GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר תורג'מן: גברתי היושבת-ראש, הם חייבים לנו מיליון שקל.
מיכל בירן: חברים, אני משתמשת בפטיש.
מיכל בירן: רוני, ששש.
אילן גילאון: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לקחת אחריות.
מיכל בירן: אומנם לא ניצלתי מעולם את תעודת ההוראה שלי, אבל הרחשים פה הם בלתי אפשריים.
מיכל בירן: חברים, אני חושבת שהבעיה כאן ברורה לכולם, אני מבקשת שנקבע ממש דיון זריז לראות מה קורה עם המשבר הזה.
מיכל בירן: אני מבקשת ודורשת ואני אומרת, אם יצא עוד - - -
אילן גילאון: חצי מיליון שמהווה פה את האמתלה המרכזית חייב להיפתר במקרה הזה על-ידי משרד הבריאות.
אילן גילאון: המימון יכול להיות רק פר מיטות, אין דרך אחרת.
קארין אלהרר: אבל שלא יהיה ספק.
מיכל בירן: חבר כנסת גילאון, אני חושבת שהבעיה הובהרה ויצאנו מכאן כשהכול ברור ולכולנו - - -
אילן גילאון: לא, לי לא.
מיכל בירן: לכולנו ברורה מה הבעיה.
מיכל בירן: בכל מקרה כולנו מסכימים שמי שלא צריך להיגרר לזירת ההיאבקות הזאת זה העובדים והחולים, וכולנו מסכימים על זה.
מיכל בירן: דבר ראשון, אני כבר מודיעה לכם, אני מקווה שהוועדה תזרום אתי בעניין, - -
מיכל בירן: - - שאם יצא עוד מכתב אחד לשימוע לפני פיטורים אנחנו נתכנס יומיים אחר כך בשעת בוקר מוקדמת אם צריך, ולא נחזור שוב לרוטינה הזאת.
מיכל בירן: אני מבקשת פתרון זריז אבל ארוך טווח למשבר הזה.
מיכל בירן: אנחנו בכל מקרה - - -
קארין אלהרר: גברתי, יש לי שאלה לפני שאת מסיימת.
קארין אלהרר: יש אפשרות שמשרד שהבריאות יתקשר מולכם ישירות או שזה חייב - - -
<מאיר תורג'מן: כן, אבל הסברתי - - -
קארין אלהרר: רגע, אבל יש לי שאלה.
קארין אלהרר: הם יכולים להתקשר מולכם ישירות - -
קארין אלהרר: - - או שהם חייבים לעבור דרך - - -
<משה גמיש: התאגיד הוא תאגיד עירוני, זו לא עמותה.
<רוני לידור-מאיר: מבחינת חתימת החוזה?
מיכל בירן: שוב, התהליך של המשא-ומתן - - -
<אורי נוימן: אני חייב להגיד משהו להצעה כדי לשים את הדברים במקום.
<אורי נוימן: אם "ליפתא" או אם האיגוד היה עמותה עצמאית שלא שייכת לעיריית ירושלים המקום היה נסגר מזמן.
<אורי נוימן: עיריית ירושלים מצילה את המקום שנה אחרי שנה.
<רוני לידור-מאיר: בטח, כי זה לא מעניין אותך.
מיכל בירן: הטענה שלנו לא לעיריית ירושלים, כרגע, אורי, נתנו לך טיפ מההיכרות שלנו - - -
<רוני לידור-מאיר: אין שום קשר בינך לבין טיפול, אדון - - -
מיכל בירן: חברים, רוני, את מפריעה לי.
<רוני לידור-מאיר: סליחה.
<מאיר תורג'מן: כל מה שאת אומרת זו דמגוגיה זולה.
מיכל בירן: סליחה, סליחה.
<מאיר תורג'מן: את לא מטיפה לעצמך כלום, את יודעת את זה?
<מאיר תורג'מן: תגידי כמה הרופאה שלכם מקבלת משכורת שם.
מיכל בירן: מאיר, לא קיבלת זכות דיבור.
<מאיר תורג'מן: למה אתם לא מעלים את זה?
מיכל בירן: מאיר תורג'מן, אני קוראת אותך לסדר, איפה הסדרן?
<רוני לידור-מאיר: חצוף, אני מקבלת 6,500 שקל לחודש עם תואר שני.
<מאיר תורג'מן: לא עלייך אני מדבר.
<מאיר תורג'מן: אל תעשו שם דמגוגיה זולה.
מיכל בירן: מאיר, אני מבקשת ממך להירגע.
מיכל בירן: רוני, לא קיבלת זכות דיבור.
<רוני לידור-מאיר: אל תרד לרמה האישית כי אנחנו לא פה להתעסק בזה.
<מאיר תורג'מן: אני פה.
<מאיר תורג'מן: את לא פה, אני פה.
מיקי רוזנטל: טוב, הכול ברור, עכשיו הבנתי.
מיכל בירן: אני מבקשת מהסדרן.
מיכל בירן: רוני ומאיר, אצטרך להוציא אתכם וזה ממש לא נעים.
אילן גילאון: רק שיהיה לכם ברור - - -
מיכל בירן: לא, רגע, שנייה, אילן תן רגע לזה.
מיכל בירן: דבר ראשון, אנשים שצועקים על עצמם - - -
<מאיר תורג'מן: אין לי בעיה, מדברים על מטופלים?
מיכל בירן: מאיר תורג'מן.
מיכל בירן: זאת ועדה של הכנסת, זה לא קרב רחוב, בטח לא בכיכר החתולות, ואני מבקשת מכם להתנהג בהתאם.
מיכל בירן: אורי, קיבלת פה טיפ מאנשים שמכירים את מערכת הבריאות שאמרו לך שאם אתה חולם על תקציב שלא יהיה פר חולה, אתה יכול להמשיך לחלום, במדינת ישראל זה לא יקרה, אז כדאי שתמצאו פתרון שאפשרי במסגרת הכללים והנסיבות.
מיכל בירן: קיבלנו רמיזה, אמירה ברורה שמנכ"ל משרד הבריאות ומנכ"ל העירייה התחילו לקיים שיחות.
מיכל בירן: התחילו לקיים שיחות זה כמו המשא-ומתן להסדר שתי מדינות לשני עמים וזה לא כל כך מרגיע אותי.
מיכל בירן: אני רוצה פתרון מיידי, מצד אחד בטווח המיידי, מצד שני לאורך טווח.
מיכל בירן: אנחנו מסיימים את הדיון הזה, אני מודיעה לכם שאם יהיה עוד צו אחד, זימון אחד לשימוע לפני פיטורים, אנחנו נתכנס כאן תוך זמן קצר ואנחנו הולכים לעקוב אחרי הדיון הזה, ואני מצפה מכם למצוא פתרון.
מיכל בירן: הדיון נעול.
עדי קול: אני שמחה לפתוח את הישיבה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
עדי קול: לראשונה בדיון שאני פותחת אני מתרגשת מאוד.
עדי קול: בדיון בנושא שכבר עסקתי בו בוועדה לפניות הציבור, ואני, אפשר להגיד, מכירה ולא מוקירה.
עדי קול: מדובר בדיון שנפתח בעקבות בקשה לדיון מהיר של קבוצת חברי כנסת: באסל גטאס, מרב מיכאלי, דב חנין, מיכל רוזין ופנינה תמנו שטה.
עדי קול: אפשר לפתוח ולהציג את הדיון?
באסל גטאס: אני חשבתי שאולי נריץ את סרט הוידאו קודם, ואז אני אגיד עוד כמה מילים.
עדי קול: אין בעיה, אנחנו נשמח.
עדי קול: אנחנו נראה סרט וידאו של כתבה מ-The Marker.
עדי קול: (כתבה מוקרנת)
באסל גטאס: זה כמו "12 שנים של עבדות".
באסל גטאס: מזכיר את זה.
באסל גטאס: גברתי, יושבת ראש הוועדה, חבריי חברי הכנסת, הסרט חסך לי להגיד כמה פרטים שהיו בכתבה, וטוב מראה עיניים מאשר רק תמצות של מה שנכתב.
באסל גטאס: אל"ף, אני רוצה לציין ממש לשבח על המקצועיות את עיתון The Marker ואת העיתונאית טלי חרותי סובר שנמצאת איתנו.
באסל גטאס: באמת עשו עבודה מקצועית.
באסל גטאס: שאם יש בכל מדינה, מדינת חוק, יש רשויות חוק, היו לוקחים את הכתבה וניגשים לבצע מעצרים או חקירות.
באסל גטאס: מה עוד צריך כשהגורם המעסיק, שזה מר איציק מזרחי, דמות ידועה; המעסיק הוא קיבוץ, וזה מביא אותי ממש להשתעשע ברעיון של סוציאליזם קולוניאלי או קולוניאליזם סוציאליסטי.
באסל גטאס: שקיבוץ שחשבנו שיש בו עוד קצת ערכים של שוויון, וצדק, וערך של חיי אדם, מבצע את המעשים האלה באנשים.
באסל גטאס: ומה שלא הוזכר בסרט – לא יודע למה לא שאלו אותו – לא רק ניצלו אותם בזה ששילמו להם שישה וחצי שקלים בשעה, אלא יש פה עבירה על החוק: הם שילמו להם במזומן.
באסל גטאס: הוא היה מביא להם את זה, 3,000 שקל במזומן, ללא תלוש משכורת.
באסל גטאס: ללא אפילו הודעה שהוא מעסיק.
באסל גטאס: יעני, זה סוג של עבדות.
באסל גטאס: ואתם יודעים מה הטרגדיה?
באסל גטאס: שאותו ג'מאל פוקהא היה מחר בבוקר חוזר לאותה עבודה, - - <
עדי קול: כי זה מה - - -
באסל גטאס: - - כי הוא רוצה להביא לחם לילדים שלו.
באסל גטאס: מה זה אם זה לא כיבוש נצלני ויצירת תנאים של תלות, של עבדות, של עבד עם האדון שלו?
עדי קול: פגיעה בסיסית - - -
באסל גטאס: זה משהו שלא יודע איפה קורה, במקומות אחרים בעולם.
באסל גטאס: איפה קורה דבר כזה?
באסל גטאס: וזה גם בהתנחלויות.
באסל גטאס: וזה חברות או קיבוץ.
באסל גטאס: זה לא, יעני יגידו לי: קבלן כוח אדם, ראיס, לא ראיס, הביא, ולטעון שאנחנו לא המעסיקים.
באסל גטאס: זה חברות.
באסל גטאס: מי שנשפט ונידון בבתי המשפט זה חברות ראסמיות ישראליות, שמשלמות מיסים, שהן חברות רווחיות, שניצלו את האנשים האלה, וקיבוץ.
באסל גטאס: שלא לדבר, ואני חושב שזה קצה הקרחון.
באסל גטאס: המציאות היא הרבה יותר קשה.
באסל גטאס: יש עוד אלפים של עובדים שאולי המצב שלהם הוא עוד יותר קשה, ולא מגיע לאור הזרקורים של עיתון או של דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
באסל גטאס: ואם אני חוזר, גברתי, לדיון שקיימת בדצמבר בוועדה לפניות הציבור, קראתי והשוויתי: שום דבר לא השתנה.
באסל גטאס: זה שישה חודשים אמנם.
באסל גטאס: בזמן הישראלי שישה חודשים זה לא הרבה - - -
עדי קול: רגע, אתה זוכר כמה חודשים אמרו לי שייקח?
עדי קול: אמרו ארבעה.
באסל גטאס: אבל מ-2007.
באסל גטאס: אז בג"ץ, מאוקטובר 2007 ועד היום, יש ועדה בין-משרדית שדנה מי אחראי לאכוף את החוק: משרד הכלכלה או המינהל האזרחי, ותקנות שצריך להתקין.
באסל גטאס: ובינתיים, בינתיים, הניצול, מה זה קשור לניצול עצמו, לתשלום של השישה שקלים או העשרה שקלים; והפרת חוקים, הפרה גסה של חוקי עבודה בסיסיים?
באסל גטאס: למה לא הולכים, עד שמחליטים מי יאכוף?
באסל גטאס: אבל בינתיים הבעיה הולכת ומתעצמת.
באסל גטאס: למה לא פותרים את הבעיה הקיימת?
באסל גטאס: אז המציאות היא ממש קשה, ודרשני.
באסל גטאס: ואני חושב שוועדת העבודה, הרווחה והבריאות צריכה להתערב באופן מאוד ברור ולשלוח מסר, גם לרשויות וגם למעסיקים מפרי החוק, שאסור שהמצב הזה יימשך.
באסל גטאס: ושצריך גם כובש, גם זה שמשתמש בכוחו, יחסי הכוח הכלכליים, והביטחוניים והכול, בשביל להעצים את הכיבוש, גם הוא צריך לעמוד במינימום של החוקים שהוא עצמו שם, חוקי עבודה בסיסיים, ושבית המשפט העליון קבע שהם חלים על כל עובד בישראל, גם אם הוא פלסטיני תחת כיבוש.
עדי קול: חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: תודה גברתי, יושבת ראש הוועדה.
דב חנין: תודה לך גם על כך שעוד לפני שאנחנו יזמנו את הדיון המהיר הזה את קיימת דיון בוועדה לפניות הציבור בסוגיה החשובה הזאת.
דב חנין: ומבחינה זו הדיון הזה הוא דיון המשך.
דב חנין: אני רוצה גם, כמו חברי, לציין את The Marker ואת הגברת טלי חרותי סובר על העבודה המקצועית שלהם.
דב חנין: התחקיר הוא תחקיר מאוד קשה, אבל העובדה שעיתונות עושה תחקירים כאלה היא עובדה שצריכה לעודד אותנו.
דב חנין: יש עדיין, בכל זאת, במדינת ישראל, עיתונות חוקרת.
דב חנין: הנה דוגמה למה שעיתונות יכולה לעשות.
דב חנין: אני קראתי את הכתבה וגם שמעתי תלונות והתייחסויות של גורמים שהם מלווים את הסוגיה הזו, ואני רוצה לומר שלפי האינפורמציה שבידי ישנם מקרים אפילו יותר קשים מאשר המקרה שנחשף בכתבה.
דב חנין: ישנם עובדים פלסטינים שמקבלים ליום עבודה 70 שקלים עד 90 שקלים.
דב חנין: לא 100 שקלים פלוס כמו - - -
עדי קול: - - - שאמר 60 שקלים.
דב חנין: מקבלים 70 שקלים עד 90 שקלים.
דב חנין: לא מקבלים תלושי שכר.
דב חנין: לא מקבלים בוודאי זכויות אחרות: דמי חופשה, הבראה, קרן פנסיה.
דב חנין: כל הדברים האלה בכלל לא רלוונטיים לעובדים האלה שנמצאים שם.
דב חנין: רוב העובדים האלה, אגב, מועסקים אצל המעסיקים הישראלים דרך קבלן.
דב חנין: קבלן פלסטיני.
דב חנין: ומבחינת המעסיקים, ברגע שיש את הקבלן אז הם מתעסקים עם הקבלן ולא רואים בכלל את העובדים האמיתיים.
דב חנין: המעסיקים הישראלים גם לא מוסרים ביד אישורי עבודה לעובדים הפלסטינים, וכך לעובדים האלה אין אפילו הוכחות על ההעסקה שלהם, אם הם רוצים לתבוע את המעסיקים.
דב חנין: אגב, עובד שמנסה לתבוע את המעסיק מיד מוחרם על ידי המעסיקים האחרים.
דב חנין: לא יכול לעבוד אצל מעסיקים אחרים.
דב חנין: השם שלו מופץ אצל כל המעסיקים האחרים בבקעה בתור trouble maker, ובזה הוא גמר את הקריירה.
דב חנין: וכמו שאמר ידידי, חבר הכנסת באסל גאטס, הטרגדיה היא שמצבם של האנשים האלה כל כך קשה שהם בלית ברירה יעבדו בתנאים האלה, פשוט בכדי להתפרנס.
דב חנין: עכשיו, בתנאים האלה ברור שכאשר, אפילו כאשר כבר מוגשות תביעות, הסיכוי להצליח בהן הוא לא גדול: אין תלושי שכר, אין הוכחות, אין נתונים שמאפשרים הצלחה במשפט.
דב חנין: לא, אני לא רוצה להרחיב, הדברים גם תוארו בכתבה – מעבר לתנאי השכר על תנאי העבודה: איפה האנשים האלה גרים, מה קורה איתם.
דב חנין: הוזכר כאן הביטוי עבדות?
דב חנין: האמת היא שיש תמונות שבאמת מזכירות את הסרט "12 שנים של עבדות".
דב חנין: אני אומר את זה בלי שום הגזמה.
דב חנין: אתם ראיתם כולכם את הסרט הזה?
דב חנין: מי שלא ראה יכול לראות את הסרט, ותשוו את זה למלונות שאנשים מתגוררים בהם בבקעה.
דב חנין: אגב, באזורים שהם מאוד קשים למגורים ממילא: זה אזורים שיש בהם חום מאוד גדול, זה אזורים שהם לא נוחים.
דב חנין: ואנשים חיים שם בתנאים לא תנאים.
דב חנין: זו ממש עבדות מודרנית.
דב חנין: כמו שכותבת הכתבה, אנשים עובדים שעות עבודה מאוד ארוכות.
דב חנין: 16 שעות עבודה זה בהחלט מצב שגרתי ורווח.
דב חנין: וזו מציאות שהיא בלתי אפשרית, היא מטורפת לחלוטין.
דב חנין: אנחנו מדברים על שכר לשעה שמגיע לשישה וחצי שקלים או לפעמים אפילו פחות.
דב חנין: אנחנו מנהלים בכנסת מאבק על העלאת שכר המינימום ל-30 שקל לשעה, אבל אני אומר לעצמי: איפה 30 שקל?
דב חנין: תביאו 23 שקל, שזה שכר המינימום החייב בישראל.
דב חנין: שום דבר.
דב חנין: שום קשר לכלום.
דב חנין: עכשיו, אז יש לי כמובן טענות למעסיקים, אבל הטענה העיקרית שלי היא למדינה, והטענה שלי שהמדינה במכוון שותפה לעבירה.
דב חנין: שותפה לעבירה.
דב חנין: מי שצריך לעמוד לדין זה לא רק המעסיקים.
דב חנין: מי שצריך לעמוד לדין, לטעמי, זה שר הכלכלה, האדון בנט.
דב חנין: חבר הכנסת.
דב חנין: האדון בנט, שהוא אחראי על סוגיית אכיפת זכויות עובדים במדינת ישראל.
דב חנין: מי שצריך לעמוד לדין הוא שר הביטחון, בוגי יעלון.
דב חנין: אגב, גם הוא חבר קיבוץ – קטורה.
דב חנין: גם הוא חי, לפעמים כשהוא בקיבוץ, הוא חי בתנאים לא נוחים וקשים כמו בבקעת הירדן.
דב חנין: אבל שני האדונים הנכבדים האלה לא עושים את הצעדים הנדרשים כדי לבצע אכיפה אפקטיבית של נורמות עבודה בסיסיות בשטחים.
דב חנין: הם לא עושים את זה.
דב חנין: עכשיו, זה לא מחייב החלת החוק הישראלי בשטחים, וכל התסבוכות האלה שבדרך כלל מסבכים אותנו בהם.
דב חנין: אין דבר פשוט וקל מזה.
דב חנין: המושל הצבאי יכול להוציא צו, כמו שהוא מוציא מיליון צווים.
דב חנין: כל כך הרבה צווים המושל הצבאי מוציא - - -
עדי קול: לגבי שכר מינימום, כמיטב הבנתי, יש צו.
<ענת מימון: - - -
עדי קול: יש צו.
דב חנין: לגבי שכר מינימום יש צו ואפשר להרחיב.
עדי קול: אנחנו דיברנו על זה.
עדי קול: זה הדבר היחיד שיש לגביו צו.
עדי קול: אפשר לאכוף - - -
מיקי רוזנטל: - - - המוטיבציה - - - לאכוף בשטחי, בגבולות 67 היא לא גבוהה מאוד, כמו שאתה יודע.
עדי קול: בשאר חוקי העבודה יש בעיה.
<קרן דהרי בן נון: יש חוקים נוספים שכבר חלים בתחומי ההתיישבות, אבל חוק - - - חוק שכר מינימום - - -
<וילמה מאור: לא שומעים כלום, וזה לא נרשם לפרוטוקול.
עדי קול: וברגע - - - את זה אנחנו נחזור אלייך עם השאלה: אז למה אנחנו לא אוכפים את זה.
עדי קול: אז חכי עם התשובה שלך.
דב חנין: אומר ובצדק חברי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שגם במדינת ישראל אין אכיפה מספיק טובה של שכר המינימום.
דב חנין: אבל מה שקורה בשטחי המזרח הפרוע האלה, שנקראים שטחי C, זה אזור הפקר מוחלט מבחינת זכויות אדם בסיסיות וזכויות אלמנטריות של עובדים.
דב חנין: ולכן גברתי, יושבת הראש, כדי לא להעריך אני מציע לוועדה לנקוט בשורה של צעדים מעשיים: הצעד הראשון צריך להיות, לדעתי, בסיכום הדיון הזה, להזמין לדיון הבא, לקבוע דיון המשך ולהזמין לדיון הבא את שר הביטחון ואת שר הכלכלה, כדי ששני האדונים הנכבדים ייתנו לנו תשובות על חוסר המעש שלהם בנושא.
דב חנין: אני מציע לוועדה להוציא מכתב ליושב ראש הכנסת ולהגיד שאנחנו עושים את הצעד החריג הזה ומבקשים תשובות משני השרים, כי אחרת אנחנו מאריכים.
דב חנין: מכיוון שזה כבר דיון בוועדה שנייה של הכנסת שמתעסקת בסוגיות האלה.
עדי קול: אני מיד אספר על פגישתי עם שר הכלכלה בנושא, ועל מסקנות - - -
דב חנין: אני מציע שהוא יבוא לוועדה, יסביר את הדברים.
דב חנין: אולי יש לו גם מה להסביר, בואו נשמע אותו.
דב חנין: אני בהחלט, ברוח פתוחה, מוכן לשמוע את ההסברים.
דב חנין: אנחנו נבחן אותם בצורה הגונה, הגונה והוגנת.
מיקי רוזנטל: מתכוונים להחיל את החוק הישראלי.
באסל גטאס: זו צורה של החלת החוק הישראלי.
מיקי רוזנטל: זה מבוא להקדמה של החלת החוק הישראלי.
עדי קול: אני חייבת להגיד לכם משהו: במקרה הספציפי הזה, שר הכלכלה שמח על האפשרות.
עדי קול: כשהוא גילה שיש לו אפשרות לאכוף שכר מינימום, את החוק הישראלי בשטחים, כשגיליתי לו את זה הוא מאוד-מאוד שמח.
דב חנין: אני מאוד שמח שהוא שמח.
דב חנין: אני רק רוצה שהוא יבצע את האכיפה.
עדי קול: הוא אמר: בואו נשתף פעולה.
עדי קול: אבל אז הוא חזר והגורמים המקצועיים שלו אמרו: אנחנו לא אוכפים ממספר סיבות.
עדי קול: ואנחנו - - - שנשמע אותם, אני לא - - -
דב חנין: אני אומר, הסוגיה הזו של שטח ההפקר בשטחי C לא יכולה להימשך.
דב חנין: אנחנו צריכים להזמין את שני השרים כדי שייתנו לוועדה הזו הסברים.
דב חנין: אני מציע שאנחנו נזמין לישיבה הבאה את היועץ המשפטי לממשלה.
דב חנין: אי אפשר - - -
באסל גטאס: מה, הוא לא מוזמן?
באסל גטאס: הוא לא פה?
עדי קול: היועץ המשפטי לממשלה?
דב חנין: היועץ המשפטי לממשלה באופן אישי.
דב חנין: באופן אישי.
<וילמה מאור: - - - משרד המשפטים.
דב חנין: לא, לא, לא משרד המשפטים.
דב חנין: כל הדרגים שנמצאים פה אני מכבד, כל אחד באופן אישי.
דב חנין: אבל כולכם לא הצלחתם לבצע את העבודה שלכם, לא בגלל שאתם לא אנשים טובים, לא בגלל שאתם לא אנשים טובים; אני לא מכיר אתכם, אולי אתם אנשים נפלאים.
דב חנין: אני אומר, היועץ המשפטי לממשלה יצטרך לתת לנו הסברים איך המערכת המשפטית כשלה בצורה כל כך רצינית.
דב חנין: אני מציע שנזמין את אלוף פיקוד המרכז, הוא אחראי על השטח הזה.
עדי קול: אבל מגיע שר הביטחון, אז אתה - - -
דב חנין: כן, כן, אבל אני אומר: במקביל.
דב חנין: כי יכול להיות ששר הביטחון יגלגל את האחריות.
דב חנין: גברתי אומרת שאני מסתפק במועט, אז אני אומר:
דב חנין: בשלב הזה אני לא מציע להזמין את ראש הממשלה, אבל גם אותו נזמין.
עדי קול: אבל, חבר הכנסת דב חנין, אני עוצרת אותך עכשיו כי זה הופך להיות לא רציני.
דב חנין: לא, לא, זה רציני, זה רציני.
עדי קול: כי אנחנו רוצים להגיע לפתרון הבעיה - - -
דב חנין: זה פתרון הבעיה.
עדי קול: - - - האלה לא יגיעו לדבר.
דב חנין: הם יגיעו.
עדי קול: ורשימת האנשים שאתה מציג כרגע רק מעכבת אותנו מלהגיע לנושא עצמו.
דב חנין: אז אני רוצה להגיד משפט אחרון: ברור לגמרי שאני לא מתכוון לשבת בשקט – אני, באופן אישי, אני לוקל אחריות רק על עצמי – עם ההפקרות הזאת ועם הכישלון של כל המערכות במדינת ישראל כדי לבצע טיפול הוגן וראוי בסיפור הזה.
דב חנין: כולל מערכות הכנסת – גם אנחנו שותפים בכישלון.
דב חנין: החומרים האלה צריכים להיות מתורגמים לשפות אחרות כדי שבסופו של דבר גם שר החוץ יצטרך לתת הסברים עליהם.
עדי קול: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.
מיקי רוזנטל: לא, הדברים נאמרו.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לשמוע מה - - -
עדי קול: נתחיל, אני חושבת, לשמוע, קודם כל, את המעסיקים, לפני שאנחנו עוברים למשרדים הרלוונטיים.
עדי קול: יש פה שני נציגים של ארגוני מעסיקים.
עדי קול: אני רוצה דווקא להתחיל עם התאחדות האיכרים, משה מקוב.
<משה מקוב: כן.
<משה מקוב: אני באופן כללי - - -
עדי קול: אני מזכירה: אנחנו מדברים על הנושא של שכר מינימום בשטחים הכבושים.
<משה מקוב: קודם כל, אני בעד זה שאנשים יקבלו שכר הגון, ואף אחד פה לא בא.
<משה מקוב: ואני בהחלט חושב, עם כל ההופעה היפה של כבוד חבר הכנסת דב חנין, באופן כללי יש החלה, יש בג"ץ, ויש כתובת לזה, זאת במה.
<משה מקוב: אבל אני בא להעלות בעיות שהיד הנותנת וזה.
<משה מקוב: רק משפט אחד אני אגיד, - -
עדי קול: משפט אחד בלבד כי אנחנו מתמקדים מאוד בנושא.
עדי קול: אנחנו כבר קיימנו דיונים על הבעיות כולן, ואנחנו - - -
<משה מקוב: - - וזה קשור לעובדים הפלסטינאים.
<משה מקוב: אתם גוזרים גזרות שהאנשים גם לא יכולים לעמוד.
עדי קול: את שכר המינימום, זו גזירה שאתם לא יכולים לעמוד בה?
<משה מקוב: זה כלול בשכר המינימום שבו אני ביקשתי רישיון לעובד, והעסקתי אותו, במקום 21 יום העסקתי אותו חמישה ימים.
<משה מקוב: אני נדרש לשלם 21 יום.
עדי קול: סליחה, רגע, אני עוצרת אותך כאן.
עדי קול: אנחנו קיימנו את הדיון הזה בוועדה לפניות הציבור, וגם הנושא של מגדלי הפרחים.
עדי קול: נושא הדיון היום הוא שכר המינימום.
עדי קול: יש לכם הרבה בעיות, אתם הצגתן אותן, אנחנו מנסים להתמודד איתן.
עדי קול: הנושא היום הוא אכיפת שכר מינימום.
עדי קול: איך אתה מתמודד עם הסוגיה שיש פה מעסיקים שלא משלמים שכר הוגן?
עדי קול: ושכר הוגן במדינת ישראל נקבע כשכר המינימום.
עדי קול: מה אתה עושה בשביל לטפל בדבר הזה?
עדי קול: אתה כארגון מעסיקים.
<משה מקוב: אני, קודם כל, בפועל, מפרסם, מפיץ, שצריך לשלם לעובדים את ההסכם.
<משה מקוב: אני לא בא להחליף את החוק, אני לא בא לרדוף, אני גם לא יודע את כל האמיתויות של הדברים.
<משה מקוב: ההצגה נראית לי מאוד מגמתית גם.
<משה מקוב: אני לא הייתי שם.
<משה מקוב: לא מכיר את הסוגיה.
<משה מקוב: אנחנו אנשים - - -
עדי קול: אז אני אספר לך שזו לא הפעם הראשונה שאנחנו שומעים את הנושא הזה.
עדי קול: שקיבלנו עשרות תלונות, ואני, שוב, יושבת ראש הוועדה לפניות הציבור, והפניות האלה מגיעות אליי, על אנשים שבמדינת ישראל עובדים והם מקבלים ארבעה שקלים לשעה, חמישה שקלים לשעה.
<משה מקוב: על כך יעידו האנשים שנוגעים ישירות.
<משה מקוב: שמענו שגינוסר, איך אומרים, מצנעת הפרט לא רוצה לדבר.
<משה מקוב: יש פה דבר - - -
<קריאה: - - - זה מצחיק.
עדי קול: רגע, והוא לא דואג לצנעת הפרט כשהוא נותן לאנשים שכר כל כך - - -?
<משה מקוב: אני לא בא להגן.
<משה מקוב: אני אומר, קודם כל, תקשיבי גברתי, חברת הכנסת, מה שמך?
<משה מקוב: עדי.
<משה מקוב: נעים מאוד.
<משה מקוב: אני רוצה לומר באופן הברור ביותר שאני בעד זה, ואני חושב שצריך לשלם שכר מינימום ולא לנשל עובדים.
באסל גטאס: מה אתם עושים בשביל זה?
<משה מקוב: אבל, כמו שהוא אמר, כמו שאמר חבר הכנסת, ואנחנו מכירים את ההיסטוריה, מעורבים קבלנים, שהם, איך אומרים, דואגים לעניין הזה, הראיסים - - -
באסל גטאס: אל תעביד אותם.
באסל גטאס: אל תתעסק איתם.
עדי קול: סליחה, קודם כל, אל תעבוד דרכם.
<משה מקוב: "אל תתעסק איתם"?
באסל גטאס: אל תתעסק איתם, עם מישהו שמנצל.
<אברהם דניאל: יש לך בעיה - - -
עדי קול: את הראיסים או איך שאתה לא קורא להם אני מבקשת שלא תכניס כאן
עדי קול: כי זה לא פוטר אתכם מתשלום שכר מינימום לעובדים שמבצעים את העבודה.
<משה מקוב: תקשיבי, את מעמידה אותי, איך אומרים, לפינה שאני לא נמצא בה ואני לא בא להגן שמישהו צריך לשלם את מה שהוא משלם לפי הכתבה.
עדי קול: השאלה אם לכם יש דרך להוקיע ולפנות אם אתם יודעים שאחד המעסיקים, ואני מניחה שאתה יודע מי משלם פחות משכר המינימום, להתמודד עם זה בדרכים שלך?
<משה מקוב: אני לא יודע.
<משה מקוב: אנחנו לא, אנחנו בסך הכול אנשים שמתנדבים, ואנחנו לא יודעים, ואנחנו לא מנהלים את המעקבים הללו.
<משה מקוב: אנחנו באים - - -
עדי קול: כי זה פשוט יותר קל לעצום עין בדברים האלה.
עדי קול: זו אחריות שלנו כחברה.
<משה מקוב: תסלחי לי שאת אומרת שלי יותר קל לעצום עין.
<משה מקוב: את רואה שאני באתי לדיון.
<משה מקוב: אני מכבד את הנושא, ואני חושב שצריך לשלם שכר מינימום לעובדים.
<משה מקוב: מעבר לזה, יש מי שצריך לנקוט בחוק ולהפעיל אותו, ולא אני הכתובת.
<משה מקוב: אני לא בא להגן היום על זה שלמישהו משלמים שישה וחצי שקלים או עשרה שקלים.
<משה מקוב: שלא תביני.
עדי קול: לפני שאני אתן למשרד הכלכלה, אני רק אציג ככה את ההליכים שאנחנו דיברנו עליהם בעבר: יש מספר חוקי עבודה שבאמת לא הוחלו עדיין בצו אלוף על השטחים הכבושים במדינת ישראל, אבל שכר המינימום, שזה נושא הדיון היום, הוחל כבר.
עדי קול: יש צו כזה, אפשר לאכוף אותו.
עדי קול: זאת אומרת שהיום, מבחינה חוקית, בלי קשר לבג"ץ, יש צו שצריך ליישם אותו, וכל מה שצריך זה שמשרד הכלכלה יאכוף אותו על התושבים הפלסטינאים.
עדי קול: מי נציג משרד הכלכלה כאן?
<מאיר דוד: אנחנו שניים.
<אברהם דניאל: כן, אני רוצה להגיד משהו.
עדי קול: אני יודעת, אבל לא קיבלת רשות דיבור.
<אברהם דניאל: אני כמעסיק - - - בהאשמות כבדות, ואני רוצה לדבר.
עדי קול: אבל לא נתתי לך רשות דיבור.
עדי קול: נכון, לא נתתי לך רשות דיבור ואני רוצה לשמוע את משרד הכלכלה.
עדי קול: מי מטעמכם ידבר?
<מאיר דוד: בנושא האכיפה מאיר דוד.
<מאיר דוד: מאיר דוד ממשרד הכלכלה.
באסל גטאס: מה התפקיד?
<מאיר דוד: אני מנהל אגף אכיפה מינהלית.
<מאיר דוד: יש שני אגפי אכיפה: אני מינהלי, יש אכיפה פלילית.
עדי קול: אז אני רק אשמח שתיתן את כל התמונה כולה.
עדי קול: קודם כל, כמה מפקחים יש לכם?
עדי קול: כמה בדיקות יזומות אתם עושים?
עדי קול: כמה תלונות בנושא הזה הגיעו אליכם?
עדי קול: באיזה מהתלונות טיפלתם?
<מאיר דוד: אנחנו מדברים על קרוב ל-120 מפקחים כבר שיש לנו במינהל.
עדי קול: סליחה?
<מאיר דוד: 120.
<מאיר דוד: אנחנו בתהליכי גיוס.
<טלי חרותי סובר: במשרה מלאה?
<מאיר דוד: כן, במשרה מלאה.
<מאיר דוד: ויש לנו עוד - - -
עדי קול: וזה על כל - -
<מאיר דוד: על כל מדינת ישראל.
עדי קול: - - מדינת ישראל והשטחים הכבושים.
<מאיר דוד: על כל מדינת ישראל, על כל ההיבטים של האכיפה, כל החוקים, כל - - -
מיקי רוזנטל: בעניין הזה, לפני שנתיים כבר הוחלט על הרחבה, וקיבלתם תקנים ותקציבים.
<קריאה: זה הורחב.
<הילה רענן: זה אחרי הרחבה גדולה מאוד.
<מאיר דוד: אתה צודק.
<מאיר דוד: זה אחרי 120 של ההרחבה.
<קריאה: זה אחרי.
מיקי רוזנטל: 120 זה אחרי ההרחבה.
מיקי רוזנטל: אבל קיבלתם איזה 270 תקנים, לדעתי.
<מאיר דוד: סך הכול, אנחנו במינהל נהיה, בסך הכול זה 270 עובדים, שזה כולל גם מתוכם 100 סטודנטים.
עדי קול: מה הסטודנטים עושים?
<מאיר דוד: הסטודנטים עובדים בחצאי משרה.
<מאיר דוד: הם מסייעים למפקחים בעבודה.
<מאיר דוד: הם כצוות פיקוח.
עדי קול: אתה יכול להגיד לי כמה בתי עסק אתם ממונים עליהם.
<מאיר דוד: אנחנו מטפלים בשנה בערך בכ-3000 עד 3,500 בתי עסק.
עדי קול: 3,500.
עדי קול: אז יש לנו 120 - - -
מיקי רוזנטל: זה מספר בלתי אפשרי על פניו.
עדי קול: לא, אני רק רוצה להראות את התחשיב.
<מאיר דוד: מה זה "בלתי אפשרי"?
מיקי רוזנטל: בלתי אפשרי לאכוף את החוק במספר הפקחים הקיים.
<מאיר דוד: מסכים איתך.
מיקי רוזנטל: אתה מסכים איתי.
<מאיר דוד: אבל אני אומר לך גם שלא איישנו עדיין את כל התקנים בגלל הקפאות שהיו, בגלל הבחירות שהיו והקפיאו את כל התקנים בשנה שעברה.
<מאיר דוד: לכן לא סיימנו את הגיוס של כל העובדים.
<מאיר דוד: אוקיי?
עדי קול: זאת אומרת, 120 – לכמה תגיעו?
<מאיר דוד: אנחנו נגיע בסופו של דבר למשהו כמו 150, 160 מפקחים, ועוד 100 סטודנטים.
מיכל בירן: שגם אותם מנצלים לו.
<מאיר דוד: סליחה?
מיכל בירן: מכיוון שיצא לי לראות כמה תלושי שכר של סטודנטים כאלה, כתוב להם: פחות משכר המינימום.
מיכל בירן: אבל זה לא הנושא שלנו היום.
<מאיר דוד: בואי, תראי אצלנו את הסטודנטים - - -
<מאיר דוד: מהדיון הקודם, אתם מכירים קצת נתונים.
<מאיר דוד: הדברים לא יותר מדי שונים.
עדי קול: לא, לא, רגע, זו השאלה שלי: אנחנו מכירים את הנתונים, אנחנו היינו בדיון הקודם – רוב האנשים כאן.
עדי קול: והשאלה היא: למה דברים לא השתנו?
<מאיר דוד: אז יופי.
<מאיר דוד: התחיל לציין בתחילת דבריו חבר הכנסת דב חנין את הקשיים - - -.
<מאיר דוד: היום, הכלים שעומדים לרשותנו לא מאפשרים אכיפה יעילה בשטחים או אכיפה - - -.
<מאיר דוד: ואני אגיד לך למה: אם אני אלך לאותם עובדים בכתבה, ואני אבצע אכיפה, ואני אתשאל אותם ואתחקר אותם, אני מבטיח לך שהדברים שהם יאמרו לי בעדויות שלהם יהיו שונים ממה שהם אמרו בכתבה פה, וזה אחר כך מקשה עלינו באכיפה.
עדי קול: אבל אתה מבין את הקושי והמצוקה שלהם?
<מאיר דוד: ובואי, אני אומר לך: אם נאמר פה שאפילו בתביעות שמוגשות היום יש קושי להוכיח, אפילו בתביעות שמוגשות היום, בתביעות אזרחיות שמוגשות, יש קושי להוכיח - - -, אז בטח ובטח בהליכים שיש לנו היום.
<מאיר דוד: בהליך הפלילי, רמת ההוכחה הנדרשת היא בלתי נסבלת.
<מאיר דוד: בלתי נסבלת ובלתי אפשרית מבחינתנו לאכוף.
<מאיר דוד: לכן, אם אני אלך היום בהליך פלילי, ועשינו מספר פעולות ביחד עם המינהל האזרחי; אמרנו: בואו ניקח כמה תלונות שיש לכם, בואו נתחיל תהליך, נלך לעובדים.
<מאיר דוד: אתה קיבלת תלונה על עשרה שקלים לשעה, אני אלך לאכוף.
<מאיר דוד: הגענו לעובדים - - -
דב חנין: אבל יש לכם את הכלי המינהלי.
<הילה רענן: פה אני רוצה להסביר, בבקשה.
<הילה רענן: זה לא - - -
עדי קול: את רוצה לדבר?
עדי קול: הוא יסיים ואחר כך.
<מאיר דוד: אז זהו, אדוני וגברתי, ביום שיוחל ההליך המינהלי אני מבטיח לכם שכל כוח האדם הזה ירד לבקעת הירדן, וירד למישור אדומים, ויתחיל לבצע אכיפה, וזה יהיה הרבה יותר פשוט.
דב חנין: מה חסר כדי שזה יקרה?
דב חנין: מה חסר?
עדי קול: רגע, לא, לא, לא.
עדי קול: אני רוצה לשאול שאלה: היום אין לך שום בעיה – יש לך צווים מינהליים, יש לך חוק במדינת ישראל, ואתה עדיין לא אוכף - - -
<מאיר דוד: אין לי צו מינהלי.
<מאיר דוד: הצו - - -
עדי קול: אני מדברת כרגע בתוך מדינת ישראל.
עדי קול: אני יודעת, הגיעו לוועדה שלי פניות, לגבי חברות ישראליות בתוך מדינת ישראל שמעסיקות פלסטינאים ולא משלמות שכר מינימום, ואתה לא אוכף את זה עליהן.
עדי קול: אז השאלה היא למה פתאום, כשאתה אומר לי: ברגע שישתנה החוק, פתאום אז.
עדי קול: אתה אומר, היום אני לא מצליח לאכוף, לא בישראל ולא מחוץ לישראל.