומרת את זה כאן לפרוטוקול, שבמהלך ההתאמות אנחנו אולי השמטנו חלק מהזכויות שמגיעות לאזרחי ישראל, ויכול להיות שאנחנו עוד נצטרך לבדוק את זה ברגע שיהיו - - - והן יפורסמו.
עדי קול: אני רק מעלה חשש.
דב חנין: גברתי, אני בהחלט מסכים עם הצעת הסיכום של גברתי.
עדי קול: עוד לא הצעתי אותה, אבל חבר הכנסת דב חנין מסכים.
דב חנין: אני מסכים עם הסיכום לקיים דיון נוסף.
דב חנין: אני חושב - - -
עדי קול: האם אנחנו יכולים לראות את ההצעה שלכם?
עדי קול: סליחה, רק לבדוק, האם אתם יכולים להציג לנו את ההתאמות שנעשו כדי שנעשה עליהן מעבר; היועצת המשפטית של הוועדה תבדוק אותן לפני שאנחנו נקבל אותן כבר כצו חתום?
<קרן דהרי בן נון: אני צריכה לבדוק את זה.
עדי קול: אז אנחנו נשמח לקבל תשובה אם אנחנו יכולים להעביר.
דב חנין: גברתי יושבת הראש, אני לגמרי מקבל את הצעתך לקיים ישיבה נוספת שבה אנחנו, אני מקווה, נזמין את הגורמים הבכירים יותר מעבר לגורמים שנתנו לנו תשובות כאן.
דב חנין: אבל אני מציע שבינתיים אנחנו נניח על שולחן הכנסת סיכום ביניים של הדיון שיכלול ביקורת קשה ובלתי מתפשרת על מציאות שהיא בלתי נסבלת, בכל סטנדרט: גם סטנדרט אנושי, גם סטנדרט משפטי.
דב חנין: המציאות הזאת בלתי אפשרית.
דב חנין: ואני חושב שהמוקד בביקורת שלנו צריך להיות על אותם מקבלי החלטות בדרגים הכי בכירים שלא עושים את ההחלטות שצריכות להתקבל.
עדי קול: טוב, קודם כל, תודה רבה לכולם על ההשתתפות.
עדי קול: אני אתחיל עם הדברים שאני רוצה לבקש: אני רוצה לבקש דיווח ממשרד הכלכלה בעניין החלה של חוק דיני בטיחות בעבודה, במסגרת ההתאמות של צווי האלוף לחוקי העבודה בישראל.
עדי קול: אני רוצה לבקש דיווח על ההתקדמות ב-12 הצווים העתיקים שכבר מועסקים: גם איפה זה נמצא; מה מהם יגיע, ימשיך הלאה.
עדי קול: אני רוצה לבקש ממשרד המשפטים לבחון את האפשרות להעביר אלינו את נוסח ההתאמות שכבר נעשו כדי שנוכל לראות אם אנחנו יכולים לבדוק אותם.
עדי קול: אני רוצה לקיים ישיבה נוספת של הוועדה שתעסוק בכל הנושא של התאמת דיני העבודה בישראל לשטחים מיד לאחר ה-15 באוגוסט, התאריך שבו אמור הדד ליין או האולטימטום שהוצב על ידי הממשלה לפקוע.
עדי קול: אני מצטרפת לדברים הקשים שאמרו חבריי, חברי הכנסת.
עדי קול: אני חושבת שהמצב הוא בלתי נסבל.
עדי קול: - - - אנחנו מדברים על תקופה ארוכה מאוד של לימבו, שאנשים אינם זוכים לתנאים סוציאליים בסיסיים, ואנשים שחיים לצידנו מועסקים על ידי אזרחים ישראלים, ומועסקים בתנאים מחפירים.
עדי קול: נאמר כאן עבדות, וכיבוש ומילים מאוד-מאוד קשות.
עדי קול: אני חושבת שאנחנו פשוט פוגעים פגיעה מהותית בכבוד האדם, ואנחנו לא יכולים להסכים לזה.
עדי קול: אנחנו נעביר פנייה מטעמנו, מטעם הוועדה, - - - הרלוונטיים להאיץ את התהליך ולהגיע לפתרון, כדי להבטיח את הזכויות הבסיסיות של העובדים.
חיים כץ: היום יום שני בשבוע, י"א בסיוון, 9 ביוני 2014, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והנושא:
חיים כץ: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152), (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד-2014, של חבר הכנסת אמנון כהן.
אמנון כהן: תודה-תודה, כבוד אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להודות לצוות הוועדה שלך, ליועצת המשפטית, למנהלת הוועדה.
אמנון כהן: נועה - - -
חיים כץ: זה תעשה אחרי שייגמר.
אמנון כהן: בניסוחים פה היו קצת אי-הבנות, וגם משרד המשפטים וגם המוסד לביטוח לאומי ראו את העיקר וגם נערכו.
אמנון כהן: אנחנו מגיעים לישורת הסופית.
אמנון כהן: המטרה של החוק הזה למעשה היא למנוע עיוות כלפי הצעירים, בעיקר צעירים שמסיימים את הצבא ומספר חודשים או רוצים לטייל או עובדים בכל מיני עבודות מזדמנות, ולא תמיד משלמים להם את זה במשכורת, או שעושים כל מיני דברים.
אמנון כהן: וכך לגבי כמה החודשים האלה למעשה הם נשארים תלויים ועומדים, ולאחר 15-10 שנה פתאום הם מגלים שיש להם חור של ארבעה חודשים, שהם לא ידעו עליו, אף אחד לא דיווח להם, אף אחד לא אמר להם, והם כבר בעלי משפחות, לפעמים הוא אפילו הגיע לשלב שהוא התחתן והתגרש ובא לביטוח הלאומי.
אמנון כהן: פנו אלי אלה שנחשפו בפעם הראשונה לביטוח הלאומי – ואז הוא בא אלי ואומר: תשמע, לגרושתי מגיעות הטבות.
אמנון כהן: אומרים לו: לא, לא, קודם כול יש לך חוב.
אמנון כהן: איזה חוב?
אמנון כהן: בחיים לא היה לי חוב?
אמנון כהן: אז הפקידה אומרת: כשהיית בגיל 18 – עד 18 ההורים שילמו, בארבעה החודשים האלה לא שילמת.
אמנון כהן: ואז יש לו עוגמת נפש, ואז יש מצב שעד שלא תסדר את החוב שלך, לא ניתן.
אמנון כהן: בואו נעשה סדר.
חיים כץ: אתה יודע כמה אתה צודק?
חיים כץ: הבן שלי שרת בצבא, הוא גמר, השתחרר, היה קצין בצה"ל כמו כל הקצינים הלוחמים, נסע לטיול לחו"ל.
חיים כץ: נסע לטיול לחו"ל, היה כמעט שנתיים בחו"ל, לא ידעתי שהוא צריך לשלם.
חיים כץ: מודיעים לי: הוא חייב לביטוח הלאומי "ימבה" כסף.
חיים כץ: טוב, שילמתי.
חיים כץ: אבל מישהו אחר שלא מודיעים לו והוא לא יודע - - -
אמנון כהן: יש כאלה שלא יודעים.
חיים כץ: מתוך אי-ידיעה אמיתית.
חיים כץ: לא האמנתי שהבן אדם בחו"ל, לא בארץ שנתיים, צריך לשלם להם, לביטוח הלאומי.
אמנון כהן: לשלם בוודאי חייבים.
אמנון כהן: אדוני היושב-ראש - - -
<וילמה מאור: - - - צריך לשלוח לחייל משוחרר.
חיים כץ: עשינו חוק שהביטוח הלאומי חייב לשלוח אישית הודעות וכן הלאה וכן הלאה.
אמנון כהן: לשלם הוא חייב, ודאי, אבל אמרנו שהביטוח הלאומי לא יתרשל.
אמנון כהן: לא יגיד אחרי: 20-15 שנה יש לך חוב.
אמנון כהן: הביטוח הלאומי אומר: מגיע לי כסף, האזרח לא שילם, אני מחויב עד שבע שנים ליידע אותו.
אמנון כהן: לא אחרי 30 שנה הוא יבוא ויגיד לי: החוב שלך - - -
אמנון כהן: רק אמרתי.
<יגאל ברזני: מקבלים.
חיים כץ: מקבלים.
<נעה בן שבת: היו כל מיני הסכמות, אדוני.
<נעה בן שבת: המוסד לביטוח הלאומי אמר שהוא רוצה להבהיר כל מיני דברים.
חיים כץ: תעברי להקראה, הוא יבהיר.
<נעה בן שבת: אני חוששת שנשכח את זה בסוף, וההבהרות שלהם חשובות לפרוטוקול.
חיים כץ: שידברו.
<רועי קרת: הגענו לסיכום עם משרד המשפטים שמשפר את הצעת החוק ואנחנו מבקשים להבהיר כמה דברים אגב הסיכום כדלקמן: נוסח הצעת החוק מדבר על דרישת תשלום.
<רועי קרת: אנחנו רוצים להבהיר שבמקום המילים "דרישת תשלום", שיהיה כתוב "דרישה לתשלום חוב".
<רועי קרת: המילה "חוב" נוספת כדי להבהיר שאין הכוונה שיישלח מכתב למבוטח אחת לשבע שנים והמוסד יסתפק בזה ולא יעשה שום דבר אחר, אלא - - -
חיים כץ: למה אחת לשבע שנים?
אמנון כהן: לפחות.
<רועי קרת: אני רוצה להבהיר שהכוונה לא לעשות את זה, אלא שמתחילים הליכים של גבייה אקטיבית.
<רועי קרת: נשלחת הודעה שהיא חלק ראשון - - -
חיים כץ: אם שבע שנים לא פנית, החוב בטל.
<רועי קרת: נכון, זה משרד המשפטים.
<רועי קרת: אפשר היה להבין את הנוסח ככזה שמאפשר גם את האופציה של שליחת מכתב ולשכוח.
<רועי קרת: אני רוצה לומר שאין הכוונה לנהוג כך, אלא מדובר בדרישה לתשלום חוב, שאחריה באה דרישה נוספת, התראה נוספת ופעילות אכיפה.
<רועי קרת: אנחנו לא נזנח את העניין.
<רועי קרת: הנה, הבהרתי את הדברים לפרוטוקול, ולעניין הזה נתבקשנו להוסיף ואנחנו מסכימים, אחרי המילים "בתוך שבע שנים" להוסיף את המילים "לכל היותר" בסוף אותו משפט.
<רועי קרת: זאת אומרת, שיהיה ברור שזה המקסימום, אבל אפשר גם בפחות.
<נעה בן שבת: עדיין אנחנו מדברים על כך שדרישת התשלום נשלחת בתוך שבע שנים.
<רועי קרת: לכל היותר.
<נעה בן שבת: אתה מצהיר לנו לפרוטוקול שבעקבות זאת תתחילו בהליכי גבייה, אבל אם נניח לא התחלתם בהליכי גבייה, מה דינו של החוב הזה?
<נעה בן שבת: אם לא נשלחה הודעת חוב אחרי שבע שנים, אתם לא יכולים יותר לגבות את החוב, לא בדרך של קיזוז – זה משהו שלא היה בקריאה הראשונה – ולא בדרך של גבייה מינהלית.
<נעה בן שבת: אבל אם אחרי ההודעה יעברו יותר משבע שנים - - -
חיים כץ: תקשיב לה, היא מדברת אליך.
<נעה בן שבת: אם נשלחה הודעה בתוך שבע שנים ומשום מה תהליכי הגבייה שלך התעכבו, האם אז יהיה איזה - - -
חיים כץ: החוב נמחק.
<מאירה בסוק: החוב נמחק.
<רועי קרת: א', החוב נמחק, ו-ב', המערכת לא מאפשרת לעשות את זה.
<רועי קרת: ברגע ששולחים הודעה ראשונה - - -
חיים כץ: מה זה "המערכת"?
חיים כץ: המערכת עובדת לפי החקיקה שאנחנו מחוקקים פה.
חיים כץ: אם שבע שנים לא שלחתם, החוב מת.
<נעה בן שבת: אם הם שלחו בתוך שבע שנים, הם יכולים אחרי 20 שנה לגבות את החוב?
חיים כץ: אתה עושה דיון בתוך דיון.
אמנון כהן: הוא מתייעץ.
<רועי קרת: אני צריך את אנשי הגבייה.
חיים כץ: אתה נותן להם הנחיות והם יגבו את הכסף.
חיים כץ: ברגע שלא נעשה הליך מהותי לגבייה במשך שבע שנים, נגמר החוב.
אמנון כהן: תעשה אקטיבי וזהו, כמו שאמרתי.
<תמר קלהורה: אפשר להוסיף ולחדד?
<תמר קלהורה: אני ממשרד המשפטים.
<תמר קלהורה: אני רק רוצה לחדד את ההסכמה שהגענו אליה.
<תמר קלהורה: חברי מהביטוח הלאומי אמרו לי בשיחה לפני שנכנסנו לישיבה, הם אמרו כך: המערכת הממוחשבת שלהם פועלת לפי הכללים של פקודת המסים (גבייה), כך היא מתוכנתת.
<תמר קלהורה: זה אומר שמרגע שנשלחת דרישת תשלום חוב, אם היא לא משולמת בתוך פרק זמן מסוים, מתחילים להיפתח הליכי גבייה, גם לפי מועדים מסוימים שקבועים בחוק.
<תמר קלהורה: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שמה שהיה לגבי חלק קטן מהחייבים, הוא שיהיה לגבי החלק שייכנס עכשיו בעקבות החוק, אותו חלק גדול של מבוטחים חייבים שלא נשלחו להם הודעות ולא שום דבר.
<תמר קלהורה: זאת אומרת, חברי התחייבו, ואני חוזרת בשמם על ההתחייבות הזאת לפרוטוקול, בתקווה שתמצא את דרכה לדברי הכסת, שברגע שהם שולחים את המכתב, אין עוד דרך חזרה ואין מצב שבו שולחים מכתב ונחים.
<תמר קלהורה: נשלח מכתב, לא שולם החוב, פותחים בהליכי גבייה.
<נעה בן שבת: את אומרת שלא נגיע להליכים של קיזוז כעבור 20 שנה.
<נעה בן שבת: בהליכי קיזוז הרי את לא פותחת בהליך.
חיים כץ: הוא אמר לך בדיוק: שבע שנים, הוצאנו מכתב, לא פתחנו בהליכים, החוב נמחק.
<נעה בן שבת: זה משהו שצריך לכתוב.
חיים כץ: אז תכתבי אותו.
<תמר קלהורה: בסדר גמור.
<תמר קלהורה: זה יובהר.
חיים כץ: עכשיו אנחנו יכולים לעבור להקראה?
<נעה בן שבת: אני אנסח משהו, לפחות שייתן את הרעיון.
חיים כץ: לנסח את הרעיון את יכולה אחר-כך.
<נעה בן שבת: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים, התשע"ד-2014.
<יגאל ברזני: אני סמנכ"ל ביטוח וגבייה.
אמנון כהן: הוא הגובה.
<יגאל ברזני: יש לחוק הזה עלויות.
<יגאל ברזני: נשב עם משרד האוצר וננתח אתם את המשמעויות.
<נעה בן שבת: אנחנו בקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: אנחנו בקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: עד עכשיו לא פתחת את הפה על זה והממשלה אישרה.
עדי קול: זה משפט שהוא חייב להגיד.
אמנון כהן: הוא חייב להגיד לפרוטוקול.
אמנון כהן: הוא אמר לפרוטוקול.
<רועי קרת: אדוני, הכוונה היא לעלות של המשאב האנושי.
<רועי קרת: כיוון שיושב פה חבר ממשרד האוצר, מה שמר ברזני רצה לומר שהחוק אומר שאם לא פתחתנו בהליכי גבייה, החוב נמחק.
<רועי קרת: מה שברזני רוצה לומר שאם לא יתוקצב המשאב האנושי בהתאם, לא נפתח בהליכי גבייה והחוב יימחק.
חיים כץ: הסעיף הזה אחר-כך ינוסח על-ידי היועצות המשפטיות.
<נעה בן שבת: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 152) (דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התשע"ד-2014.
<נעה בן שבת: "הוספת סעיף 363א 1.
<נעה בן שבת: בחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה-1995 (להלן – החוק העיקרי), אחרי סעיף 363 יבוא: דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים 363א.
<נעה בן שבת: (א) בתוך שבע שנים לכל היותר מהמועד לתשלום דמי ביטוח כהגדרתם בסעיף 364(ב), ישלח המוסד לחייב בתשלומם דרישה לתשלום חוב באמצעות הדואר;" – לא דואר רשום – "לא נשלחה דרישת תשלום החוב כאמור או לא נפתחו הליכי גבייה של החוב בתוך שבע שנים ממשלוח הדרישה, לא ייגבו, לרבות בדרך של קיזוז דמי הביטוח וכל חוב הנצמח מהם מהחייב בתשלומם, ואי-תשלומם לא יפגע בזכויות לקבצה או לגמלה, על אף הוראות כל דין אחר.
<תמר קלהורה: אפשר הערה לנוסח?
חיים כץ: אתם תעשו את הנוסח אחר-כך.
<תמר קלהורה: רק פקודת המסים.
חיים כץ: לא "רק", תשבו אחרי זה, תנסחו את ההסכמות.
חיים כץ: אם אנחנו נחכה פה שעורכי-הדין תוך כדי דיון ינסחו את ההסכמות, לא נעשה דיון אחד במשך קדנציה.
<קריאה: סליחה, אפשר להעיר הערה?
<קריאה: בדואר רשום.
שולי מועלם-רפאלי: הפוך.
שולי מועלם-רפאלי: הסבירו פה ימים שלמים למה לא דואר רשום.
חיים כץ: זה לא טוב לנו.
שולי מועלם-רפאלי: אנשים לא הולכים לקחת את זה.
שולי מועלם-רפאלי: הסבירו דיונים אחרי דיונים.
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ב).
<נעה בן שבת: פה אנחנו מגיעים לסייג של הדברים.
<נעה בן שבת: "(ב) חלה חובת דיווח לפי סעיף 355 או חובת רישום לפי סעיף 379, וחובה כאמור לא קוימה במועדה לגבי התקופה שבעדה נדרשים דמי הביטוח, למעט בנסיבות סעיף 380(ב), לא תימנה התקופה האמורה בסעיף קטן (א) אלא מהמועד שבו קוימה החובה כאמור, או ממועד קבלת מידע לעניין החבות בדמי הביטוח לפי סעיף 384, לפי המוקדם, ולעניין מי שחלות לגביו הוראות בדבר שומה סופית של הכנסה – מהמועד האמור או ממועד קביעת השומה הסופית, לפי המאוחר".
<נעה בן שבת: פה יש לנו הארכה מסוימת של התקופה, במקרים שיש חובת דיווח או חובת רישום במוסד לביטוח לאומי ואנשים לא מקיימים את חובתם, המוסד לביטוח לאומי לא יודע על קיומו של חוב, ולכן יש מקום להאריך פה את התקופה או להתחיל למנות את התקופה הזאת של שבע השנים מהמועד שבו נודע למוסד לביטוח לאומי על קיומו של החוק.
חיים כץ: אם ייוודע לו אחרי 20 שנה?
<נעה בן שבת: למשל, נודע לכם אחרי 20 שנה?
<יגאל ברזני: למשל, עצמאי שלא הודיע לאף אחד.
חיים כץ: לא עצמאי.
חיים כץ: הבן שלי נסע - - -
<יגאל ברזני: לא על זה מדברים.
<יגאל ברזני: אומרים את זה פה כדי שלא יבואו עצמאים וינסו להיכנס שם ולהגיד "התיישנות", כשעברו שבע שנים והוא לא הודיע לאף אחד שהוא פתח עסק.
<נעה בן שבת: אתה מדבר על חובות דיווח של עצמאים.
<יגאל ברזני: של עצמאים של - - -
חיים כץ: נציין הכול.
חיים כץ: הבעת את ההצעה, נסדר לך אותה.
<יגאל ברזני: גם חובת דיווח של מעסיקים.
חיים כץ: מעסיק לא חייב לשלם ביטוח לאומי.
<יגאל ברזני: אם הוא לא דיווח שבע שנים, הוא לא יכול להגיד "התיישנות".
חיים כץ: בעלי עסק עצמאים.
<נעה בן שבת: המעסיקים לגבי העובדים שלהם.
<יגאל ברזני: מעסיקים.
חיים כץ: נכתוב.
<נעה בן שבת: תחילה ותחולה "תחילתו של חוק זה ביום י' בטבת התשע"ה (1 בינואר 2015)" – המועד נדחה כדי לאפשר את משלוח ההודעות.
<נעה בן שבת: נראה לגבי איזה סוג של הודעות – (להלן – יום התחילה), והוא יחול על תשלום דמי ביטוח שביום התחילה טרם חלפו שבע שנים מהמועד לתשלומם, ואם חל האמור בסעיף 363א(ב) לחוק העיקרי כנוסחו בחוק זה" – זאת אומרת, אותם מועדי דחייה, זה יחול – "טרם חלפו שבע שנים מהמועד האמור באותו סעיף.
<נעה בן שבת: " לפי מה שמוצע פה יש חוב ישן, כשכבר עברו שבע שנים - - -
חיים כץ: מת.
<נעה בן שבת: הוא לא ימות.
אמנון כהן: הוא יגבה אותו.
<נעה בן שבת: אותו הם יגבו, כי אי-אפשר - - -
חיים כץ: כמה חובות יש מעל שבע שנים?
<יגאל ברזני: יש.
חיים כץ: תשאלי אותם, הם יצטרכו אחר-כך עוד 17 עובדים.
<נעה בן שבת: אולי תשלחו עכשיו הודעות לכולם?
אמנון כהן: כבר שלחו.
<יגאל ברזני: ברגע ששולחים הודעת חוב, צריך לעשות פעולות אכיפה.
<יגאל ברזני: יש כמות גדולה של אנשים, ואנחנו צריכים להיערך לזה.
חיים כץ: אתה שחקן-שחקן.
חיים כץ: אתה אומר לי עכשיו: זאת נקודת האפס, מהיום שבע שנים.
חיים כץ: לא עשית כלום, לא עבדת, לא טרחת.
חיים כץ: בא אמנון כהן, חבר שלי, הוא בא לביטוח הלאומי, עוזר לי.
חיים כץ: הוא בא לעזור לאזרחים, הוא לא רוצה לצאת נגד.
חיים כץ: כל מה ששבע שנים, לצורך העניין, זז הצידה.
חיים כץ: לך הלאה.
חיים כץ: מעכשיו והלאה.
<וילמה מאור: יש לו הזדמנות עד ה-1 בינואר 2015.
חיים כץ: אתה הבנת את זה?
חיים כץ: אני חייב לך תשע שנים, לא פנית אלי.
חיים כץ: עכשיו תפנה ותתחיל לספור לי עוד שבע?
<רועי קרת: אדוני היושב-ראש, ההצעה מותחת קו מאיזו נקודה, ונתחיל לעבוד מאותה נקודה ואילך.
<רועי קרת: אם מדברים על כל המאגר מקום המדינה עד היום, כשיש אנשים גם מהתקופה ההיא, אנחנו צריכים יותר זמן להיערכות.
<רועי קרת: זה עוד 1.2 מיליון אנשים.
חיים כץ: כמה זמן אתה רוצה ללכת אחורה?
<רועי קרת: זה הופך את העניינים ליותר מורכבים, כי יש הליכים משפטיים.
חיים כץ: אתם בביטוח לאומי, אני מכיר אתכם, אתם יודעים לעשות דברים מורכבים.
חיים כץ: המשרד השני עושה רק דברים פשוטים.
<רועי קרת: דובר גם כאן וגם עם המציעה שיש לנו בעיה לגבי תקופות העבר.
<רועי קרת: זה לא דבר שאני יכול לענות עליו כרגע.
<רועי קרת: יש לנו חמישה הליכים משפטיים בו זמנית שנוגעים לתקופות עבר.
<רועי קרת: המצב המשפטי לגבי תקופת העבר לא ברור.
חיים כץ: מה זה "תקופת עבר"?
<רועי קרת: חובות מלפני 2008.
<רועי קרת: המצב המשפטי שלהם לא ברור.
חיים כץ: למה אתם לא מוחקים?
חיים כץ: בבנקים יש חובות אבודים, ועושים על מחיקה.
חיים כץ: במקום להתעסק באלה שחיים, אתה הולך לאלה שמתים, ואתה רץ לחובות מ-1999 - - -
יעקב מרגי: מה יעשו עורכי-הדין?
חיים כץ: האם אתה מקשיב למה שאתה אומר?
חיים כץ: אתה מבין למה הגוף הזה מסורבל?
חיים כץ: אתה מבין למה הגוף הזה לפעמים לא יודע לעשות מה שהוא צריך לעשות?
חיים כץ: כי הוא הולך לחובות מ-1999.
<רועי קרת: אני אסביר, אדוני, אחר-כך יבוא מבקר המדינה ויגיד שוויתרנו על חובות.
חיים כץ: אז אנחנו מחוקקים.
חיים כץ: תגיד: בסדר, אם תחוקקו, אני אקבל את זה.
חיים כץ: תנקה שולחן.
<רועי קרת: אדוני, אני חייב לומר, זה דבר שלא נכון לעשות בלי בדיקה מוקדמת.
<רועי קרת: דיברנו על חובות מ-2008.
<רועי קרת: אם עכשיו אנחנו רוצים לדבר על חובות מ-1954 עד 2008 - - -
חיים כץ: כמה זמן אתה צריך לבדוק את זה?
<רועי קרת: אדוני, נלך בשיטת הסלמי.
<רועי קרת: תעביר את החוק, ומ-2008 אתה מיישר קו.
חיים כץ: אני אעשה אחרת.