GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חגי סלוצקי: הכללית כל כך ה-incentive שלה גדול לטפל בילדים, שהיא הכניסה היום לרופא הילדים – לא לרופא השיניים לילדים – שאלה לכל ילד עד גיל 12, שואל את ההורים כשהילד בא לטיפול בכאב גרון או כל טיפול אחר, האם היית אצל רופא שיניים.
<חגי סלוצקי: מסביר לו במכתב שמוציא מהמחשב את הצורך להגיע לרופא שיניים לבדיקה, כל ילד שאמר שהוא לא היה אצל רופא שיניים, נותן לו את ההסבר הנכון להגיע לבדיקה.
מיקי רוזנטל: האם אבל, למשל, במרפאות שלכם יש שלטים שאומרים: יש לכם זכות לקבל טיפול שיניים עם הילדים, טיפול שיניים בחינם?
מיקי רוזנטל: יש פרסום כזה בתוך - - -
<חגי סלוצקי: בוודאי, בוודאי.
<חגי סלוצקי: יש עלונים במרפאות של הכללית.
<חגי סלוצקי: הפנייה של הרופא – הרי רופא שיניים רואים מקסימום פעם בשנה, רופא ילדים בממוצע רואים שבע פעמים בשנה.
<חגי סלוצקי: רופא הילדים הוא זה שמפנה לרופא השיניים.
<חגי סלוצקי: יש למחוזות שלנו יעדים.
<חגי סלוצקי: המחוז נמדד על כמות הילדים במחוז שהגיעו לטיפול שיניים.
<חגי סלוצקי: יש לה incentive מאוד גדול לגרום לילדים להגיע לטיפולי שיניים.
מיקי רוזנטל: אז אתה מרוצה מהתמונה הכללית?
<חגי סלוצקי: אני חושב - - -
עפו אגבאריה: יש לי רק שאלה בשביל הדוקטור: איך אתה מסביר את הפער הכזה גדול, למשל: צפון וחיפה, שזה בדרך כלל שתי האוכלוסיות – גם היהודית וגם הערבית כמעט אותו דבר, שיש 260 מרפאות הסדר במגזר הערבי ורק תשע מרפאות הסדר במגזר היהודי?
<יצחק חן: עכשיו אתה נגעת, כבוד חבר הכנסת.
<יצחק חן: עכשיו נגעת בנקודה - - -
עפו אגבאריה: אני נוגע בזה - - - אני רוצה לשאול מה פשר הדברים.
עפו אגבאריה: זה איזשהו - - -
<חגי סלוצקי: במקומות שיש מרפאה של כללית סמייל – אלה מרפאות גדולות, נותנות את השירות.
<חגי סלוצקי: אנחנו לא זקוקים למרפאות הסדר.
<חגי סלוצקי: במקומות שיש הרבה ישובים, במיוחד ביישובים במגזר הערבי שהם ישובים קטנים ומבודדים, כדי להקל על האוכלוסייה, כדי למנוע מהאוכלוסייה את הצורך לקחת אוטובוס או שני אוטובוסים, להגיע למרפאת כללית סמייל, פתחנו מרפאות הסדר באותם ישובים.
<חגי סלוצקי: אפילו, אם תשימו לב, בדרום, באזור הבדווי, יש לנו מרפאת הסדר על גלגלים, ניידת, שנוסעת ממקום למקום.
<חגי סלוצקי: כלומר, עשינו את מרב המאמצים, גם מעבר למה שנדרש על ידי משרד הבריאות, והרבה מעבר, כדי להגיע לנגישות גבוהה של הילדים למרפאות, וזאת הסיבה - - -
<יצחק חן: אז אם הכול כל כך טוב למה הילדים לא מגיעים לטיפול?
<חגי סלוצקי: מגיעים.
<יצחק חן: מגיעים?
<יצחק חן: טוב, אז בשביל מה צריכים דיון?
<חגי סלוצקי: 94% - - -
<יצחק חן: אז בשביל מה צריכים דיון אם מגיעים?
עפו אגבאריה: איך נבחר הרופא?
עפו אגבאריה: במקומות הקטנים, איך שאתה מדבר.
<חגי סלוצקי: הרופא נבחר – לצערי, רפואת שיניים, רופאי שיניים לא זקוקים לרישיון כדי להקים מרפאת שיניים.
<חגי סלוצקי: ולכן אנחנו, בגלל שיש לנו אחריות שילוחית, אנחנו, קודם כל, בודקים את איכות מרפאת השיניים, בודקים אם יש לו את כל הדברים שמשרד הבריאות דורש: שזה חיטוי, ועיקור, וערכת החייאה, ועמידה בקורסים של החייאה, וביטוח אחריות מקצועית, וביטוח צד שלישי.
<חגי סלוצקי: ולכן, מרפאה שעומדת בכל התקנים האלה, ויש לנו צורך במרפאה במקום, במרפאות האלה אנחנו בוחרים.
<חגי סלוצקי: נוסף לזה, הקמנו, בגלל הצורך, מערך שלם של בקרה על המרפאות האלה, לראות שהן עומדות בתקנים, שאיכות הטיפול שהן נותנות היא טובה, שאין הרבה טיפולים חוזרים, שהילדים מרוצים.
<חגי סלוצקי: אנחנו עושים מעקב אחרי שביעות הרצון של הילדים.
<חגי סלוצקי: זאת השיטה.
<דן חפץ: מי בודק את הטיפול - - -
מיקי רוזנטל: בבקשה, גברתי, את רצית להעיר משהו.
מיקי רוזנטל: אנחנו תיכף סוגרים את הישיבה.
<לנה נטפוב: ברשותך, אדוני היושב ראש, דוקטור לנה נטפוב, אני מנהלת המחלקה לשירותים דנטליים במשרד הבריאות.
<לנה נטפוב: כמה נקודות בזכות הרפורמה אנחנו רואים לא רק במחקר הזה שהגברת יעל אשכנזי הציגה, אבל גם מחקר אחר שנעשה לפני שנה על ידי פרופסור יפה מכנס במכללת עמק יזרעאל, שהציבור, אחוז גבוה מהציבור מגיע ומשתמש בשירותים.
<לנה נטפוב: 64% זה לא דבר של מה בכך, זה אחוז מאוד גבוה, גם בקנה מידה עולמי.
<לנה נטפוב: אז הציבור מאוד שבע רצון מהרפורמה.
<לנה נטפוב: למעשה, אנחנו רואים שחלה עלייה.
<לנה נטפוב: לפי המחקר של פרופסור יפה מכנס, הציבור הגדיל את שימושיו בשירותי רפואת השיניים בסל הציבורי: 26% ככלל הציבור, בשכבות סוציואקונומיות בינוניות ומעלה, ובקרב השכבות הנמוכות יותר – 32%.
<לנה נטפוב: אז גידול של - - -
מיקי רוזנטל: תראי, התמונה היא - - -
<לנה נטפוב: התמונה היא תמונה טובה.
מיקי רוזנטל: גם אני אמרתי שצריך לראות את חצי הכוס המלאה.
מיקי רוזנטל: אבל יש בעיה אחת מובהקת שגם עולה מהמחקר - - -
<לנה נטפוב: לגבי חינוך.
מיקי רוזנטל: בדיוק, וזה העניין של רפואה מונעת, העניין של בדיקה תקופתית.
מיקי רוזנטל: הנושא הזה נראה בעייתי, והשאלה מה אתם מתכוונים לעשות?
מיקי רוזנטל: איך אנחנו מקדמים את הנושא הזה?
<לנה נטפוב: נכון.
<לנה נטפוב: דרך אגב, ראינו במחקר שהציגה שדווקא שימושים יותר נמוכים היו יותר בצפון בקרב אוכלוסייה ערבית, איפה שהאחוז באמת של מרפאות הסדר הוא יותר גבוה, ואז אנחנו נשאל את עצמנו: אולי באמת ההיצע של ספקי שירות פרטיים זה לא הפתרון האולטימטיבי לכך שהציבור יבוא וישתמש בשירותים.
<לנה נטפוב: עכשיו, אנחנו כן רואים שאחד הפתרונות החשובים הוא בחינוך.
<לנה נטפוב: יש לנו פעילות רחבה מאוד בקרב בתי ספר וגני ילדים בנושא של חינוך לבריאות.
<לנה נטפוב: אנחנו פיתחנו יחד עם משרד החינוך לומדה לכל המגזרים, שמתורגמת לשפות; מותאמת למגזר החרדי, בנפרד לבנים ולבנות.
<לנה נטפוב: החדירה של הלומדה הזאת היא מאוד גבוהה.
<לנה נטפוב: מתוך 255, נדמה לי, רשויות מקומיות שיש עכשיו במדינה, 210 נותנות את השירות הזה.
<לנה נטפוב: עכשיו, להתייחס לנקודה שחבר הכנסת אורי מקלב העלה לגבי החברה: נכון שחברה לא תמיד זה פתרון אולטימטיבי גם הוא.
<לנה נטפוב: ואנחנו יודעים שכשיש רשות מקומית שנותנת שירות ליבה טוב על ידי הרשות המקומית ונכנסת למערכת החינוך, אז זה טוב, זה בסדר, אנחנו לא מתכוונים להפריע לפעילותה.
<לנה נטפוב: אבל יש רשויות רבות שאו שהן לא עשו שירות בצורה טובה או שהן הביאו חברות פרטיות, שאנחנו ראינו שם מדרון חלקלק וזליגה של, אתה יודע, קידום מכירות בקרב בתי ספר.
<לנה נטפוב: ואלו תופעות שאנחנו לא רוצים לראות אותן על חשבון כספי הציבור.
אורי מקלב: אני פשוט ראיתי מכתב של פרופסור רומי גמזו מאפריל 2014 שבו הוא מודיע לרשויות המקומיות – הוא שולח את זה למר שלמה דולברג – שהוא אומר:
אורי מקלב: כי אכן מתאריך ה-1 לינואר 2015 משרד הבריאות לא יממן שירותי בריאות השן לתלמידים ברשויות המקומיות המפעילות שירות זה.
אורי מקלב: אז כאן הוא אומר - - -
<לנה נטפוב: ברשותך, יש שם מילים חשובות – על ידי ספקים חיצוניים, אם אני לא טועה?
אורי מקלב: אלא אם ספק זה הוא בין הזוכים באותו אזור - - - החברה למשק וכלכלה.
אורי מקלב: דווקא מי שזכה במשק וכלכלה.
<לנה נטפוב: ספק חיצוני, כן.
<לנה נטפוב: ספק חיצוני זה לא הרשות עצמה.
<לנה נטפוב: ספק חיצוני יכולה להיות מרפאת שיניים, שלצורך העניין היא מאוד רוצה להיכנס לבתי ספר, ואנחנו רואים בתיעוד, בזליגה הזאת של השירות הפרטי לציבורי.
אורי מקלב: אבל אם זו רשות מקומית שעבדה יפה, רשות מקומית שעבדה יפה על ידיה, שהיא הפעילה את זה.
אורי מקלב: היא לא תוכל להמשיך לעשות את זה בלי, ואין במקרה חברה.
אורי מקלב: ואני חושב שצריכה להיות גמישות בעניין הזה.
<לנה נטפוב: אנחנו גמישים.
<לנה נטפוב: עכשיו, החברה הגיעה לכך שהיא למעשה חשפה את השירות הזה ל-210 רשויות מקומיות.
<לנה נטפוב: החברה הזאת מביאה לאחוז מאוד גבוה של חשיפה של ילדים על בדיקות מנע.
<לנה נטפוב: בדיקות מנע אלה בדיקות screening כאלה.
<לנה נטפוב: למעשה, בדיקות של, אתה יכול לקרוא לזה כמו בדיקת התפתחות הילד בתוך בית הספר.
<לנה נטפוב: זו לא אותה בדיקה של אורתופד בקופת חולים, אבל זו בדיקה מקובלת לפי כל קנה מידה עולמי, לפי ארגון הבריאות העולמי.
<לנה נטפוב: אנחנו מבצעים אותה במודע, בהסתכלות בלבד, בצורה לא אימבזיווית, בכדי שהיא תאפשר לנו חשיפה להרבה מאוד ילדים, ותהיה מאוד cost effective.
<לנה נטפוב: עכשיו, באמצעות הבדיקות האלה אנחנו רואים שרוב גדול מהילדים, למעשה אחוז ניכר של הילדים שהצביעו בסקר שמגיעים למרפאות של קופות החולים, מגיעים בעקבות הבדיקה הזאת.
<לנה נטפוב: אנחנו רק רוצים ללכת ולהרחיב אותן.
<לנה נטפוב: עכשיו, מבחינה מקצועית אנחנו סמוכים ובטוחים שהיא נעשית לפי כל קנה מידה עולמי.
<לנה נטפוב: אז אני לא רוצה להרחיב על זה יותר, בבקשה.
מיקי רוזנטל: כן, הערות קצרות לסיכום, בבקשה.
מיקי רוזנטל: אתה רצית לומר.
מיקי רוזנטל: בבקשה, את שמך.
<אבנר עורקבי: אבנר עורקבי, יושב ראש ארגון אהב"ה.
<אבנר עורקבי: אני שואל: אנחנו מרכזים בעיקר ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ולכן אני בא מהכיוון הזה – בעלי צרכים מיוחדים שצריכים גם לקבל את הטיפולים האלה בחינם.
<אבנר עורקבי: האם יש לכם פתרון בנגישות לטיפול עצמו?
<אבנר עורקבי: אני יודע שיש לנו את בית איזי שפירא, שהוא נותן לנו את הטיפולים הפרטניים באופן חופשי.
<אבנר עורקבי: השאלה אם אתם מוכנים גם לתת את זה גם לילדים עד גיל כזה, גם לילדים בעלי צרכים מיוחדים?
<אבנר עורקבי: שאלה מאוד-מאוד קשה.
<אבנר עורקבי: יש ילדים כאלה שהם משולבים בחינוך הרגיל.
<אבנר עורקבי: יש לכם פתרונות לזה?
מיקי רוזנטל: תראה, אם אתה מדבר על נגישות, אתה מדבר על נגישות - - -
<אבנר עורקבי: ברור, הם צריכים לקבל טיפול, לא?
<רויטל טופר: קופת החולים צריכה לתת להם שירות, כמו כל ילד רגיל עד גיל 12.
<אבנר עורקבי: לא, לא, ילד מיוחד זה יכול להיות ילד בכיסא גלגלים, ילד שקשה לו - - -
<רויטל טופר: הם צריכים לתת את השירות - - -
מיקי רוזנטל: כן, תקנות הנגישות מחייבות את כל קופות החולים.
<רויטל טופר: הם מחייבים אותם.
<וילמה מאור: נכון - - -
מיקי רוזנטל: אנחנו עכשיו בהכנה בוועדת המשנה של הוועדה הזאת של תקנות נגישות למערכת הבריאות, ואם ירצה השם, אנחנו נסיים את זה, אני מקווה בקרוב, בשנה הקרובה, ואז זה יחול גם על הנושא הזה.
מיקי רוזנטל: אתה רצית לומר עוד משהו.
<אברהם יוסף סלומה: שמי אבי סלומה, יושב ראש אנשי"ם, ארגון נכי שיתוק מוחין.
<אברהם יוסף סלומה: שאלה לחוקרת: כמה ילדים בעלי נכויות כלולים במחקר הזה?
<אברהם יוסף סלומה: האם בכלל היו ילדים עם נכויות במחקר הזה?
<אברהם יוסף סלומה: כי אין נגישות, לא בקופות החולים, לא במרפאות הציבוריות, לאנשים עם מוגבלויות.
מיקי רוזנטל: שמעת את השאלה?
<יעל אשכנזי: כן, שמעתי כמה ילדים עם נכויות - - -
מיקי רוזנטל: כמה ילדים עם נכויות נכללו במחקר, אם בכלל?
<יעל אשכנזי: המחקר היה מדגם ארצי.
<יעל אשכנזי: זאת אומרת, אנחנו פנינו אל משפחות ואנחנו לא שאלנו אותן ספציפית על הנושא של נכות או מצב הבריאות של הילד, כך שאני בטוחה שבקרב הילדים כלולים גם ילדים עם נכויות, כי הם עולים בכל מדגם.
<יעל אשכנזי: אנחנו לא התייחסנו אליהם בנפרד ולא ניתחנו לגביהם בנפרד כי לא שאלנו.
<יעל אשכנזי: זו באמת שאלה מעניינת.
<יעל אשכנזי: אנחנו לא התייחסנו אליה במחקר הזה.
<אברהם יוסף סלומה: דרך אגב, - - - היה דיון בוועדה לפניות הציבור - - - טיפולי שיניים לאנשים עם מוגבלויות.
<אברהם יוסף סלומה: המדינה לא מוכנה לשים את השיניים בתוך הגוף, היא הוציאה את זה בכלל מכלל הגוף.
מיקי רוזנטל: זה לא נושא הדיון אבל הפנייה שלך היא מרגשת, וחשובה, וכואבת, ואני מסכים שזה נושא מאוד-מאוד בעייתי.
<אברהם יוסף סלומה: אולי תציע דיון בוועדה?
מיקי רוזנטל: אני רוצה לסכם את הדיון: אנחנו פונים – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות פונה לשרת הבריאות, וגם לשר החינוך, וגם לקופות החולים, לפעול להגברת המודעות בקרב תלמידים, הורים והאוכלוסייה הכללית לשירות לטיפולי שיניים.
מיקי רוזנטל: הוועדה גם קוראת לשרת הבריאות לזרז את הדיונים עם ההסתדרות לרפואת שיניים, לשיבוצם של כלל הרופאים הפרטיים למתן השירות.
מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים גם, בהזדמנות זו, להודות לעורכת המחקר, לעורכי המחקר – אני מבין שיש כמה וכמה כאלה.
אורי מקלב: עוד סעיף אחד, אבל?
מיקי רוזנטל: חבר הכנסת, אתה תמיד מקבל אצלי את זכות - - -.
אורי מקלב: וגם קוראת לממשלה ולמשרד הבריאות להמשיך את הרפורמה.
אורי מקלב: דהיינו, שלא - - - לסיים בגיל 12.
מיקי רוזנטל: ידעתי מה אתה רוצה, זה הסעיף האחרון.
מיקי רוזנטל: לאור ההצלחה, אני רואה במחקר הצלחה גדולה בטיפולי שיניים ציבוריים, ולפיכך הוועדה קוראת לממשלה להרחיב את השירות החשוב הזה לנערים, בשלב הראשון עד גיל – נערות ונערות, כמובן – עד גיל 16.
<אברהם יוסף סלומה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
מיקי רוזנטל: בשמחה, ידידי.
אילן גילאון: אנחנו מתחילים את הדיון.
אילן גילאון: היום הולך להיות קצת משעמם מן הסיבה הפשוטה, שזה דיון שאנחנו חוזרים עליו באופן טכני משום שהכנסת התפזרה בפעם הקודמת וכמעט רוב רובם, תשעים אחוזים, של הדברים עליהם אנחנו מדברים כאן, כבר הסכמנו עליהם בפעם הקודמת ויש כאן שלושה שינויים שנציין אותם ועליהם נוכל לדון ולקבל החלטות.
אילן גילאון: בכל מקרה, הפרק הזה יסתיים היום.
אילן גילאון: אני מקווה שנעשה את זה מהר יותר מאשר הוועדה לטיפול ברשות השידור מצליחה לעשות.
<אייל לב ארי: הנוסח שבפניכם, כפי שאמר היושב ראש, נוסח שהוועדה כבר סיימה לדון בו כמדומני במרץ 2012.
<אייל לב ארי: השינויים שאתם רואים, רובם המוחלט הם שינויים שכבר התקבלו בוועדה, לכל היותר שינויים שנוצרו בעקבות הדיון בוועדה בכנסת הקודמת וכן שינויים שהתגבשו בפגישות האחרונות שהתקיימו עם משרד התחבורה ואני אציג אותם.
אילן גילאון: לפני שאתה מגיע בהקראה למקום בו יש שינוי, נניח כמו הסיפור של גובה השלטים או דברים כאלה, תאמר לנו.
אילן גילאון: יש שלושה שינויים.
<אייל לב ארי: בגדול אלה שלושה שינויים.
אילן גילאון: תתרה בנו כדי שנוכל לדון עליהם.
אילן גילאון: על כל השאר אין טעם לקיים דיון פעם שנייה כי לא היה שינוי דרמטי במציאות של חיינו מאז ועד היום או שכן היה אבל זה לא מצריך את השינויים במה שכבר החלטנו.
<אייל לב ארי: תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית) (תיקון – רכבת מקומית), התשע"ד-2014 בתוקף סמכותנו לפי סעיף 19(ג) לחוק שוויון זכויות של אנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, בהתייעצות עם שר הפנים, עם הנציבות, עם נציגות של מפעילי תחבורה ציבורית ועם ארגונים העוסקים בקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אנו מתקינים תקנות אלה: תיקון תקנה 1 בתקנה 1 לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית), התשס"ג-2003 (להלן – התקנות העיקריות) – אחרי הגדרת "זמן תאורה" ו"קו שירות" יבוא: אני מציע באופן גורף להפנות לתקנות השירות כי ההגדרה כאן היא אותה הגדרה שנמצאת שם.
<אייל לב ארי: בהגדרת "מתקן מרכזי", אחרי "תחנת רכבת" יבוא "תחנת רכבת מקומית תת קרקעית".
<אייל לב ארי: בהגדרת "מעבדה מוסמכת", במקום "או רכבת" יבוא "רכבת או רכבת מקומית".
<אייל לב ארי: בהגדרת "קרון נגיש", בסופה יבוא "וברכבת מקומית, קרון העומד בדרישות תקנה 26ב".
<אייל לב ארי: אחרי הגדרת "רכבת" יבוא: ""רכבת מקומית" – רכבת הנעה על מסילת ברזל מקומית כהגדרתה בסעיף 46א(ה) לפקודת מסילות הברזל (נוסח חדש), התשל"ב-1972.
<אייל לב ארי: "רכבת מקומית נגישה" – רכבת מקומית שמתקיימות בה הוראות תקנה 26ב".
<אייל לב ארי: בהגדרה "ת"י 1918" במקום "חלקים 1, 2 ו-4" יבוא "חלקים 1, 2, 4 ו-6".
<אייל לב ארי: הוספת פרק חמישי 1 אחרי הפרק החמישי לתקנות העיקריות יבוא: "פרק חמישי 1: רכבת מקומית 26א.
<אייל לב ארי: חובת הפעלת רכבת מקומית נגישה לא תופעל רכבת מקומית אלא אם כן היא רכבת מקומית נגישה.
<אייל לב ארי: 26ב.
<אייל לב ארי: רכבת מקומית נגישה ברכבת מקומית נגישה יתקיימו כל אלה: בחזית הקרון הראשון, מאחורי הקרון האחרון ובדפנות כל הקרונות הפונים לרציף בסמוך לדלתות הכניסה, יצוינו שם הקו, מספרו ויעדו בספרות ואותיות בניגוד חזותי לרקע ויתקיימו בהם דרישות פרט 1 בתוספת השמינית 1.
<אלכס קרוסקין: סליחה, אפשר להעיר?
אילן גילאון: אנחנו דנו בנושא הזה.
אילן גילאון: בכל מקרה לא הולכים להיות שינויים.
<אלכס קרוסקין: אני מסיטיפס.
<אלכס קרוסקין: זה משהו חדש.
אילן גילאון: זה לא היה כך?
<אייל לב ארי: היה גוון נוגד.
<אייל לב ארי: השתנה לניגוד חזותי כי זאת היום ההגדרה המדויקת.
<אלכס קרוסקין: בסעיף לאחר מכן דרשתם משהו דומה אבל כתבתם ככל שיש יותר מקו אחד באותה תחנה.
<אלכס קרוסקין: אנחנו מבקשים שזה יחול גם כאן
<אלכס קרוסקין: כי זה אותו הגיון.
<אלכס קרוסקין: ככל שיש באותה תחנה יותר מקו אחד, זה יחול אבל כאשר יש קו אחד, אין טעם להודיע את מספר הקו והיעד.
אילן גילאון: ככל שיש יותר מקו אחד.
<אלכס קרוסקין: תודה.
<אייל לב ארי: יותקנו בה מערכות חיצוניות של אות קולי וחזותי המקדימים פתיחת הדלתות וסגירתן.
<אייל לב ארי: האות הקולי יופק בעוצמה כאמור בפרט 3 בתוספת השמינית 1 ויהיה בצליל שונה או במקצב שונה בעת פתיחת הדלתות ובעת סגירתן.
<אייל לב ארי: דלת הקרון תובחן מן הרקע שלה על ידי ניגוד חזותי לפי חלק 6 ואות שמע לפי חלק 4 או סימן מאתר לפי חלק 6 בת"י 1918 ככל שבתחנה עובר יותר מקו אחד, יצוין יעד הרכבת באופן קולי וחזותי בעת עצירת הרכבת.
אילן גילאון: נשים את זה גם בפסקה הקודמת.
<אלכס קרוסקין: לתחילת הסעיף כאן, מערכות חיצוניות.
<אלכס קרוסקין: לנו אין את זה היום.
<קריאה: כי יש קו אחד.
<אלכס קרוסקין: אבל זה לא קשור לקו אחד, מערכות חיצוניות על פתיחת דלת.
<אלכס קרוסקין: בסעיף הזה מדובר על שני דברים.
<אלכס קרוסקין: בחלק הראשון שלו מדובר על מערכת חיצונית של אות קולי וחזותי.
<אלכס קרוסקין: לנו אין את זה.
<אלכס קרוסקין: אין קולי וחזותי אלא יש לנו את זה רק בתוך הרכבת.
אילן גילאון: אנחנו לא כותבים כאן תקנות על פי מה שיש לכם.
אילן גילאון: אנחנו כותבים מה צריך להיות לכם.
<אלכס קרוסקין: תלוי מה תחליטו לגבי מערכת קיימת.
<אלכס קרוסקין: כלומר, מה תקופת ההסתגלות.
אילן גילאון: יש בקשה לגבי הנושא הזה.
אילן גילאון: זה הפרק אליו נגיע.
אילן גילאון: אנחנו מבינים שאתם יחסית בסדר אפילו למה שנדרש מבחינת החוק באופן יחסי.
אילן גילאון: אחרי כן ניתן לך הזדמנות לפרט מה עוד צריך.
<אייל לב ארי: יש הערה של ראובן ברון שאני לא רואה אותו כאן.
<ערן טמיר: הוא בדרך.
<ערן טמיר: הוא הודיע לי שיש בעיה.
אילן גילאון: אתה יכול לומר בשמו?
<ערן טמיר: מה שהוא כתב.
<ערן טמיר: יש כאן הפניה לחלק 4.
<ערן טמיר: לפי מה שהוא כותב, בחלק 4 אין התייחסות לאות שאינו מכיוון הדלתות.
<ערן טמיר: התקנות מפנות לחלק 4 והוא אומר שבחלק 4 אין שום מענה לזה ואין התייחסות לזה.
<קריאה: חלק 4 עובר עכשיו רביזיה.
<ערן טמיר: דלת הקרון, כתוב, תאובחן מרגע שניגוד חזותי לפי חלק 6 וזה בסדר.
<ערן טמיר: ואות שמע לפי חלק 4.
<ערן טמיר: הוא אומר שבחלק 4 אין התייחסות לאות שמע.
אילן גילאון: סלח לי, אבל אני לא מבין.
<קריאה: לא צריך להתייחס לחלק 4.
<ערן טמיר: הוא אומר שבמקום להפנות לחלק 4 שאין שם כל התייחסות, צריך לכתוב כאן שתותקן.
אילן גילאון: הטענה היא לגבי הכיתוב ולא בתוך הקרון.
<ערן טמיר: הוא מציע: תותקן בה מערכת קולית שתשמיע אות מכיוון הדלתות מיד עם עצירת הרכבת לשם קליטת קהל ובמשך חצי דקה לפחות.
אילן גילאון: מישהו רוצה לדבר על זה?
<ערן טמיר: אני רק מקריא מה שהוא כתב.
<ערן טמיר: הוא אומר שאין התייחסות בחלק 4 ולכן הוא מציע לומר: תותקן בה מערכת קולית שתשמיע אות מכיוון הדלתות מיד עם עצירת הרכבת לשם קליטת קהל ובמשך חצי דקה לפחות.
<קריאה: חצי דקה?
<קריאה: זה משגע את האנשים.
<ערן טמיר: בלי קשר לשאלה אם זה חצי דקה או לא, אני שואל, אחרי שקראנו את זה כמה פעמים, האם הרישא של הפסקה הזאת לא אומר את זה כבר?
<ערן טמיר: למה כתבנו לפי חלק 4?
<קריאה: אני חושב שהאות הקיים הוא בפנים, בתוך הקרון.
<ערן טמיר: יכול להיות שלפי חלק 4, הכוונה פנימה.
<קריאה: הקיים.
אילן גילאון: אם הוא יגיע, נחזור לזה אחר כך.
<אייל לב ארי: לחצן ההפעלה לפתיחת דלת הקרון יסומן בניגוד חזותי לפי חלק 6 ומישושי – גובה התבליט לא יפחת מ-0.8 ס"מ, יצוין בסימלול המציין שזהו לחצן הפעולה, ומסביבו תהיה טבעת בקוטר של 6 ס"מ לפחות בניגוד חזותי לרקעו כאמור.
<אייל לב ארי: אותות מערכות ההתרעה על מצבי חירום, פתחי יציאת החירום וכל מערכת התרעה וחירום אחרת ברכבת המקומית יהיו שמיעתיים וחזותיים כאמור בת"י 1918, חלק 4.
<עדי מרלה: יש כאן שוב שמיעתיים למרות שבאמת חלק 4 לא מופיע.
<עדי מרלה: יש כאן שוב הפניה לחלק 4 שלא מדבר על השמיעתי אלא רק על החזותי.
<עדי מרלה: גם כאן צריך לתת התייחסות.
<הרצל רבינאין: ההערה הזאת של אות שמע בת"י 1918 חלק 4, זאת הערה של ראובן.
<הרצל רבינאין: אני מציע שנבדוק את זה בתוכנו אם זה נכון או לא, מדויק או לא.
<עדי מרלה: זה חוזר על עצמו.
<עדי מרלה: תסתכל בסעיף 3.
<ערן טמיר: יש התייחסות לדברים האלה בחלק 4.
<ערן טמיר: שם אין את הבעיה.
אילן גילאון: ישראל, אתה זוכר את כל הדברים האלה שנאמרים כאן, כמה מילימטרים וכולי?
<ישראל אבן זהב: אני שואל משהו אחר.
<ישראל אבן זהב: אתם רוצים טבעת מסביב ללחצן ואם הוא לא על הקיר אלא על עמוד, מה תעשה?
<ישראל אבן זהב: תחשבו הלאה.
אילן גילאון: שוב, אני לא פותח דיון על מה שכבר נדון, גם אם זאת טבעת על עמוד של כדורסל בתוך קטר, שכמובן מונגש.
<אייל לב ארי: תהיה מערכת קשר פנימית לחירום שתותקן בגובה שבין 80 ס"מ לבין 120 ס"מ מרצפת הקרון ושתעמוד בדרישות ת"י 1918 חלק 4 לשימוש הנוסעים כך שיתאפשר קשר סביר בין הנוסעים לבין הנהג.
<אייל לב ארי: בכל קרון תהיה מערכת כריזה פנימית אוטומטית שתודיע בקצב איטי וברור לקראת העצירה ליד הרציף על התחנה הקרובה, ואחרי היציאה מהתחנה על התחנה הבאה, ושילוט אלקטרוני של שמות התחנות שבקו הנסיעה, והיעד הסופי, כמפורט בפרט 3 בתוספת השמינית 1.
<שי אייזנברג: סמנכ"ל תפעול ושירות בסיטיפס.
<שי אייזנברג: יש את ההערה האחת שידידי אמר קודם בעניין התאמה או לא התאמה.
<שי אייזנברג: זה סיפור אחד ונדבר בהמשך על מערכת לא קיימת.
<שי אייזנברג: העניין הוא שאני רוצה שתביאו בחשבון שאם במערכת של רכבת מקומית הנסיעה מתחנה לתחנה היא 500 מטרים בערך, היא יכולה להיות פחות מדקה, צריך לכרוז את שם התחנה הבאה ויעד התחנה ויעד הנסיעה גם ביציאה מהתחנה וגם בכניסה לתחנה, ואנחנו כורזים שלוש פעמים כי זה בשלוש שפות שונות, ועוד בדרך יכולה להיות עוד איזשהו כריזה תפעולית, וזה בקצב איטי – זה אומר כריזה רציפה על כל הנסיעה.
<שי אייזנברג: שוב, מערכת קיימת זה סיפור אחד.
<שי אייזנברג: אני מציע בנסיעות כאלה לכרוז פעם אחת בדרך את התחנה הבאה.
אילן גילאון: יכול להיות שלא צריך ביציאה ובכניסה אבל לפני שאתה נכנס, צריך.
<שי אייזנברג: אנחנו כורזים לפני שאנחנו נכנסים.
<שי אייזנברג: זאת פעם אחת.
<שי אייזנברג: לפני שאנחנו נכנסים לתחנה, אנחנו כורזים על התחנה הבאה בשלוש שפות.
אילן גילאון: נראה לי שזה בסדר גמור.
<שי אייזנברג: אבל כרגע זה לא מה שמופיע.
אילן גילאון: זה הגיוני מה שהוא אומר.
<ערן טמיר: מה שהוא אמר - אלה דברים שכבר סיכמנו אבל מילא.
<שמואל חיימוביץ': עד למרחק קצר בין התחנות.
אילן גילאון: ברור שלמרחק קצר.
<ערן טמיר: אם עושים כאן שינוי לפי הבקשה שלו, נגיד איזה מרחק.
אילן גילאון: אתה רוצה לנקוב בזמן?
<ערן טמיר: למרחק של פחות מקילומטר בין התחנות?
אילן גילאון: מה המשמעות של זה בזמן?
<שי אייזנברג: שתי דקות.
אילן גילאון: אני חושב שזה בסדר.
אילן גילאון: הרכבת לא צריכה לחפור לאנשים בראש.
<שמואל חיימוביץ': זה אומר שיהיה כאן סעיף מיוחד שאומר שאם המרחק בין התחנות קצר מכך וכך.
אילן גילאון: רק אז.
אילן גילאון: כך זה אומר.
<אייל לב ארי: ובלבד שהמרחק בין התחנות לא עולה על.
<שמואל חיימוביץ': אני מציע 750 מטרים.
אילן גילאון: אין לזה משמעות.
<קריאה: ברכבת התחתית של פראג זה 700-750 מטרים בין התחנות ולא מפסיקים לדבר וכולם מתלוננים.
<קריאה: זה טירוף גמור.
אילן גילאון: נגביל בקילומטר, פחות מדקה או משהו כזה.
אילן גילאון: קילומטר.
<אייל לב ארי: ובלבד שהמרחק בין התחנות עולה על קילומטר אחד.
<אייל לב ארי: אז תהיה כריזה כפולה.
<אייל לב ארי: בכל אחד מצדי הקרון יותקנו שתי דלתות לפחות המיועדות לכניסה וליציאה של אדם המתנייד בכיסא גלגלים (להלן – דלתות נגישות) שרוחבן לא יפחת מ-100 סנטימטרים ויאפשר לו מעבר חופשי בהן ומהן למקום הישיבה המיועד לאדם המתנייד בכיסא גלגלים.
<אייל לב ארי: בסמוך לדלת הנגישה יותקנו סמלי הנגישות, והכניסה תצוין ככניסה נגישה לאדם הנע בכיסא גלגלים.
<אייל לב ארי: המרווח האופקי שבין סף הקרון בדלת הנגישה לבין הרציף לא יעלה על חמישים מילימטרים.
<אייל לב ארי: המרווח האנכי המרבי שבין סף הקרון בדלת הנגישה לבין הרציף יהיה בין 35 מילימטרים מעל הרציף ובין 16 מילימטרים מתחת לרציף.
<אייל לב ארי: סף הכניסה לקרון בדלת נגישה יהיה בעל שיפוע ומבנה התואם את דרישות ת"י 1918 חלק 3.1, בסעיף 2.2, או כזה שיאפשר כניסה ויציאה של אדם הנע בכיסא גלגלים שיורה המפקח על התעבורה בהתייעצות עם הנציב.
<אייל לב ארי: הותקן בה אמצעי לגישור בין הדלתות הנגישות לבין המדרכה או הרציף, יופעל אמצעי הגישור באופן אוטומטי עם היפתח הדלתות.
<אייל לב ארי: בפתחי כניסה ויציאה בכל דלת, יותקן פס אזהרה ברוחב של לפחות 5 סנטימטרים לכל רוחב הסף, שיהיה בניגוד חזותי לרצפת הקרון לפי ת"י 1918 חלק 6.
<אייל לב ארי: פתחי היציאה והכניסה בקרונות יובחנו בניגוד חזותי, לפי ת"י 1918 חלק 6, את גוף הקרון שבסביבתם.
<קריאה: יש כאן בעיה בניסוח.
<הרצל רבינאין: יש לי הצעה לנוסח.
<הרצל רבינאין: פתחי היציאה והכניסה בקרונות יובחנו בניגוד חזותי לרקעם בהתאם.
<שמואל חיימוביץ': הכוונה היא להבחנה בין הקרון לבין הרציף אבל לא כמו שזה כתוב.
<קריאה: יש כאן בעיה של עברית.
<אייל לב ארי: יש כאן השמטה של עניין שהיה בכנסת הקודמת.
<אייל לב ארי: בכנסת הקודמת התבקש שגם חזית הקרון, כל הרכבת אבל לפחות החזית, תהיה בהבחנה של ניגוד חזותי בגלל הגובה שנע על המסילה.
<אייל לב ארי: לכן בעצם הזנב הזה שהשתרבב.
<אייל לב ארי: השאלה אם הוועדה רוצה גם לסמן את זה או לא.
<אייל לב ארי: ככל שלא, זה יסתיים לפי ת"י 1918 חלק 6.
<אייל לב ארי: הדרך המובילה מן הדלת הנגישה אל המקומות המיועדים לאנשים עם מוגבלות תהיה ללא מדרגות ופנויה ממכשולים.
<אייל לב ארי: ליד המקום המיועד לכיסא גלגלים תהיה רחבת היערכות פנויה ממכשולים, המאפשרת לבצע סיבוב בקוטר של 150 סנטימטרים.
<אייל לב ארי: דלתות שקופות יסומנו בסימני אזהרה בשני צבעים בניגוד חזותי זה לזה לפי ת"י 1918 חלק 4.
<אייל לב ארי: משטר רצפת הקרונות יהיה מחומר מונע החלקה.
<אייל לב ארי: יותקנו בכל קרון - מאחזי יד שיסייעו לאדם עם מוגבלות בכניסה לרכבת המקומית, בתנועה בתוכה וביציאה ממנה, ויאפשרו לו להיתמך בהם בעת תנועתו ובעת עמידתו.
<אייל לב ארי: מאחזי יד אנכיים ואופקיים, על דופן הקרון סמוך למקום שהוקצה לאנשים הנעים בכיסא גלגלים, בטווח אחיזה, כמפורט בפרט 4 בתוספת השמינית.
<אייל לב ארי: מאחזי יד יהיו בניגוד חזותי לסביבתם ויהיו בהתאם למפורט בפרט 4 לתוספת השמינית 1.
<אייל לב ארי: בליטות העשויות להוות מכשול יסומנו כאמור בחלק 1 ו-46 לת"י 1918 לעניין הניגוד החזותי.
<אייל לב ארי: יוקצו מקומות לפי התוספת השלישית, שיסומנו בהתאם לפרטים 1ב, 2 ו-3 בתוספת השנייה, כמפורט להלן:
<קריאה: להבנה.
<קריאה: מה זה הבליטות האלה?
<קריאה: אתה יכול להסביר לי?
<קריאה: מאיפה זה בא?
<שמואל חיימוביץ': אם אתה שם למשל פח אשפה.
<שמואל חיימוביץ': אם אתה תתקין פח אשפה על עמוד, כמו שאנחנו רואים באוטובוסים, זאת בליטה.
אילן גילאון: ראובן, ברוך הבא.
<אייל לב ארי: ארבעה מקומות לאנשים עם מוגבלות הנעים ללא כיסא גלגלים, מתוכם מקום ישיבה אחד לאדם המלווה בחיית שירות בקרבת הדלת שיסומנו.
<אייל לב ארי: שני משטחים לפחות לשני אנשים עם מוגבלות הנעים בכיסא גלגלים בגודל 120X75 ס"מ לכל אחד.
<אייל לב ארי: בכנסת הקודמת הייתה החלטת ועדה שזה יהיה 120 על 80.
<שמואל חיימוביץ': זה צריך להיות על שמונים ואני שואל למה שניים, אם כתוב קודם ארבע.
<שמואל חיימוביץ': כתוב ארבעה מקומות.
<קריאה: כתוב ללא כיסא גלגלים.
<אייל לב ארי: זה לאנשים עם כיסא גלגלים.
<אייל לב ארי: השאלה אם אלה שני משטחים לשניים או זה שניים כפול שניים.
<שמואל חיימוביץ': כל אחד מהם בגודל 120 על 80.
אילן גילאון: כל אחד.
<אייל לב ארי: אנחנו צריכים בעצם להוריד לשני אחד.
<אייל לב ארי: זה יהיה שני משטחים בקרון או שני משטחים בכלל?
אילן גילאון: שני משטחים לפחות.
<ישראל אבן זהב: אנחנו מדברים על קרון.
<אייל לב ארי: שני משטחים לקרון לאנשים עם מוגבלות הנעים בכיסא גלגלים.
<אייל לב ארי: עכשיו נשאר לנו גודל המשטח.
<ישראל אבן זהב: 120 על 80, כך זה בכל מקום.