GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יובל גרבר: הגישה שמיוצגת כאן היא שאם הם הולכים לאתר ארכיאולוגי נגיש, אז לא חיפשו את האתר הארכיאולוגי הנגיש, לא עשו מאמץ לחפש את האתר הארכיאולוגי הנגיש אלא - - -
יעקב מרגי: אם הם הולכים, לצורך העניין, למערות בר כוכבא - - -
<סלי בסון: - - - אתה לומד עכשיו על קומראן, אני אקח אותך למצדה?
<יובל גרבר: לכן אני חוזר להערה של אפרת - - - אנחנו יושבים כאן בדיון על התקנות, יש כאן אישה עיוורת בחדר ואין כאן כתב ברייל - - -
יעקב מרגי: פורמט.
<יובל גרבר: נכון להיום, החברה הישראלית לא נגישה, הרחוב הישראלי לא נגיש - -
יעקב מרגי: אמרתי קודם שאנחנו מדינה בהקמה.
<יובל גרבר: - - סטודנט שצריך להגיע היום למקום מסוים, מכין את זה מראש.
<יובל גרבר: הוא מתכנן מראש לאן הוא יגיע ואיך הוא יגיע לשם ולכן אני חושב שכאשר צריך להגיע לסיור, אם הסטודנט לא יכול להגיע לשם אז מוטלת על המוסד החובה לאפשר לו את ההגעה.
יעקב מרגי: או חלופה, כמו ששמואל אמר.
<רונן יצחק גיל: או חלופה.
<סלי בסון: אבל פה אתם מדברים על סיור - - -
<שמואל חיימוביץ': אבל אם המטרה היא להגיע למערות קומראן היא מטרה אקדמית מסוימת, אולי אפשר לאותה תכלית להגיע בסיור למקום אחר?
<סלי בסון: שמואל, ההתאמה האישית שלך היא התאמה אישית, אבל אתה לא יכול לשנות לי את סילבוס הלימודים.
<סלי בסון: אני אתאים לך אישית, אפתור לך אישית את הבעיה, אבל אתה לא יכול - - -
יעקב מרגי: את זוכרת את הפגיעה המהותית?
יעקב מרגי: את זוכרת את הדיון הארוך, המתיש - - -
<סלי בסון: כן, אבל המהותי - - -
יעקב מרגי: רגע, עוד לא אמרתי.
יעקב מרגי: את זוכרת את הדיון בקנאות, אפילו התיש אותי, על הפגיעה המהותית?
יעקב מרגי: במהות האקדמית?
יעקב מרגי: באותה קנאות של הפגיעה המהותית שהגנתי עליה והיא מוגנת – לא הייתי צריך להגן עליה, היא מוגנת – אני רוצה לוודא שאכן במגבלות האלה אני רוצה לבוא אתכם שאי אפשר לרדת לרזולוציות של כולם, כל המוגבלויות.
יעקב מרגי: אבל אני גם לא רוצה שתהיה פגיעה מהותית בזכאות שלו לתואר.
<סלי בסון: זה לא קשור.
יעקב מרגי: איפה אני מקבל את זה?
<סלי בסון: הפרק הוא פרק סיורים, הוא לא פרק על איך התלמיד לומד.
יעקב מרגי: כל הסיורים לא מגבילים?
<סלי בסון: אם זה יהיה חלק מהדרישות, נמצא פתרון פרטני.
<סלי בסון: אנחנו בכל הפרק הזה - - -
<סלי בסון: אי אפשר שתשנו לנו את - - -
יעקב מרגי: אין לי ספק שיש לך מה להוסיף ולתרום, אבל לא.
יעקב מרגי: מאחר ואנחנו עוסקים רק במטלה של סיורים, במידה וזה חלק מהמטלות המחייבות, אז או חלופה או פטור.
יעקב מרגי: תני לי חלופה.
יעקב מרגי: תמצאי חלופה.
<סלי בסון: אני לא יודעת.
<סלי בסון: אני לא יכולה לתת עכשיו את כל האפשרויות הקיימות, לא של הפקולטה לרפואה ולא של לימודי - - -
יעקב מרגי: אני אומר חלופה באופן כללי.
<סלי בסון: - - - לא לימודי אדריכלות.
<סלי בסון: אפשר - - -
יעקב מרגי: אבל איך אמרת קודם?
יעקב מרגי: זה רק סיור.
<סלי בסון: אבל זה לא רק סיור.
<סלי בסון: אולי זה סיור בחוג לארכאולוגיה?
<סלי בסון: סיורים מהותיים - - -
יעקב מרגי: בואו נראה, אולי למשרד הבריאות יש פתרון?
<אורלי בוני: אני חושבת שהטעות כאן היא בהתייחסות לסיור ולא בהתייחסות להתאמות.
<אורלי בוני: אני חושבת שבמידה וייערך סיור במקומות שאינם נגישים, האוניברסיטה חייבת לבצע את מירב ההתאמות שהיא יכולה לבצע ולא לפטור את האדם.
<אורלי בוני: למשל, גם היום בבתי ספר, כשיש ילד עם מוגבלות, מוציאים מכונית מיוחדת - - -
יעקב מרגי: ברגע שהלכת לקטע של הניידות והגעה למקום – תקשיבי טוב, לקחו דווקא את הדוגמה של מערות קומראן, את אמרת את זה, נכון?
<סלי בסון: שמואל אמר את זה.
יעקב מרגי: אני אמרתי מערות בר כוכבא ואתם זרקתם לי קומראן – אני עדיין מפוקס.
יעקב מרגי: אז נלך לשם, בסדר?
יעקב מרגי: אתם לא יכולים לשנות את המפה, אתם לא יכולים לשנות את האתר.
<סלי בסון: אנחנו לא רשות הטבע והגנים.
יעקב מרגי: אם זו מטלה שהוא חייב, היא תנאי הכרחי לקבלת התואר בסוף, לא יעזור לכם כלום – תיכנס פה חלופה.
יעקב מרגי: זה הרציונל, סליחה.
יעקב מרגי: יש פה משפטנים?
יעקב מרגי: איך זה המושג?
יעקב מרגי: תכלית החוק?
יעקב מרגי: תכלית החוק.
<סלי בסון: כבודו צריך להבין, זה נכון מה שאתה אומר, אלא אם – הדס, זה נכון מה שאתם אומרים אבל נקודת המוצא היא שזה תלוי - - -
יעקב מרגי: אתם מפריעים לעצמכם.
יעקב מרגי: ברגע שכולכם מדברים – מפריעים.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להגיע לזה, מה המשפטנים אומרים?
<סלי בסון: הניסוח היה גם שלכם של "במידת הצורך".
<הדס אגמון: נכון, אבל עכשיו עלתה פה השאלה מה קורה אם גריעת הסיור פוגעת ביכולת של סטודנט להשלים קורס.
<הדס אגמון: נראה לי שאפשר במקרה כזה להחזיר את זה לוועדת ההתאמות.
<הדס אגמון: אמרנו שוועדת ההתאמות היא גורם מקצועי שגם קשור עם החוג, זאת אומרת הוא כן יודע את המהות האקדמית.
יעקב מרגי: נלך לשם, נלך לשם.
<הדס אגמון: נראה אם אפשר לייצר חלופה.
<עודד צימנד: ככל הניתן בוודאי.
<עודד צימנד: ככל שניתן - - -
<סלי בסון: העיקר שלא תבטלו לכיתה את הסיור.
<עודד צימנד: אנחנו מדברים קצה.
<עודד צימנד: מה קורה בקצה?
יעקב מרגי: זה לא יעלה על הדעת.
<סלי בסון: - - - במידת הצורך לא יהיה סיור.
<עודד צימנד: הסיור הוא גם לא הפתעה - - -
יעקב מרגי: סלח לי, בן גוריון – אני לא זוכר את השם לכן אני אומר לך בן גוריון – עודד?
<עודד צימנד: בן גוריון, כן.
יעקב מרגי: לבן גוריון היה שער בצדדים.
יעקב מרגי: אני איש הנגב, אני יודע איך נראה בן גוריון: בכל מקום יש לנו את הפסל שלו, בבית החולים, באוניברסיטה.
יעקב מרגי: עודד, כרגע נגמר הדיון, אנחנו מנסחים.
<אייל לב ארי: ההערה הזאת, ההערה של ישראל והדיון שהתפתח, המקום שלה צריך להינתן דרך ועדת ההתאמות.
יעקב מרגי: איך זה בא לידי ביטוי פה?
<אייל לב ארי: כאן זה לא יבוא לידי ביטוי, זה יתבטא בתקנה - - -
יעקב מרגי: לא יבוא לידי ביטוי.
<אייל לב ארי: התקנה הבא שאנחנו, אם אתה רוצה, נתחיל - - -
<בלהה ברג: אנחנו רק נצטרך לתת את הדעת בוועדת ההתאמות שלא ייווצר מצב - - -
יעקב מרגי: אבל למה נכלה את הזמן עכשיו?
יעקב מרגי: ניתן את הדעת, את לא עוזבת אותנו, נכון?
יעקב מרגי: אני מצביע על סעיף 14, סיורים.
יעקב מרגי: בעד סעיף 14 – פה אחד
יעקב מרגי: הוצבע בעד פה אחד.
יעקב מרגי: יש לנו כ-10 דקות נוספות - - -
<רונן יצחק גיל: על סעיף 15 לא היה דיון ביום חמישי.
יעקב מרגי: הדיון המקדים זה צ'ופר של הוועדה, אל תהפוך את זה לחובה עד כדי כך שתבוא אלינו בטענות.
יעקב מרגי: לכן, אנחנו נתחיל את הדיון, יכול להיות שנסכים על זה תוך כדי קריאה, מה אכפת לך? אייל, תן לנו רקע על תקנה 15, דברי פתיחה.
יעקב מרגי: האורחים ביציע, התחלנו בתקנה 15.
יעקב מרגי: איזה חיוך מפה לאוזן, ור"ה, יצאתם ומלוא תאוותכם בידכם.
<עודד צימנד: רגע, אנחנו לא יכולים להכיל.
<עודד צימנד: אנחנו מנסים להכיל.
יעקב מרגי: אני אזכיר לכם את המבטים בתחילת הדיונים על ההנגשה במוסדות להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: נכון, סלי, את לא מתגעגעת אליהם?
יעקב מרגי: קדימה, תן לנו רקע, מה אומר פרק ד'.
<אייל לב ארי: פרק ד' הוא פרק ההתאמות האישיות.
<אייל לב ארי: הוא הפרק שקובע את החובה למנות ועדה לקביעת התאמות.
<אייל לב ארי: בנוסח שהוא כרגע בטיוטת התקנות שבפני הוועדה: הוועדה תהיה מורכבת משלושה חברים ובהם מורשה נגישות השירות.
<אייל לב ארי: אני מזכיר הערה שעלתה מכיוון ור"ה בדיון הראשון לתקנות: הם ביקשו שזה יהיה אדם אחד מתוך המוסד, כמי שמכיר את המכלול של ההתאמות שניתנות במוסד, גם בקשר למרכז התמיכה, אם אני זוכר נכון.
<אייל לב ארי: זאת תקנה 15.
<אייל לב ארי: תקנה 16 קובעת - - -
יעקב מרגי: חכה עם תקנה 15.
יעקב מרגי: תקנה 15 מדברת על זה שתהיה ועדה עם שלושה חברים לפחות, נכון?
יעקב מרגי: שריינו בהם את מורשה נגישות השירות.
יעקב מרגי: מי השניים הנותרים?
<אייל לב ארי: זה נותר בידי המוסד לקבוע.
<אייל לב ארי: זה נשאר רחב, כתוב: "המוסד ימנה".
יעקב מרגי: בסדר, הוא ימנה.
יעקב מרגי: כתוב גם "השר ימנה" ואנחנו מכתיבים שלפחות אחד יהיה מקרב זה והשני מקרב זה, כמו שעשינו עכשיו.
<עודד צימנד: יש לנו פתרון.
יעקב מרגי: אתה יכול להציע, אנחנו נקבע אם זה פתרון.
<עודד צימנד: פתרון מוצע.
יעקב מרגי: עודד, אתה משפטן – תציע.
<עודד צימנד: אנחנו מציעים הצעת ייעול, בעיקר, שזה יהיה רכז ולא ועדה כדי שהעסק ירוץ הרבה יותר מהר.
<עודד צימנד: צריך לזכור שיש ערר עליו בתוך המערכת ושם לשים את אנשי המקצוע, אבל לא להפוך את היומיום לוועדה שצריכה להתכנס עם אנשים מבחוץ ועם אנשים מבפנים, וההוא בא וההוא לא בא וכל הסיפור הזה.
<עודד צימנד: משהגענו עד הלום, אנחנו רוצים להיות יעילים ואנחנו מציעים שזה יהיה רכז.
יעקב מרגי: לפני שיקפצו עליך אחרים - - -
<סלי בסון: לא קפצו.
יעקב מרגי: רגע, חכי.
יעקב מרגי: זה רק נדמה לך.
יעקב מרגי: אני יש לי – את יודעת, עקרבים, יש להם צילום פנורמי – את פשוט לא ראית את הידיים ואת תנועות הגוף.
יעקב מרגי: אני שואל: מה יהיה תחום ריכוזו, עיסוקו, של אותו רכז?
יעקב מרגי: האם זו הגדרת התפקיד הבלעדית שלו?
יעקב מרגי: מה יהיה תחום ההתמחות שלו?
יעקב מרגי: כשזה בוועדה, אמרנו שיהיה בה מורשה לנגישות השירות.
יעקב מרגי: תני לו, הוא הציע, תני לו לאכול את מה שהוא הציע.
<עודד צימנד: כמו שיש במרכז אנשים בעלי ניסיון ומומחיות בעניין, כמו שהוגדר בתקנה 8 - - -
יעקב מרגי: מרכזי תמיכה.
<עודד צימנד: איך הוגדר במרכז התמיכה?
<עודד צימנד: כמו במרכז התמיכה, אדם שמתאים למרכז התמיכה.
יעקב מרגי: יהיה רכז בעל ידע.
<עודד צימנד: נכון.
<עודד צימנד: מי שמתאים למרכז התמיכה מתאים גם לכאן.
יעקב מרגי: הצעת – בוא נשמע את הנציבות ונשמע את הסטודנטים.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מה הסטודנטים עוברים, ואת הארגונים.
<גיא פינקלשטיין: - - - גם אנשי מקצוע.
יעקב מרגי: גיא, חשבתי שיצאת קודם.
יעקב מרגי: חזרת ולא הרגשתי שחזרת.
<גיא פינקלשטיין: עשיתי את זה במהירות, בסעיף שהסכמתי עליו מראש.
יעקב מרגי: כדרכך בקודש.
יעקב מרגי: אבל חכה.
יעקב מרגי: נציבות, הספקתם להכיל את זה או שנעבור למישהו אחר בינתיים?
<בלהה ברג: נשמח לשמוע עוד.
<בלהה ברג: אני לא הבנתי את ההסתייגות שלך.
יעקב מרגי: אין לו הסתייגות.
יעקב מרגי: הוא אומר: למה לעשות - - -
<שמואל חיימוביץ': אז מי יטפל בזה?
<סלי בסון: הרכז.
<שמואל חיימוביץ': מה הוא יעשה?
יעקב מרגי: הוא אומר במקום ועדה.
<בלהה ברג: רכז של מה?
<אייל לב ארי: הוועדה תהיה בת אדם אחד.
יעקב מרגי: ועדה לקביעת התאמות, נכון?
יעקב מרגי: השאלה אם חשוב שתהיה ועדה?
יעקב מרגי: אני חושב, למרות שזאת הצעה מפתה ולכאורה יעילה, כשאני קובע התאמות אתה לא יכול לשים אדם אחד – למרות השעה ושלא אכלו צהריים, יכולנו ליפול בהצעה הקוסמת שלך – לדעתי, כשקובעים התאמות אתה לא יכול.
יעקב מרגי: רכז זה מפקח.
יעקב מרגי: מפקח כן אחד ולא ועדה שתפקח, מלווה אחד.
יעקב מרגי: כשאתה קובע התאמות, וראינו כמה אנחנו חלוקים ורואים אחרת וחוששים, השאלה אם יש פה ייעול?
<עודד צימנד: אנחנו מאוד חלוקים פה.
<עודד צימנד: אנחנו הרבה פחות חלוקים בשטח, כשאנשים מקבלים את ההתאמות.
<עודד צימנד: תשאלו את האנשים שמקבלים את ההתאמות, הרוב הגדול עובר חלק.
<עודד צימנד: האדם אומר מה שהוא צריך ומוצאים את ההתאמה ודואגים לו.
<עודד צימנד: הרוב הולך בלי בעיות, יש בעיות – אז יש ועדת ערר.
יעקב מרגי: גיא, בבקשה.
יעקב מרגי: אתה יודע שיש פרסונה, במקרה אצלך, בשם גיא לשם.
<גיא פינקלשטיין: גיא פינקלשטיין הוא לפעמים גיא לשם.
<גיא פינקלשטיין: אבל פינק
<גיא פינקלשטיין: לשטיין זאת אבן יקרה וגם לשם, כך שזה הולך בסדר.
<גיא פינקלשטיין: אני חושב שיש פה בלבול בכל הסעיף הזה לגבי מהם התאמות בכלל.
<גיא פינקלשטיין: אם תפקידה של ועדת ההתאמות, וגם צריך להבין את השטח ולראות איך זה הולך היום בשטח, אם תפקידה של ועדת ההתאמות לקבוע רק התאמות בבחינות או דרכי הערכה כמו שקוראים להן מבחינה מקצועית, אז נדון מי הוועדה שקובעת את דרכי ההבחנות.
<גיא פינקלשטיין: אבל התאמות, למעשה, הן כל הטיפול - - -
יעקב מרגי: הכול, מכל, כל.
<גיא פינקלשטיין: אז אנחנו רחוקים מהמציאות ורחוקים מהמציאות המקצועית שצריכה להיות.
יעקב מרגי: אתה יכול להתייחס?
יעקב מרגי: גיא, למה אתה תמיד - - -
<גיא פינקלשטיין: אני דיסלקטי גמור, אין מה לעשות - - -
יעקב מרגי: לא, תאמין לי, הלוואי ואנחנו היינו ברמה כזו שיכולים לרדת לדקויות שאתה יורד אליהן.
יעקב מרגי: יש פה הצעה: או ועדה של שלושה או רכז.
יעקב מרגי: מה אתה, עם הפרקטיקה והניסיון שלך, מעדיף?
<גיא פינקלשטיין: בוודאי שצריכה להיות פה ועדה מקצועית.
<גיא פינקלשטיין: ובוודאי שהיא ועדה תהליכית.
<גיא פינקלשטיין: התאמות הן לא דבר שנקבע ברגע מסוים בחייו של אדם בנושא אקדמי, זה דבר שכל הזמן מתגלגל לפי היכולות וההתפתחות.
יעקב מרגי: סתיו, מיד אני פונה אליך.
יעקב מרגי: את קנית אותי, סתיו, אני לא יכול לדלג עליך.
<ענת טל: אני חוזרת שוב, אני לא יודעת איפה זה נכנס בדיוק, אבל אנשי המקצוע של הוועדה הם לא אנשי מקצוע שמבינים ויכולים להתמקצע בכל תחום של מוגבלות.
<ענת טל: אני חושבת שצריך לכתוב שהוועדה הזאת מחויבת - - -
יעקב מרגי: את חוזרת עוד פעם לדיון הפילוסופי הראשון.
יעקב מרגי: רכז שכל כולו ייעודי או ועדה – מה את מעדיפה?
<ענת טל: ועדה.
יעקב מרגי: אני לא עושה הצבעה, רק לשמוע.
<רונן יצחק גיל: כמו שאמרתי בסעיף 8, אני חוזר על אותה הסתייגות שיש לי גם בסעיף הזה, גם בסעיף 15.
<רונן יצחק גיל: אני חושב, בהמשך לשאלה שלך מיהם השניים הנוספים, אז אחד מהם צריך להיות נציג של האדם המבקש את ההתאמות או לפחות איש מקצוע שמקובל על האדם עצמו.
יעקב מרגי: יש 80 ארגונים.
<רונן יצחק גיל: איש מקצוע שמקובל על האדם עצמו.
יעקב מרגי: תכנית כבקשתך?
<רונן יצחק גיל: לא.
<רונן יצחק גיל: איש מקצוע.
<רונן יצחק גיל: איש מקצוע המקובל על האדם עצמו, שיהיה חלק מאותה ועדה.
<ישראל אבן זהב: שיהיה מומחה - - -
<עדי מרלה: אני חושבת שיש צורך בוועדה ולא ברכז, בתוך הוועדה יישב הרכז, יישב מורשה לנגישות השירות וכמובן איש מקצוע שמבין בהתאמות בהשכלה הגבוהה.
<עדי מרלה: אחד זה רכז, שני זה מורשה - - -
יעקב מרגי: מה זה רכז?
יעקב מרגי: למה אני צריך רכז?
<עדי מרלה: הרכז שלהם.
יעקב מרגי: מה זה רכז שלהם?
<עדי מרלה: רכז התמיכה.
יעקב מרגי: אמרנו: מורשה נגישות השירות במוסד.
<עדי מרלה: לא.
<עדי מרלה: יש להם רכז שלהם שעוסק בהתאמות, תקנו אותי אם אני טועה, נכון?
<עדי מרלה: זה רכז הנגישות אצלם.
<עדי מרלה: השני זה מורשה נגישות השירות שמן הסתם מגיע מהתחום ומכיר ומבין בהתאמות האלה.
<עדי מרלה: השלישי הוא אדם שיש לו ניסיון והוא מומחה עם אנשים עם מוגבלות והתאמות במוסדות חינוך.
יעקב מרגי: ביטוח לאומי, בבקשה.
<נילי ויצמן: אני האמת לא מאמינה שאני אומרת את זה אבל לדעתי, אני רואה איך זה עובד היום ואיך הקשר שלנו עם מרכזי התמיכה, זה תמיד רק עם אדם אחד.
<נילי ויצמן: ברוב מרכזי התמיכה יש רכזי נגישות, זה לא מורשה נגישות, זה משהו אחר לגמרי.
יעקב מרגי: תתנתקי ממרכזי התמיכה.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו בקביעת התאמות.
<נילי ויצמן: קביעת התאמות תעשה בסופו של דבר על-ידי מרכז התמיכה.
<נילי ויצמן: זה לא רק כשהוא נכנס ללימודים, יש לו עכשיו קורס בסטטיסטיקה והוא צריך יותר שעורי עזר, הוא צריך יותר חונכות, בשנה ג' הוא צריך יותר עזרה בהכנת עבודות.
<נילי ויצמן: כשזה עובד מול אדם אחד, זה הרבה יותר נגיש.
<נילי ויצמן: לוועדה ייקח זמן להתכנס.
<נילי ויצמן: אני מנסה לחשוב על איזשהו פתרון – כשאנחנו מפנים סטודנט ללמוד ואנחנו מבקשים ממרכז התמיכה שיגיד לנו מה ההתאמות שהסטודנט הזה צריך עונה לנו אדם אחד.
<אבי בלאו: אני מארגון בקול.
<אבי בלאו: שומעים אותי?
<אבי בלאו: אני רגיש לאנשים כבדי שמיעה, לכן אני - - -
יעקב מרגי: אתה מדבר בטון סביר.
<אבי בלאו: רציתי להגיד שצריכה להיות ועדה ולא אדם אחד, ושאחד מהמשתתפים בוועדה יהיה נציג של הסטודנטים בעלי המגבלה באותו מוסד עצמו.
יעקב מרגי: יש תא סטודנטים עם מוגבלויות בכל הקמפוסים?
<רונן יצחק גיל: ממש לא.
יעקב מרגי: אז יש לכם אתגר, עד שהתקנות יאושרו, להקים את זה בכל הקמפוסים.
יעקב מרגי: סתיו?
<סתיו טובה ניסר: האמת שגם אני חושבת שצריך - - -
יעקב מרגי: כאילו שחסרה לך עבודה.
<סתיו טובה ניסר: אני גם צריכה ללמוד ברקע.
<סתיו טובה ניסר: אני גם חושבת שצריכה להיות ועדה ושמי שצריך לשבת בוועדה יהיו: ראשית, רכז הנגישות, רכז תמיכה - - -
יעקב מרגי: אותו רכז שדיברתם עליו.
<סתיו טובה ניסר: בעברית זה רכז נגישות.
יעקב מרגי: אל תמציאי לנו עוד איזו אינסטנציה שלא קיימת.
יעקב מרגי: יש לנו מורשה נגישות השירות.
<סתיו טובה ניסר: בסדר.
<סתיו טובה ניסר: השני זה מומחה במגבלה הספציפית המקובל על הסטודנט.
<סתיו טובה ניסר: השלישי זה מישהו אולי מהדיקנט או מישהו אקדמי.
<סתיו טובה ניסר: אם מדובר בקורס מסוים – אז כמובן שהמרצה או ראש המחלקה צריכים להיות מעורבים.
<סתיו טובה ניסר: לי לא משנה, אני חושבת שהוועדה צריכה להתכנס בשבועות הראשונים של הסמסטר ולי נראה יותר חשוב שבמקום לחשוב איך היא תתכנס מהר, איך היא תעשה את העבודה שלה נכון.
<סתיו טובה ניסר: כי אם היא תתכנס מהר ותיתן את ההתאמות הלא נכונות, לא עשינו כלום.
יעקב מרגי: צודקת, סתיו.
<יערה קלמנוביץ': בעיני, מרכז התמיכה צריך להיות גם מרכז להתאמות ושם יכולה להיות ועדת ההתאמות.
<יערה קלמנוביץ': יש פה איזושהי כפילות ואני חושבת שצריך לאחד את הדברים.
<בלהה ברג: אנחנו מסכימים.
יעקב מרגי: גם אני חשתי בזה בהתחלה.
<שמואל הר נוי: שידברו בינם לבין עצמם, אחרת זה שתי מערכות שיתנגשו כל הזמן.
יעקב מרגי: הנציבות מסכימה?
<בלהה ברג: בגלל זה אני הצבעתי.
<בלהה ברג: אנחנו חושבים שזה כמו One-Stop Center – אנחנו רוצים שיהיה גורם אחד מרכזי שיקבע את ההתאמות, שיקבע אם יש צורך בשינוי התאמות - -
יעקב מרגי: אז למה שתקת?
<יערה קלמנוביץ': ביקשתי ולא נתת לי.
<בלהה ברג: - - שיציע אחר כך ליווי בהמשך, שזה יהיה גורם מרכזי אחד.
יעקב מרגי: הפעם, כשהיה לך מה לומר, לא ביקשת רשות דיבור.
<בלהה ברג: אני רוצה להוסיף שזה לא רק צריך להיעשות בתחילת השנה.
<בלהה ברג: יש אנשים שנהיים מוגבלים באמצע השנה ולכן מאוד משמעותי שאותו מרכז תמיכה, שיהיה חי ופעיל ולא משהו חד-פעמי בתחילת השנה.
<בלהה ברג: אפשר יהיה גם לפנות אליו באמצע השנה כאשר נוצרת מוגבלות באמצע שנה.
<אורלי בוני: מכיוון שבמרכז התמיכה ממילא יש היוועצויות, מאוד חשוב, כי זה נותן טווח יותר רציני של היוועצות במידת הצורך אם יש משהו יותר מורכב ולא אדם אחד צריך להחליט על הכול, זה לא נשמע הגיוני.
<שמואל הר נוי: אני מציע שיהיה כתוב שבמסגרת מרכז התמיכה תוקם ועדת התאמות שתכלול בעלי מקצוע.
<עודד צימנד: ותיתן את השירות - - -
<סלי בסון: מרכז התמיכה הוא הגורם ורכז התאמות עושה את הסדר - - -
<שמואל הר נוי: ועליהם ועדת ערר.
<שמואל הר נוי: אסור להפריד פה בין מערכות כי אחרת הסטודנט יתבלבל.
<גיא פינקלשטיין: הסכמה בין הארגונים לבין ור"מ וור"ה, זה - - -
<אורית זולברג: לא, אני לא מסכימה.
יעקב מרגי: לא הייתי אתך.
יעקב מרגי: אני מתנצל ומבקש שתחזור על הדברים.
<שמואל הר נוי: יש הסכמות כבר.
יעקב מרגי: כן, ראיתי.
<שמואל הר נוי: במסגרת מרכז התמיכה תוקם ועדת התאמות או רכז התאמות ויהיה קשר ביניהם.
<שמואל הר נוי: אסור להפריד, כי מי שיתבלבל זה הסטודנט.
יעקב מרגי: אתה מסכים שצריך לאחד.
יעקב מרגי: מי יעשה את זה בתוכה?
<שמואל הר נוי: היות ובמרכז התמיכה יש גורמים מקצועיים, אז לא צריך כפל מערכות.
<אורית זולברג: מרכז התמיכה, עם כל הכבוד ובאמת יש הרבה כבוד, איננו מבין בסטודנטים חירשים וכבדי שמיעה.
<אורית זולברג: אני מבקשת שיהיה כתוב שצריך להתייעץ, לפחות במקרה של אי-הסכמה.
<בלהה ברג: זה מופיע בסעיף של ועדת התמיכה.
יעקב מרגי: אז אנחנו חוזרים.
יעקב מרגי: היית פה בדיון על ועדת התמיכה.
<אורית זולברג: אבל אמרתי, כמה פעמים אמרתי.
יעקב מרגי: לפני שנעשה איחוד רשויות, בואו נשמע את משרד המשפטים.
<הדס אגמון: אני רוצה לשאול שאלה, בגלל שזה באמת רעיון שלא דיברנו עליו עד עכשיו.
<הדס אגמון: מה שמטריד אותי, אנחנו חשבנו שמרכז התמיכה צריך להיות מקום שנותן שירותים לסטודנט והוא לא הגורם שמחליט אם הוא יקבל או לא יקבל.
<הדס אגמון: צריך לחשוב גם על הסיטואציה שב הרכז הזה מחליט גם שמשהו שהסטודנט חשב שמתאים לו והוא זקוק לו, הוא מונע ממנו.
<ענת טל: בשביל זה יש ערעור מקצועי.
<הדס אגמון: בסדר, ואז יש ערר.
<הדס אגמון: יכול להיות שאנחנו מפסידים פה משהו בקשר לסטודנט שמרכז התמיכה היה אמור להיות הבית שלו בתוך הבלגן הזה של ההשכלה הגבוהה.
<יערה קלמנוביץ': יהיה מרכז אחד שאחראי על נגישות במוסד בעצם.
<יערה קלמנוביץ': הוא גם יהיה בית והוא גם - - -
<רונן יצחק גיל: מה הבעיה?
<ענת טל: גם היום זה עובד כך.
<רונן יצחק גיל: שבתוך המרכז שתהיה ועדה.
<ענת טל: למעשה, הם באים לאותו מרכז תמיכה.
<הדס אגמון: אני לא פוסלת - - -
יעקב מרגי: בגדול, רבותי, אנחנו סיימנו את הדיון.
יעקב מרגי: הצפנו את הסוגיה אבל לא הכרענו בה.
יעקב מרגי: למועד שכמובן ייקבע - -
<אייל לב ארי: 24 ביוני.
יעקב מרגי: - - עד אז יש לכם את כל המגרש.
יעקב מרגי: עד אז יש לכם זמן להגיע להבנות ולהסכמות.
יעקב מרגי: לא תתאפשר פתיחת הסכמות כמו שהיה היום, מה שהוחלט בפגישות המוקדמות.
יעקב מרגי: וגם מה שלא תסכימו עליו – יוכרע פה בוועדה.
יעקב מרגי: מה שנראה שהוא מהותי, נביא למליאת הוועדה, לזירת ההתגוששות.
חיים כץ: בוקר טוב, היום יום שני בשבוע, ד' בסיון ה-2 ביוני 2014 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה.
חיים כץ: ואללה, ואללה משאלה בלבי, והמשאלה: חברי רובי ריבלין, שהיום זו תהיה הצעת החוק האחרונה שאתה מגיש ותיכנס לתפקידך החדש במהירה.
חיים כץ: אנחנו נעשה הכול שהצעת החוק הזאת תעבור ואכן אני מקווה שהיא תהיה האחרונה.
יעקב מרגי: הוא גילה לנו, ה-50 במספר.
חיים כץ: זאת המשאלה הקטנה שאני מבקש לעצמי, אתה יודע, ואעשה הכול שאכן ככה, שלא ניתן לך הזדמנות יותר לחוקק.
חיים כץ: אנחנו מדברים על הנושא: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13) (הוספת יום חופשה ביום האזכרה הפרטית), של חבר הכנסת רובי ריבלין, הכנה לקריאה שנייה ושלישית, תן סקירה קצרה.
ראובן ריבלין: נדמה לי שכאשר הכנו את החוק לקריאה הראשונה הדברים שנאמרו שם טובים גם לקריאה שנייה ושלישית, שכן באנו לתקן באמת לקונה בחוק שגם הייתה בבחינת עוול.
ראובן ריבלין: לפעמים לקונות הם דברים שהמחוקק שוכח.
ראובן ריבלין: נכון, במרוצת השנים – ואני כבן שנולד לארץ הזו, מלחמת השחרור, מלחמת סיני, מלחמת ששת-הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום כיפור, מלחמת לבנון הראשונה ומלחמת לבנון השנייה, בכל אותן פעולות וכל אותם קורבנות שאיבדנו באימונים ובמערכות כאלה או אחרות במסגרת המלחמה או המלחמה בין המלחמות – הגענו למצב שבו אנחנו אלה המשתתפים באזכרות רואים שהדור הולך ונעלם, פעם היו הורים כדבר מובן מאליו בכל אחת ואחת מהאזכרות, לאחר מכן ראינו בנים, נשים, אחים ואחיות, משום מה לא הזכרנו אותם, ותיקנו את החוק גם לפני כן.
ראובן ריבלין: אנחנו גם מוצאים את עצמנו במצב שבו במדינת ישראל מתקיימות שתי אזכרות לכל משפחה שכולה - אחת היא האזכרה הכללית ביום הזיכרון, והאחרת היא יום הזיכרון שבו נפל אותו חייל או משרת ביטחון.
ראובן ריבלין: למעשה הכרנו בכך שביום הזיכרון הכללי יש אפשרות לכל אחד ואחד לבוא ולעלות לקבר, ואילו ביום הזיכרון הפרטי, שהוא היארצייט שבו אומרים קדיש גם, אנחנו נמצאים במצב שבו למעשה לא יכול אותו קרוב משפחה לעלות לקבר בן המשפחה ולקיים את הלכות הזיכרון ביום הליכתו מהעולם, ביום נופלו.
ראובן ריבלין: ולכן, באנו לבקש ולתקן עוול זה.
ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שמי שהפנו את תשומת לבי היו אחים והאחיות שביקשו גם מעמד ועשינו זאת בפעם הקודמת.
ראובן ריבלין: והפעם אנחנו מבקשים לתקן את החוק על-ידי כך שיתאפשר יום בחירה לכל אחד ואחד מהאנשים הקרובים הישירים של ה – אני לא רוצה לומר קורבן – של הרוג צה"ל, שיוכלו לבוא ולקיים את הזיכרון.
חיים כץ: מצוין, מצוין.
ראובן ריבלין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שזה לגאוות כולנו שאנחנו, גם אם באיחור, מקיימים את הדבר הזה, אני יודע שיהיו ויכוחים.
חיים כץ: לא יהיו ויכוחים גדולים, יהיו ויכוחים קטנים.
ראובן ריבלין: לא, אני יודע מה יאמרו.
ראובן ריבלין: רצינו כמובן לבוא ולחייב את כל המעבידים, את כל המעסיקים לתת יום חופשה, נבצר מאתנו להגיע להישג כזה בכל מה שקשור למגבלות התקציב של מדינת ישראל, שאני חושב שלעניין זה לא צריך שתהיינה מגבלות, אבל תפסת מרובה לא תפסת.
ראובן ריבלין: קודם נתחיל עם זה, אני בטוח שהחברים גם יגיעו ליום שבו הם יבקשו גם לקבוע את היום כיום שבו ניתן חופשה גם ללא עניין של - -
יעקב מרגי: בחירה.
ראובן ריבלין: - - בחירה.
חיים כץ: יש פה מישהו שרוצה להוסיף?
חיים כץ: או שניתן למיקי רוזנטל ואחרי זה נקריא, נצביע וניתן לרובי ללכת לעשות עבודה, כי יש לו הרבה עבודה לעשות.
ראובן ריבלין: יש ועדת החוץ והביטחון עם ראש הממשלה.
חיים כץ: לא ועדה.
עדי קול: זה לא העבודה שהוא התכוון.
יעקב מרגי: זה לא מה שחיים התכוון.
ראובן ריבלין: מי שלא טרח בערב שבת.
חיים כץ: שבת והכל בסדר, לא צריך להפריע.
חיים כץ: חברנו, מיקי.
מיקי רוזנטל: אני מבקש להוסיף, לתקן את החוק המבורך של רובי שאני כמובן מברך אותו, שהחופשה שתהיה על חשבון המדינה.
מיקי רוזנטל: הרי לא ייתכן שמדינת ישראל מעניקה חופשות בתשלום בימי חג יהודיים – שאני מאוד מכבד אותם, חלילה לא מתכוון לגרוע או לזלזל, שזה לא יסתמן – אבל נדמה לי שאין קדוש למדינת ישראל מאשר חלליה, בכל טקס, בכל מקום, בכל זמן אנחנו אומרים את זה, ורק כשצריך לשלם עבור זה אז זה פתאום פחות קדוש.
מיקי רוזנטל: ואני מבקש שנתקן את החוק בצורה כזאת שהחופשה תהיה על חשבון המדינה ובא לציון גואל.
חיים כץ: מאחר שאנחנו רוצים, אמרנו שזו הצעת חוק אחרונה של רובי, אנחנו מקווים שזאת הצעת החוק האחרונה, אם אנחנו צריכים שהממשלה תשלם את זה, זו תהיה הצעת חוק תקציבית ונצטרך לחזור לוועדת שרים לענייני חקיקה, ונמנע ממנו את החוק ה-50, אז נשאיר לך הזדמנות אחרת לתקן את החקיקה הזאת ונאשר את זה.
חיים כץ: אני מבקש שנאשר את זה כהצעת המחוקק וכפי שאושר בוועדת שרים.
יעקב מרגי: אתה נענה לבקשה שלו?
מיקי רוזנטל: אני ודאי נענה לבקשה, אבל אני חושב שההערה הזו חשובה.
חיים כץ: בסדר, יש לנו מה לעשות.
ראובן ריבלין: ההערה ברורה.
ראובן ריבלין: דיברתי עם בן שם, נמצאים פה כל האבות, האחים והאחיות.
מיקי רוזנטל: אתה ילד צעיר בכנסת, הכנסת הראשונה, עוד נכונו לך כנסות רבות ויחד נחוקק ונתקן.
<יעל סלנט: "הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 13) (הוספת יום חופשה ביום האזכרה הפרטית), התשע"ד–2014.
<יעל סלנט: תיקון התוספת – 1.
<יעל סלנט: בחוק חופשה שנתית, התשי"א–1951, בתוספת, אחרי פרט 7 יבוא: "8.
<יעל סלנט: יום האזכרה הפרטית של חלל מערכות ישראל או של מי שנפטר כתוצאה מפגיעת איבה – לגבי קרוב משפחתו של מי מהם; לעניין זה, "קרוב משפחה" – כשמשמעותו בסעיף 4א לחוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, התשכ"ג–1963, או בסעיף 7ה לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש"ל–1970, לפי העניין".
<יעל סלנט: "
חיים כץ: כל חברי הכנסת שיש להם זכות הצבעה והם חמישה במספר תמכו בהצעת החוק והוועדה אישרה את הצעת החוק כהכנה לקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: אני מקווה שהיום הצעת החוק תונח, שתעלה ביום שני שבוע הבא לקריאה השנייה והשלישית ותירשם בספר החוקים של מדינת ישראל.
<וילמה מאור: נשתדל.
חיים כץ: לא נשתדל, נצליח.
ראובן ריבלין: נקווה גם שאלה יהיו החללים האחרונים, שלא נדע צער ולא תדעו צער.
ראובן ריבלין: תודה רבה, כל טוב.
מיכל בירן: שלום לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת הוועדה בנושא: סגירת המכון, מרכז הגמילה לנוער ב"ליפתא".
מיכל בירן: אני מציעה שבתור התחלה מישהו מהחבר'ה שביקשו, מהמדריכים, ד"ר קטיה לוין?
<וילמה מאור: מנהלת המרכז, היא פנתה.
מיכל בירן: תציג את מצבנו.
מיכל בירן: קטיה פה?
<קטיה לוין: אני פה, אבל לא אני אציג, העוברת הסוציאלית שלנו תציג.
מיכל בירן: בסדר גמור.
<רוני לידור-מאיר: בוקר טוב לכולם, קודם כול אני רוצה להודות על הזימון לוועדה הזאת בהתראה כל כך קצרה, אנחנו מעריכים את זה, ובני-נוער שאנחנו מטפלים בהם גם מוסרים את זה מהמקום שבו הם נמצאים.
מיכל בירן: אנחנו רוצים בכל זאת לשמוע את התמונה הכללית ואז נשמח לשמוע את הכול, סליחה, רוני.
מיכל בירן: הצטרפה אלינו גם חברת הכנסת קארין אלהרר, בוקר טוב.
<רוני לידור-מאיר: קיבלנו הודעה לפני שבועיים ממנכ"ל "האיגוד הירושלמי למאבק בסמים ובאלכוהול", אורי נוימן, שהמרכז שלנו ייסגר ב-30 ביוני.
מיכל בירן: זה דיון לפרוטוקול, בין היתר חשוב שתגידי גם כמה מילים על המרכז, קראתי את המסמכים, אבל שוב, למען ידע כל הציבור, לרשותך.
<רוני לידור-מאיר: מרכז הגמילה ב"ליפתא" זה מרכז גמילה לנוער, גילאי 14 עד 21 שמשתמשים בסמים ובאלכוהול ומבקשים לעשות שינוי בחיים שלהם.