GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: בסעיף 14(ב)(1).
חיים כץ: אני רוצה להצביע על סעיף-סעיף.
חיים כץ: אנחנו מצביעים על סעיף 13(א) ועל סעיף 14(א).
חיים כץ: מי בעד אישור הסעיף?
חיים כץ: כל חברי הכנסת הנוכחים אישרו את הסעיפים.
<נעה בן שבת: לסעיף 14(ב)(1).
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על התקופה הראשונה אבל יש כאן גם את העיקרון ויכול להיות שאנחנו שצריכים לנסח אותו בצורה יותר רחבה.
חיים כץ: לנסח אתם יכולים.
<נעה בן שבת: נרשמה הערה, לא יועבר לחוסך שהוא גמלאי חלק הקצבה שלגביו נרשמה ההערה מהקצבה המלאה המגיעה לגמלאי בעד החודש שלאחר מועד רישום ההערה ואילך.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, מפסיקים לשלם את זה לגמלאי כי זה חלק שנרשמה לגביו הערה.
חיים כץ: וזה עובר לבת הזוג.
<נעה בן שבת: חלק הקצבה האמור יועבר לבן הזוג לשעבר במועד לתשלום הקצבה החל לאחר מועד ההעברה – מועד ההעברה, 45 ימים אחרי הרישום – ואולם אם נפטר בן הזוג לשעבר או נמחקה ההערה, יועברו הכספים מאותו מועד לחוסך.
<נעה בן שבת: שוב, כאשר אנחנו מדברים על מצב של פטירה, הכספים חוזרים לחוסך.
חיים כץ: אנחנו מצביעים על סעיף 14(ב)(1).
חיים כץ: כל ארבעת חברי הכנסת הנוכחים אישרו את הסעיף.
<נעה בן שבת: לסעיף 16(א)(3) בעמוד 25.
<נעה בן שבת: דיברנו על כך שכאשר יש הפחתה, הסכום מופחת בחלקים שווים מהחלק של בן הזוג לשעבר וגם מהחלק של החוסך.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על אותה הפחתה שנועדה לאפשר הסדר השאירים.
<נעה בן שבת: בסעיף 16(א)(3) אנחנו רוצים להבהיר שאם נפטר בן הזוג לשעבר, תבוצע ההפחתה כאמור בפסקה (1) מסכום הקצבה המלאה המשולמת לחוסך.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, כיוון שבן הזוג נפטר והחוסך חוזר לקבל את הקצבה המלאה, הוא גם יישא במלוא ההפחתה, ימשיך לשאת בזה עד סוף חייו כי בעצם הייתה בזה עלות, אפילו אם תיאורטית, לקרן.
חיים כץ: מי בעד אישור סעיף 16(א)(3)?
<נעה בן שבת: בסעיף 20 בעמוד 29.
<נעה בן שבת: אנחנו רוצים להבהיר בכמה מקומות, הבהרנו שאנחנו מדברים על רישום ההערה שהוא תנאי לעיקול.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, אנחנו מדברים כאן על מצב שהוטל עיקול או הוטל שעבוד לפני שנרשמה הערה לבן הזוג לשעבר וכל עוד לא נמחקה, אז ייחס הגוף המשלם את העיקול או השעבוד לסכומים.
<נעה בן שבת: לגבי הנושא של מחיקת ההערה, הוספנו את זה ואני חושבת שזה היה מובן גם קודם אבל הבהרנו את הנוסח שכל עוד לא נמחקה ההערה בסעיף 18(א) ו-(ב).
<נעה בן שבת: אני חושבת שזאת הייתה הכוונה גם קודם אבל הבהרנו את זה בנוסח.
חיים כץ: כאן זה מבהיר את זה עוד יותר?
<נעה בן שבת: זה מבהיר.
חיים כץ: מי בעד אישור סעיף 20?
חיים כץ: סעיף 20 אושר.
<נעה בן שבת: אנחנו עוברים לחוק שירות המדינה (גמלאות).
<נעה בן שבת: אולי נתחיל קודם בעמוד 34, בהגדרה.
<נעה בן שבת: פסק דין להיוון.
<נעה בן שבת: אנחנו מוסיפים כאן גם פסק דין להיוון לפי חוק יחסי ממון אבל גם פסק דין אחר לחלוקת רכוש בין בני זוג שנפרדו והכוונה לאנשים שעוד חלה עליהם הלכת השיתוף לפני שחל חוק יחסי ממון.
<נעה בן שבת: זה תיקון אחד.
<נעה בן שבת: המקבילה שלו נמצאת בחוק - - -
חיים כץ: בעמוד 34, סעיף הגדרה, ה(2), פסק דין.
<נעה בן שבת: בעמוד 37 יש תיקון שהוא יותר רחב ואני אסביר אותו.
<נעה בן שבת: הוא מתייחס לתוספת להצעת החוק שמדברת על סכום ההפחתה.
<נעה בן שבת: יש כאן סכומים שונים לגבי גבר ולגבי אישה בהתחשב בחבות האקטוארית שהצירוף של אותו שאיר יוצר.
<נעה בן שבת: אנחנו רוצים פשוט להגדיר את הכותרת אחרת ולא לדבר על האם החוסך הוא גבר או אישה אלא אנחנו מדברים על הימצאות בן הזוג לשעבר, האם הוא גבר או אישה, כי לפי זה נכתבת החבות האקטוארית.
<נעה בן שבת: זה תיקון שנעשה כאן בראש התוספת וגם בהתאם לכך בסעיף 37(21)(א) שאומר שזה בהתאם למינו של בן הזוג לשעבר.
<קריאה: גם בסעיף 16.
<נעה בן שבת: גם בסעיף 16 לחוק העיקרי.
חיים כץ: אנחנו בעמוד 38.
<נעה בן שבת: בעמוד 38, סעיף 21(א)(3), זאת אותה הערה שדיברנו על כך שאם נפטר בן הזוג לשעבר והחוסך חוזר לקבל את הקצבה המלאה, הוא יישא גם במלוא ההפחתה.
חיים כץ: מי בעד סעיף 21(א)(3)?
<נעה בן שבת: עמוד 40.
<נעה בן שבת: תיקון נוסח אבל בכל זאת רציתי לציין אותו.
חיים כץ: לא צריך להצביע עליו?
<נעה בן שבת: אני רוצה רק לציין אותו.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על הקצבה.
<נעה בן שבת: מי שממשיך לקבל קצבה עם ההפחתה, מי שיקבל את הקצבה עם ההפחתה, זאת בן הזוג לשעבר והחוסך.
<נעה בן שבת: בת הזוג החדשה בעצם לא נושאת בהפחתה הזאת.
<נעה בן שבת: זה מה שמבהיר התיקון.
חיים כץ: מי בעד התיקון בסעיף 28(א)(1)?
חיים כץ: תיקון הנוסח אושר.
<נעה בן שבת: יש תיקוני נוסח לתיקונים קודמים שהיו ולא צריך לעבור עליהם.
<נעה בן שבת: עמוד 45.
<נעה בן שבת: גם כאן יש תיקון שהוא יותר נוסחי אבל בכל זאת נקרא אותו.
<נעה בן שבת: פסקה (4): אם התקופה המשותפת עולה על התקפה הקבועה בסעיף 17(א)(ב) ונדרשת הסכמתו בכתב של בן זוג לשעבר של החוסך לבחירת העובד לקבלת פיצויים עקב סיום שירותו, אם בן הזוג לשעבר ויתר על הדרישה לקבלת הסכמתו.
<נעה בן שבת: זה בעצם יותר תיקון ניסוחי אבל בכל זאת רציתי להביא אותו.
<נעה בן שבת: בעמוד 47, סעיף 58(א).
<נעה בן שבת: זה אותו עיקרון שאמרנו שכל עוד בן הזוג לשעבר בין החיים, דיברנו כבר על העיקרון הזה.
חיים כץ: צריך להצביע על זה?
<נעה בן שבת: עמוד 49.
<נעה בן שבת: שוב, אותו עיקרון.
<נעה בן שבת: אותה הערה.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על המועד שאם נבחר בן הזוג לשעבר, יועברו הכספים חזרה לזכאי.
<נעה בן שבת: המהות מובנת.
חיים כץ: כל מה שנדמה לך שצריך להצביע, תאמרי.
<נעה בן שבת: עמוד 51.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים לעניין סעיף 58(ב) יראו את כל הסכום מועבר לבן זוג לשעבר לקצבה כאמור באותו סעיף.
חיים כץ: מי בעד אישור סעיף 58א(ג)
חיים כץ: (3)?
<נעה בן שבת: אני לא אחזור על כל ההערות המקבילות שנמצאות בחוק שירות הקבע.
<נעה בן שבת: הוועדה אישרה את העיקרון ולכן זה עניין של נוסח בלבד אבל אני רוצה לציין כמה דברים.
<נעה בן שבת: בסעיף 25(1), ההגדרה בן זוג לשעבר.
<נעה בן שבת: רצינו להציע בה תיקונים אבל היא נשארת כפי שהיא הייתה במקורה.
<נעה בן שבת: לסעיף 23, בתיקון של סעיף 23, הצענו נוסח בדיון הקודם ובסופו של דבר התברר לנו שיתכן מצב שבן הזוג לשעבר הוא יהיה גם זכאי לתגמול.
<נעה בן שבת: הצענו נוסח כי הנחנו שבן הזוג לשעבר לא יכול להיות זכאי לתגמולים גם מכוח חוק משפחות חיילים שנספו במערכה כי הוא רק בן זוג לשעבר ולא בן זוג פעיל.
<נעה בן שבת: זה לעומת פרוד של קבע שרשום כנשוי.
<נעה בן שבת: בסופו של דבר הסבירו לנו מהצבא שדבר כזה יכול לקרות ולכן אני רוצה לקרוא את הנוסח החדש של סעיף 23 בעמוד 58.
<נעה בן שבת: בסעיף 23, בסופו יבוא: "(ו) לעניין סעיף זה יראו בן זוג לשעבר או פרוד של קבע שניתן לגביו פסק דין לאיזון שזכאי לתגמולים כבן זוג".
חיים כץ: לא להצביע על זה?
<נעה בן שבת: אפשר להצביע על זה.
חיים כץ: אנחנו מצביעים אל אישור סעיף 25(6) לחוק שמתקן את סעיף 23(ו).
<נעה בן שבת: יש לנו את הוראות המעבר האחרונות.
<נעה בן שבת: אני מבינה שאנחנו נחזור ונדון בהן כיוון שנדון בכלל בהוראות המעבר.
חיים כץ: מה יש לך בעמוד 62?
<נעה בן שבת: זאת רק חלופה ניסוחית.
חיים כץ: סיימנו?
<נעה בן שבת: סיימנו את החלקים האלה ואנחנו נשארנו עם פרק ו' שעדיין לא סיימנו אותו שהוא הוראות התחילה, הוראות תחולה והוראות מעבר.
חיים כץ: כמה זמן את צריכה בשביל זה?
<נעה בן שבת: אני לא חושבת שהרבה זמן.
<נעה בן שבת: 45 דקות.
חיים כץ: יום שני בשבוע, ט' בתמוז, ה-7 ביולי 2014 ואני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: על סדר היום צו שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (רשימת תפקידים בפרקליטות המדינה ובמחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים שלגביהם יחולו הגבלות או איסורים נוספים לפי סעיפים 5א ו-5ב לחוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה)), התשכ"ט-1969), התשע"ד-2014.
<ענת מימון: למעשה הצו הזה שמובא בפנינו הוא צו שהובא על ידי שרת המשפטים ואנחנו קובעים את רשימת התפקידים לגביהם יחולו הגבלות ואיסורים נוספים שנקבעים לפי סעיף 5א לחוק.
<ענת מימון: יש כאן גם רשימה נוספת של סוגי תפקידים ומשרות שחייבים בחובת דיווח לממונה לגבי הרצון לגבי משרה או תפקיד, לרכוש זכות בעסק לתקופת הגבלות של שלוש שנים.
<ענת מימון: יש את הרשימה שמוצעת לגבי תפקידים שממלאים בפרקליטות המדינה.
<ענת מימון: נקריא את התפקידים לגביהם זה יחול.
<ענת מימון: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 5א ו-5ב לחוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) התשכ"א-1969 (להלן – החוק), על פי הצעת היועץ המשפטי לממשלה ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת לפי סעיף 5א(ב) לחוק, אני מצווה לאמור: רשימת תפקידים לעניין סעיף 5א לחוק רשימת התפקידים בפרקליטות המדינה ובמחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, שלגביהם יחולו הגבלות או איסורים לפי סעיף 5א לחוק, מפורטת בתוספת הראשונה.
<ענת מימון: סוגי תפקידים או משרות לעניין סעיף 5ב לחוק סוגי התפקידים או המשרות, הכלולים ברשימת התפקידים שבתוספת הראשונה, שלגביהם תחול חובת דיווח לפי סעיף 5ב לחוק, מפורטים בתוספת השנייה.
<ענת מימון: תוספת ראשונה (תקנה 2) היועץ המשפטי לממשלה.
<ענת מימון: פרקליט המדינה, משנה לפרקליט המדינה, פרקליט מחוז וכל פרקליט אחר מפרקליטות המדינה ומפרקליטות המחוז.
<ענת מימון: משנה ליועץ המשפטי לממשלה (פלילי).
<ענת מימון: ראש אשכול פשיעה חמורה במחלקת ייעוץ וחקיקה (פלילי) וכל עורך דין אחר באשכול העוסק בתיקי פשיעה חמורה.
<ענת מימון: ראש אשכול עונשין במחלקת ייעוץ וחקיקה (פלילי) וכל עורך דין אחר באשכול העוסק בתיקי האזנות סתר.
<ענת מימון: תוספת שנייה (תקנה 3) היועץ המשפטי לממשלה.
<ענת מימון: פרקליט המדינה.
<ענת מימון: משנה לפרקליט המדינה (עניינים פליליים).
<ענת מימון: משנה לפרקליט המדינה (תפקידים מיוחדים).
<ענת מימון: משנה לפרקליט המדינה (אכיפה כלכלית משולבת).
<ענת מימון: פרקליט מחוז הצפון.
<ענת מימון: פרקליט מחוז חיפה (פלילי).
<ענת מימון: פרקליט מחוז ירושלים (פלילי).
<ענת מימון: פרקליט מחוז המרכז.
<ענת מימון: פרקליט מחוז תל אביב (פלילי).
<ענת מימון: פרקליט מחוז תל אביב (מיסוי וכלכלה).
<ענת מימון: פרקליט מחוז הדרום (פלילי).
<ענת מימון: מנהל המחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה.
<ענת מימון: מנהל המחלקה לאכיפת דיני מקרקעין בפרקליטות המדינה.
<ענת מימון: מנהל המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה.
<ענת מימון: מנהל המחלקה הבין-לאומית בפרקליטות המדינה.
<ענת מימון: מנהל המחלקה לחקירות שוטרים.
<ענת מימון: מנהל המחלקה הפיסקאלית.
חיים כץ: אתם רוצים להגיד משהו?
<חיים ויסמונסקי: אנחנו מבקשים מהוועדה לאשר את הצו.
חיים כץ: מי בעד אישור הצו כפי שהוקרא?
חיים כץ: כל חברי הכנסת הנוכחים, והם שניים במספר, אישור את הצו.
חיים כץ: על סדר היום הצעה לסדר היום לדיון מהיר בנושא הודעה על סגירת מפעל הנעליים בריל ופיטוריהם של למעלה ממאה עובדים, של חברת הכנסת גילה גמליאל ועוד כמה חברי כנסת שהגישו הצעות כאלה אבל לצערי אינם כאן.
אילן גילאון: אני בשם מיכל רוזין שנמצאת בחוץ לארץ בשליחות האומה.
חיים כץ: אילן גילאון החליף את מיכל רוזין ונמצא כאן רבנו משה גפני שגם הוא הגיש הצעה לדיון מהיר.
חיים כץ: מיכל רוזין שלחה מחליף ראוי, את אילן גילאון, ונמצאת כאן גילה גמליאל.
חיים כץ: גילה, בבקשה.
גילה גמליאל: ראשית, תודה ליושב ראש על כינוס הישיבה וגם לחבריי, גם לחברת הכנסת מיכל מיכל וגם לחבר הכנסת גפני.
חיים כץ: גם מיכל בירן הגישה.
אילן גילאון: אני כאן גם במקום מיכל בירן.
חיים כץ: הגישו ולא באו, כאילו לא הגישו.
גילה גמליאל: ביקשתי לקיים את הדיון מתוך צורך להסתכל לאנשים האלה שנמצאים כאן בעיניים ולומר בצורה חד משמעית שהם אלה שנתנו את נשמתם למדינת ישראל במשך כל השנים האלה, הקימו מפעל לתפארת המדינה, והם בעצם עבדו במהלך כל השנים האלה וסיפקו את הנעליים לכל הפעילות המבצעית שלנו במהלך כל השנים לכל החיילים, אבל פתאום מגיעים ומקבלים החלטה.
גילה גמליאל: היו המון דיונים בסוגיה הזאת של המפעל.
גילה גמליאל: אני זוכרת שהיו דיונים לאורך כל השנים.
גילה גמליאל: תמיד היה רצון לסגור את המפעל ותמיד הנושא הזה עלה מחדש ועלתה השאלה של המדיניות של כחול-לבן ואיך היא באה לידי ביטוי בהיבט הזה.
גילה גמליאל: ההחלטה לסגור את המפעל כורכת בחובה פיטורים של 120 עובדים.
גילה גמליאל: אני ראיתי לנכון לכנס את הדיון הזה על מנת שנשמע את משרד הביטחון את חלופותיו, איך הוא בהחלט יכול להתבונן לאנשים האלה ולהבהיר שהחלטת משרד הביטחון היא נכונה יותר, מדוע זה הדבר הטוב ביותר למדינת ישראל ואיך בדיוק 120 עובדים אמורים כרגע מבחינת הקיצוצים והעלויות - ובטח נשמע עליהם עוד מעט - להיפלט ממקום עבודתם ולהיות חלק מהאנשים שהם בהגדרה של לא עובדים על כל העלויות הכרוכות בכך.
גילה גמליאל: זאת הייתה מטרת הדיון כבוד היושב ראש ואני מודה לך.
חיים כץ: רבנו משה גפני.
חיים כץ: כמי שביקש את הדיון, אולי יש לך משהו לומר.
משה גפני: יש לי משהו לומר, כן.
משה גפני: אדוני היושב ראש, אני מודה לך על כינוס הוועדה בדיון המהיר הזה ועשית זאת במהירות.
משה גפני: השאלה היא שאלה מוסרית ממדרגה ראשונה והשאלה היא גם התנהלות הממשלה בעניין הזה.
משה גפני: מדובר על מפעל שבו יש 120 עובדים שכבר נקראו לשימוע כדי לפטר אותם.
משה גפני: הדיון הזה עלה כבר בקדנציה הקודמת ואז משרד הביטחון אמר שהנעליים לא ראויות.
משה גפני: הנעליים שהמפעל הזה מייצר אינן ראויות להיות הנעליים שיסופקו לחיילי צה"ל.
משה גפני: דרך אגב, אני רוצה לעשות אנליזה על חייל שהולך עם נעליים אמריקאיות כשהוא יודע שהנעליים האמריקאיות האלה גרמו לכך שאבא שלו יושב בבית והמשפחה שלו מובטלת.
משה גפני: שאותו חייל ידע את זה.
משה גפני: בקדנציה הקודמת נאמר שהנעליים לא ראויות ואני אז הייתי יושב ראש ועדת הכספים וקיימתי אז את הדיון הזה.
משה גפני: אני אמרתי למשרד הביטחון שאין בעיה.
משה גפני: הם רצו לסגור את מתפרת העצמאות במצפה רמון, את נעלי בריל, היו עוד כמה דברים קטנים ואמרתי שאין בעיה, בסדר גמור, אבל את ההעברה של הכסף למשרד הביטחון – תלכו לוועדה אחרת.
משה גפני: אז נמצא הסדר ונמצא פתרון ולא היה שום שינוי בנעליים של נעלי בריל לפני ארבע ושלוש שנים ואין הבדל גם היום.
משה גפני: כאשר בא מנכ"ל משרד הביטחון ואומר שהנעליים לא טובות ומוציא מסמך שהנעליים לא טובות, מה היה לפני ארבע שנים?
משה גפני: הפתרון הוא ללכת בכוח על הדבר הזה.
משה גפני: זאת שאלה של כסף.
משה גפני: אין כאן בעיה שנוגעת למהות של ייצור הנעליים, לא לטיב הנעליים, אלא זאת שאלה מאוד מאוד פשוטה.
משה גפני: אני ביקשתי להעביר את הדיון הזה לוועדת העבודה והרווחה כי אתה עומד בראש הוועדה.
חיים כץ: מודה לך.
משה גפני: אני אומר באמת.
גילה גמליאל: זאת הסיבה.
משה גפני: לכאורה הייתי צריך לבקש את המשך הדיון בוועדת הכספים אבל לא ביקשתי וכנראה גם חבריי עשו כך מאותה סיבה, כיוון שאתה רגיש לנושא העובדים.
משה גפני: 120 עובדים שאין להם מקום עבודה אחר הולכים הביתה והאמריקאים בעזרת השם, תהיה להם פרנסה.
חיים כץ: דיברתי עם מנהל המפעל.
חיים כץ: מי זה מנהל המפעל?
חיים כץ: אמרתי לך שאני אתן לך את רשות הדיבור והנה, עכשיו יש לך רשות דיבור.
חיים כץ: תציג את המפעל, את הבעיה, את כל המכלול ותאמר היכן זה עומד, היסטוריה, מה מערכת הביטחון אומרת וכולי.
חיים כץ: תן סקירה ממצה ואם אתה צריך מעבר למה שאמרת עוד שתיים-שלוש דקות, קיבלת.
<שלמה בוסקילה: אני סמנכ"ל בריל תעשיות נעליים.
חיים כץ: תצעק עלינו.
חיים כץ: אל תדבר בעדינות.
<שלמה בוסקילה: בשנת 2010 קיבלנו הודעה שמעבירים את כל הייצור לארצות הברית.
<שלמה בוסקילה: מאז התחלנו את כל הסיפור ופנינו לוועדת הכספים של הכנסת.
חיים כץ: תן קודם כל סקירה מה זה המפעל הזה, עובדים, גילאים, מצב.
חיים כץ: אחר כך נגיע לכנסת.
חיים כץ: יש לך את הזמן שלך.
<שלמה בוסקילה: המפעל נעלי בריל קיים משנת 1948 והוא מייצר נעליים צבאיות ונעליים אזרחיות בין היתר.
<שלמה בוסקילה: בשנת 2000 משרד הביטחון ביקש מאתנו להיכנס לטכנולוגיה חדשה בעולם של ייצור נעלי צבא, שזאת טכנולוגיית גומי-גומי, שהיא הטכנולוגיה המתקדמת ביותר בעולם בנושא הזה.
<שלמה בוסקילה: נכנסנו לאחר כשלוש שנים בהשקעה של 25 מיליון שקלים והצלחנו לייצר את הנעל שמשרד הביטחון דרש על פי מפרט צה"ל.
<שלמה בוסקילה: מאז התחלנו לייצר קרוב למיליון זוגות נעליים, עד להיום, בעשר השנים האחרונות.
<שלמה בוסקילה: אותן נעליים שייצרנו זכו בשנת 2004 לפרס.
<שלמה בוסקילה: אני רוצה לציין שזאת הנעל היחידה בהיסטוריית מדינת ישראל שזכתה לשני פרסים – פרס ראש אט"ל ופרס מנכ"ל משרד הביטחון על חדשנות ופיתוח.
חיים כץ: מאה אלף זוגות לשנה?
<שלמה בוסקילה: סדר גודל.
<שלמה בוסקילה: כן.
<שלמה בוסקילה: הנעליים האלה קיבלו את הפרסים האלה.
<שלמה בוסקילה: אלה הנעליים היחידות בהיסטוריית מדינת ישראל שקיבלו פרסים כאלה.
<שלמה בוסקילה: קיבלנו הרבה מאוד תשבחות על הפיתוח.
<שלמה בוסקילה: כמובן הפיתוח היה שלנו מבחינת הטכנולוגיה ועל פי המפרט שצה"ל הכתיב לנו והכתיב לנו עד לרמת התפר, מה עובי התפר וכולי וכולי.
<שלמה בוסקילה: מאז ועד היום אנחנו מייצרים ומקבלים תשבחות מצה"ל ואני יכול לציין כאן.
חיים כץ: החלק הצבאי, מה האחוז שלו בעבודת המפעל?
<שלמה בוסקילה: החלק הצבאי הוא למעלה מתשעים אחוזים.
חיים כץ: זאת אומרת, כל העבודה.
<שלמה בוסקילה: בינואר 2012 כותב סגן ראש מנה"ר בסיכום דיון: "מדובר בספק אמין וטוב שנתן רמת שירות גבוהה לאורך השנים, הייתה שביעות רצון מהנעליים שסיפק בעמידה בלוח הזמנים ובמחירים שסוכם מול החברה".
<שלמה בוסקילה: לפני כן, בשנת 2010: "הח"מ סקר בקצרה את אספקת הנעליים של חברת בריל החל משנת 2004, ציין שהספק לא חסך באמצעים ובהוצאות כולל הטסה באוויר של עורות, גומי וכדומה על מנת לתת מענה לצורכי צה"ל ובזמן מלחמת לבנון השנייה סיפק בלוח זמנים קצר ביותר נעליים לחיילי המילואים וכיוצא בזה".
<שלמה בוסקילה: יש איזושהי דינמיקה בין ספק לבין לקוח ועל זה אני היום בא ואומר.
<שלמה בוסקילה: נכנסנו לתוך העניין הזה וכואב מאוד לעמוד מול מאה עובדים ששירתו את המפעל הזה, חלקם עשרים ו-25 שנים וחלקם מעל ל-15 שנים, ולתת להם מכתבי פיטורים.
<שלמה בוסקילה: זה היה הדבר הקשה ביותר שקרה לי בחיים.
<שלמה בוסקילה: חלק מהעובדים האלה עוד עבדו במפעל של אבא שלי ואני הייתי צריך לפטר אותם לפני כמה שבועות.
חיים כץ: כרגע המפעל לא עובד?
<שלמה בוסקילה: המפעל לא עובד.
<שלמה בוסקילה: הוא כבר לא עובד חצי שנה כי חיכינו וחיכינו לוועדת הכספים, חיכינו לדיונים מול מנכ"ל משרד הביטחון ושום דבר מזה לא צלח.
<שלמה בוסקילה: הדבר היחידי שקיבלנו היה שהנעליים האלה לא ראויות, הן לא בריאות לחיילים.
<שלמה בוסקילה: אני אומר שיש איזושהי דינמיקה בין ספק לבין לקוח, במיוחד לקוח כמו משרד הביטחון וצה"ל ששולח כל שבוע כמעט אנשים ממדור הבחינה והם בודקים ובוחנים ולוקחים דגימות מתוך הנעליים שצריכות לצאת באותו שבוע אליהם למחסנים, והם כותבים שהנעליים נהדרות, הנעליים טובות, הספק נהדר ואמין ויש עוד ועוד ועוד, ומקבלים פרסים אבל פתאום באים ואומרים: תשמע, הנעליים לא בריאות.
<שלמה בוסקילה: אני אומר, מה קרה?
<שלמה בוסקילה: משרד הביטחון מתבייש משלמה בסוקילה או מחברת בריל?
<שלמה בוסקילה: כותב משרד הביטחון לא אחת ולא שתיים שיש לו בעיה של תקציב.
חיים כץ: מה היקף העבודה בכסף?
<שלמה בוסקילה: אם אנחנו מדברים על מה שהיה לפני כן, בערך 28 מיליון שקלים.
<שלמה בוסקילה: בשנה שעברה זה היה הרבה פחות, זה היה 15 מיליון שקלים.
אילן גילאון: יש איזו נעל בניסוי, נכון?
אילן גילאון: השקעתם בזה כשני מיליון שקלים.
אילן גילאון: אני מבין שיש עכשיו נעל חדשה שאתם מנסים.
<שלמה בוסקילה: יש נעל ששלחנו כרגע לניסוי.
<שלמה בוסקילה: יש נעל שהייתה בניסוי לפני כמה חודשים.
מיכל בירן: בפעם הקודמת היו התחמקויות.
<שלמה בוסקילה: כן, זה לקח הרבה זמן כדי שזה יקרה ובסופו של דבר זה קרה.
<שלמה בוסקילה: בשנת 2010, עקב הקיצוץ הצפוי בתקציב, יתכן שיידרשו חלופות אחרות, ושוב הם כותבים ב-2013 שלאחר הקיצוץ בתקציב, בגלל מצוקה תקציבית, וב-2014 הם כותבים שאין לצה"ל כל תקציב לבצע הזמנות לנעליים כנדרש.
<שלמה בוסקילה: כמובן יש גם פרוטוקול הדיון שהיה בוועדת הכספים בו מדבר מר אורי גואל, כאשר שואלים אותו מה הסיבה.
<שלמה בוסקילה: סתיו שפיר שואלת על איזה תקציב אנחנו מדברים ומה הפער, והוא אומר שאנחנו מדברים על כך שאין לי תקציב להוצאת הזמנות למפעל בריל בראשון לציון.
<שלמה בוסקילה: זאת אומרת, מדובר כאן על תקציב, תקציב, תקציב.
<שלמה בוסקילה: בסופו של דבר אנחנו מגיעים ואז הם שולחים מכתב והם אומרים הנעליים שלכם לא טובות.
<שלמה בוסקילה: אז מה קרה?
<שלמה בוסקילה: לא יכלו לבוא ולפסול לי את הבחינה בפעם הראשונה ולפסול את הבחינה בפעם השנייה והשלישית?
חיים כץ: לא כתבו לך מכתבי אזהרה.
<שלמה בוסקילה: לא מכתבי אזהרה ולא שום דבר.
<שלמה בוסקילה: הם ממשיכים לקבל את הנעליים והכול בסדר גמור והם כותבים שזה תקציב וזה תקציב וזה תקציב, אני מקבל תשבחות וזאת הנעל היחידה שקיבלה אי פעם פרסים.
חיים כץ: זה לא תקציב.
חיים כץ: זה שקלים.
<שלמה בוסקילה: לא.
<שלמה בוסקילה: הם אומרים תקציב.
חיים כץ: אבל אלה שקלים.
חיים כץ: כאשר מתגייס חייל לצה"ל, הוא מקבל נעליים.
חיים כץ: התקציב קיים.
חיים כץ: הוא מקבל נעליים.
חיים כץ: הם באים בטענה - שאני לא יודע איך אנחנו נוכל להתמודד אתה – שהנעליים לא טובות, והשנייה שאין להם שקלים.
חיים כץ: האמריקאים עושים לנו בית ספר.
חיים כץ: מגדילים את הסיוע בדולרים ומקטינים את השקלים ואז הם מסבסדים את התעשייה האמריקאית.
חיים כץ: הם מסבסדים את התעשייה האמריקאית.
<קריאה: בוועדת הכספים, כפי שנאמר כאן קודם לכן, דיברו על נושא אחד בלבד אבל פתאום צץ נושא האיכות.
חיים כץ: תן לי סקירה על המפעל.
משה גפני: היושב ראש מבקש ממך לדבר על המפעל ועל העובדים.
חיים כץ: אתה מספר לי שהם אמרו כך ואמרו כך.
חיים כץ: מהתחלה הבנו שהבעיה היא שקלים.
חיים כץ: אין לו שקלים והוא מחפש עכשיו את התירוץ להסביר לך והוא מצא שהנעליים לא טובות ואתה אומר שהנעליים טובות.
חיים כץ: אני מאמין שהנעליים טובות.
<שלמה בוסקילה: אדוני היושב ראש, אם תרשה לי אני אחזור בחזרה גם לעובדים.
חיים כץ: אני רוצה שתבין שהאישיו כאן הם העובדים.
חיים כץ: זה האישיו וזה הנושא, הפרנסה של ה-120 עובדים אלה שכבר חצי שנה לא עובדים.
אילן גילאון: אתה יכול להיות רגוע, הנעליים מצוינות.
אילן גילאון: אני הלכתי בהן והילדים שלי הולכים בהן.
אילן גילאון: חיים, גם אתה הלכת אתן.
מיכל בירן: חבר הכנסת שטבון הביא נעליים למצגת בדיון הקודם.
אילן גילאון: הוא ואיתן כבל הולכים עם הנעליים של בריל כל הזמן.
<שלמה בוסקילה: במפעל הזה נמצאים עובדים שיותר ממחציתם מעל לגיל חמישים.
<שלמה בוסקילה: יש כאלה שנמצאים גם אחרי פנסיה.
<שלמה בוסקילה: העובדים האלה הם עובדים שלא מקבלים שכר.
חיים כץ: מה זה אחרי פנסיה?
חיים כץ: באיזה גילאים?
<שלמה בוסקילה: יש גם בגילי 67.
<שלמה בוסקילה: שלושה-ארבעה, משהו כזה.
<שלמה בוסקילה: אני לא מדבר על אלה שהם בגיל חמישים כי מעל גיל חמישים אלה חמישים אחוזים מעובדי המפעל.
חיים כץ: תסביר לי מה זה הולכים הביתה.
חיים כץ: הם מקבלים מאה אחוזי פיצויים.
<שלמה בוסקילה: בוודאי.
<שלמה בוסקילה: אנחנו ברוך השם חברה מרוויחה וחברה שיש לה עסקים אחרים.
<שלמה בוסקילה: מעבר לכך, יש לנו גם את מפעל הנעליים האחרות.
חיים כץ: איזה מפעל?
חיים כץ: אמרת שאלה עשרה אחוזים
<שלמה בוסקילה: מפעל הנעליים הוא חלק אחר מהחברה.
<שלמה בוסקילה: הוא חלק נוסף בחברה.
חיים כץ: מפעל הנעליים עליו מדובר, תשעים אחוזים ממנו הם נעלי צבא.
חיים כץ: עשרה אחוזים הולכים לשוק האזרחי.
<שלמה בוסקילה: בדיוק.
חיים כץ: עשרה אחוזים הם פחות מהמסה הקריטית.
חיים כץ: בשביל עשרה אחוזים אתה לא מחזיק מפעל.
חיים כץ: אתה אומר שאתה איש עסקים ועם הציונות שבך, עם הרצון שלך לתת פרנסה, אתה לא תורם למדינת ישראל ואתה לא הפילנתרופ של מדינת ישראל וטוב שכך, בשביל עשרה אחוזים אתה לא צריך מפעל.
חיים כץ: זה מה שאתה אומר בערך.
חיים כץ: תסביר לי מה קורה עם העובדים.
<שלמה בוסקילה: אותם עובדים, אנחנו החזקנו אותם בחצי השנה האחרונה בכל מיני עבודות אחרות שיכולנו לתת להם במחסנים ובכל מיני מקומות אחרים, הוצאנו אותם לחופש וביקשנו שינצלו את החופשות שיש להם בזמן הזה של החצי שנה כי לסגור מפעל שהשקעת בו מעל 25 מיליון שקלים, זה לא כל כך קל.
<שלמה בוסקילה: ברור שעוד יותר לא קל לפטר את העובדים האלה שנמצאים אתך במשך כל השנים.
<שלמה בוסקילה: החזקנו אותם בכל מיני עבודות כאלה ואחרות.
<שלמה בוסקילה: סיימנו כל מיני תהליכים שהיו לנו במפעל ובמקביל ניסינו דרך ועדת הכספים ודרך שיחות מול מערכת הביטחון לקבל.
<שלמה בוסקילה: אמרנו שאנחנו נפתח לכם כל נעל שתרצו, אנחנו נעשה בשבילכם כל דבר שתרצו, אנחנו יודעים לעשות נעליים, יושבים כאן חבר'ה שכל מה שהם עשו – אלה נעליים וזה מה שהם יודעים לעשות בחיים שלהם.
<שלמה בוסקילה: נעליים.
<שלמה בוסקילה: ביקשנו שלפחות ייתנו לנו בינתיים איזושהי הזמנת ביניים על מנת שנוכל להמשיך לקיים את המפעל, אפילו שההזמנה תהיה מחציתה הזמנה שהייתה בשנה שעברה שגם היא קוצצה.
חיים כץ: אמרת 15 מיליון שקלים.
<שלמה בוסקילה: ביקשנו את זה על מנת שנוכל להמשיך ולהחזיק את המפעל כי אני לא יכול להחזיק את העובדים האלה בלי זה.
חיים כץ: מה המסה הקריטית שלך?
<שלמה בוסקילה: במה שאנחנו מדברים?
<שלמה בוסקילה: אנחנו מדברים על שלושים אלף זוגות שזה 15 מיליון שקלים.
חיים כץ: זה מה שהיה בשנה שעברה.
<שלמה בוסקילה: מה שהיה בשנה שעברה – סליחה, אנחנו מדברים על עשרים מיליון שקלים.
<שלמה בוסקילה: אנחנו מדברים על משהו בסביבות 15 מיליון שקלים.
חיים כץ: כמה קיבלת בשנה שעברה?
<שלמה בוסקילה: משהו כמו 25 מיליון, 23 מיליון שקלים.
חיים כץ: זה היה בשנה שעברה.
<שלמה בוסקילה: 23 מיליון.
חיים כץ: עכשיו אתה אומר שקיבלת 15 מיליון.
<שלמה בוסקילה: רק כדי להחזיק, עד שנפתח להם כל נעל.
<שלמה בוסקילה: אנחנו השקענו מעל שניים וחצי מיליון שקלים בנעל חדשה, בתבניות חדשות, בואו, תנו לי להחזיק את העובדים האלה, אל תסגרו את המפעל, אל תתנו לעובדים האלה ללכת הביתה כי אחר כך לא תהיה אפשרות לאסוף את אותם אנשים חזרה למפעל ולהתחיל לייצר.
חיים כץ: אם הם לא ייתנו לך עכשיו, הם לא ייתנו לך אחר כך.
חיים כץ: העניין הוא שקלים.
מיכל בירן: כשתהיה קטסטרופה ויצטרכו נעליים, אז ייזכרו.
אילן גילאון: זה כבר קרה, לא?
אילן גילאון: במלחמת לבנון זה קרה.
חיים כץ: תכף נגיע למשרד הביטחון.
חיים כץ: זה לא הדבר היחידי רק נעליים.
חיים כץ: הם הולכים להוציא החוצה את כל הטכנולוגיות שלך, את כל היכולות שלך.
אילן גילאון: זה ברור, אבל בתוך זה דווקא את הנעליים?
חיים כץ: הכול על קטע של שקלים.
חיים כץ: שקלים וכספי אופסד.
חיים כץ: אנחנו מסבסדים את הצבא האמריקאי, את התעשייה האמריקאית.
חיים כץ: אתה יודע מה אמרתי על זה בתחילת דרכי בכנסת לפני 15 שנים?
חיים כץ: אמרתי שהאמריקאים משתמשים בנו כמו צרכני סמים.
חיים כץ: את המנה הראשונה הם נותנים לנו בחינם ואחר כך אנחנו משלמים ביוקר וכך הם יעבירו כל מוצר שלנו.
חיים כץ: הם מסבסדים את התעשייה שלהם ולאט לאט הם סוגרים את המדינה שלנו.
חיים כץ: עכשיו הם הגיעו לנעליים.
חיים כץ: 15 מיליון שקלים הם המסה הקריטית שלך?
<שלמה בוסקילה: 15 מיליון שקלים הם המינימום שבמינימום שנוכל לפחות להעסיק את אותם עובדים ולתת להם איזהו מקום.
חיים כץ: נמצאים כאן נציגי משרד הביטחון?
<אורי גואל: כן.
<אורי גואל: מה השאלה?
חיים כץ: אתה בא לבית שאתה מקבל בו הגנה מכל הכיוונים.
חיים כץ: אני מרגיש שאני יכול להגיד לך את כל מה שעל לבי כי לפחות אני וחלק ניכר מאלה שיושבים כאן הם בבחינת אותם ילדים עם האצבע בסכר, שכאשר באים לפגוע בכם, במערכת הביטחון, בשכר, בתנאים, בתגמולים שלכם - אנחנו החומה הבצורה.
חיים כץ: השאלה היא למה משרד הביטחון לא מוצא 15 מיליון שקלים, שזה ארבעה מיליון דולר, ובכך נותן פרנסה ל-120 עובדים.
חיים כץ: זאת השאלה.
חיים כץ: כמו השאלה ששואלים למה אתם לא נותנים להם, למה אתם לא לוקחים להם את הפנסיה, למה אתם לא מקצצים בהם ולמה אתם לא הורגים אותם, ואני אומר להם שזה צבא הגנה לישראל ולא הצבא של פקיסטן.
חיים כץ: אני מבין שיש לכם בעיה של שקלים ואני שם את הבעיה כמו שהיא על השולחן.
חיים כץ: אתם חלק מהעם ואתם צבא העם.
חיים כץ: מערכת הביטחון הוא של מדינת ישראל.
חיים כץ: כמו שהאמריקאים יודעים לתת פרנסה לאנשים שלהם, בהורדת השקלים והורדת הדולרים הם מעבירים את התעשייה שלנו, את המוח שלנו ואת השכל שלנו לשם, הם באים אליכם.
חיים כץ: אנחנו מדברים על כסף קטן.
חיים כץ: למה אתם לא מוצאים 15 מיליון שקלים או 12 מיליון שקלים?
חיים כץ: אם הוא אומר 15 מיליון, הוא יסתפק גם ב-12 מיליון שקלים ויפתח את המפעל הזה ותקבלו נקודות.
חיים כץ: יש לי בן בצבא קבע שאומר לי שהוא מתבייש ללכת עם המדים.