GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועה בן שבת: אנחנו נגיד את זה בדומה לכך שאנחנו אומרים שהזכות אמנם קיימת מכוח חיקוק אחר אבל קופות החולים לא יהיו רשאיות לסרב לקבל את השירות, ולהתחשבן בגינן.
<רות פרמינגר: אבל שזה יהיה כתוב, כי זה לא בטקסט.
יעקב מרגי: הנושא: במסגרת יום הבטיחות בכנסת: תאונות עבודה בענף הבנייה - השלכות כלכליות ודרכי מניעה.
יעקב מרגי: היום 20 במאי 2014, כ' באייר תשע"ד.
יעקב מרגי: כאן המקום להודות ליוזמים, בראשם חבר הכנסת משה מזרחי, שיושב לשמאלי; וכן למוסד לבטיחות ולגיהות, שנשמע אותם ונראה את המצגת שהכינו.
יעקב מרגי: אמרתי, אם הייתי יודע – כל חברי הכנסת הם איכותיים, אבל כשהאיכותיים מגיעים לדיון, הייתי חושב פעמיים אם לקחת לעצמי את שרביט הניהול.
יעקב מרגי: זה אתגר, וזה יפה.
יעקב מרגי: זה לכבוד שגם חברי הכנסת שלי יחימוביץ, דב חנין, משה מזרחי יושבים כאן בדיון.
יעקב מרגי: זה מראה על החשיבות הרבה - - -
שלי יחימוביץ': הכבוד הוא שלנו שאתה מנהל את הדיון.
עדי קול: למי שנמצא פה באופן קבוע אתה לא מפרגן.
עפו אגבאריה: לא הזכרת את עדי ולא אותי.
יעקב מרגי: אחרונים חביבים, חברת הכנסת עדי קול, יושבת-ראש הועדה לפניות הציבור של הכנסת, שעשתה כמה שעות וימים בנושא הזה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת דוקטור עפו אגבאריה, מתמיד בוועדה, מיכל בירן.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, הנוכחות מעידה על חשיבות הנושא.
יעקב מרגי: לי הכבוד לשבת כאן ולנהל את הדיון.
יעקב מרגי: בטרם אמסור את רשות הדיבור ליוזם, חבר הכנסת משה מזרחי, אני רוצה לומר, ממבט אישי, יצא לי לעבוד במקומות עבודה איכותיים ומבוקשים במשק מיד אחרי השחרור מצה"ל.
יעקב מרגי: תוך כדי דיבור אני אומר היכן.
יעקב מרגי: לא גמרתי את שרשרת החיול – זה מושג מושאל – אפילו שכבר עברו מספר ימים ושבועות, לא נקראתי עובד מן המניין בדיני עבודה עד שלא עברתי השתלמות בבטיחות.
יעקב מרגי: בכל מקום עבודה שיש בו מחלקה שלמה, שמשקיע חלק גדול מתקציבו על בטיחות, אין עובד – חיצוני או פנימי – שנכנס למתקן העבודה הזה שלא עובר השתלמות כזו.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר חשוב.
יעקב מרגי: זה תרם למודעות.
יעקב מרגי: זה הכניס לכל עובד שאין לעשות דברים בלי חשיבה.
יעקב מרגי: סוף מעשה במחשבה תחילה בכל תחום ובכל נושא.
יעקב מרגי: מי שזה מסקרן אותו, עבדתי בקריה למחקר גרעיני בנגב, מה שנקרא דימונה.
יעקב מרגי: יש לי ידע גם ממקומות עבודה אחרים שאכן משקיעים, ואני חושב שההשקעה הזו מניבה, היא בסוף חוזרת.
יעקב מרגי: אם יש מודעות ופתיחות, אם יש סנקציה לעובד שעובד לא לפי נהלי הבטיחות של המפעל או של מקום העבודה – אני חושב שזה מוטמע במודעות של העובדים.
יעקב מרגי: אם נבדוק, נראה שיש יחס ישיר בין הנתונים הנמוכים בפגיעות בעבודה לבין מקומות שיש בהם הדרכה והטמעה של נהלי בטיחות.
יעקב מרגי: כמובן, אני לא אוסיף ואומר לכם מה התרומה לכך, אם זה במניעת פגיעות בגוף, לפעמים זה גם במיתה של עובדים, נזק למשק, נזק למפעל.
יעקב מרגי: יש בעלי עסקים שחרב עליהם עולמם בעקבות תאונה שיכלו למנוע אותה, וגם עסקים שנסגרו.
יעקב מרגי: ואף אחד לא רוצה שזה יקרה.
יעקב מרגי: לכן אני חושב שהיום הזה הוא יום חשוב.
יעקב מרגי: הכנסת מנהלת דיונים רבים, אני באתי מדיון בנושא בטיחות ילדים בוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: שוב, להעלות את המודעות כי השארת ילדים – זו לא שכחה, זו השארה – כולנו נתקלנו במראה הזה שאתה שם את הפיה במכונית לתדלוק, הילד בכיסא, ואתה נכנס ל"ילו" לקנות משהו והטלפון בצד שמאל.
יעקב מרגי: לכן אני אומר שזו לא שכחה, זו השארה.
יעקב מרגי: ולכן כל המודעות סביב בטיחות וגיהות, אני חושב שיש לה מקום.
יעקב מרגי: פעם דיברנו רק על ענף מסוים, היום זה נכון בכל תחומי החיים כמעט, וחבל שאני אגזול את דברי מי שעוסק בכך והיוזמים.
יעקב מרגי: אני אסתפק בכך.
יעקב מרגי: תוך כדי נשמע את חברי הכנסת ונשמע גם גופים שעוסקים בנושא הזה.
יעקב מרגי: הדיון יהיה פתוח מאוד.
יעקב מרגי: אני מבקש מראש לא לקפוץ, כדי שלא נצטרך להעיר.
יעקב מרגי: לא לדבר או לא להתפרץ אחד לדברי השני, לבקש רשות דיבור.
יעקב מרגי: יש לנו דיון של שעה, נספיק, שכל מי שירצה להתבטא, ניתן לו.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת משה מזרחי.
משה מזרחי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
משה מזרחי: אין מתאימה כמו הוועדה הזאת כדי לדון בנושא הזה.
משה מזרחי: הכותרת הזאת של בטיחות וגיהות – אני מודה שמנכ"ל המוסד בחן אותה במעגל החיים, הוא מתכוון לא רק בנישת האחריות של המוסד – עוסקת בעיקר במניעה התעסוקתית ובגיהות.
משה מזרחי: הגיהות והבטיחות בתחום התעסוקתי, הוא מגדיר את זה באופן רחב מאוד, שזה נוגע לכל תחומי חיינו.
משה מזרחי: בכותרת הגדולה והדרמטית – ואתה נגעת בה כל כך יפה – למניעה יש מחיר כלכלי אדיר.
משה מזרחי: כלומר, יש למניעה תרומה כמעט בכל תחום – מהבית, בית הספר, בין אם זה בדרכים, בין אם זה במקומות עבודה, בגיל המבוגר, הביטחון האישי כמובן, שככל שאתה תמנע, אתה חוסך כלכלית סכומי עתק.
משה מזרחי: הסוגיה הזאת אמנם עולה מדי פעם – הנה, אני רואה שאפילו עדי קול יזמה את הסוגיה החריפה והבולטת בתחום, פגיעות בתחום הבנייה.
משה מזרחי: זה המוביל.
משה מזרחי: יש 60 הרוגים בממוצע בשנה.
משה מזרחי: אני קורא את הנייר ואת הנתונים פה.
עדי קול: שני שליש מהתאונות וחצי ממקרי המוות.
משה מזרחי: שהם שני שליש, שזה מקום מועד לפורענות.
משה מזרחי: צריך להוסיף ולהזכיר שעובדים בתחום הזה הרבה מאוד עובדים זרים, גם פלסטינים שלוקחים חלק בזה.
משה מזרחי: לא תמיד הגישה מול כוח האדם הזה, הלא ישראלי – לפעמים זה מניב פירות באושים.
משה מזרחי: אני אומר את זה כאמרת אגב, בלי להרחיב בנקודה הזאת.
משה מזרחי: אני רוצה לדבר באופן כללי.
משה מזרחי: ברחבי העולם מציינים את יום הבטיחות והגיהות ב-28 באפריל.
משה מזרחי: אף פעם זה לא עלה, תמיד זה מגיע לכנסת בעקבות משברים גדולים או אסונות כאלה ואחרים, שהתרגום שלהם הוא לפעילות פרלמנטרית והתייחסות.
משה מזרחי: אבל אף פעם זה לא הונח, זו פעם ראשונה – לשבחו של המנכ"ל הנמרץ והחדש של המוסד, שהחליט להאיר באופן רחב את הפגיעה הזאת ולהציב אותה פה.
משה מזרחי: היום ב-12:00 אנחנו עורכים גם כן כנס רחב מאוד כדי להאיר בזרקור את המוסד הסטטוטורי הזה.
משה מזרחי: היום למדתי שבימי גולדה מאיר כשרת העבודה – טוב להזכיר את זה פה – הוא התכונן סטטוטורית ב-1954, ומאז החזית של גורמי הסיכון היא בלי פרופורציה.
משה מזרחי: חישבו על 1954, כשנחקק החוק, שהיום הוא אנכרוניסטי קצת, שצריך לשדרג אותו מול ההתקדמות האדירה, מול הפריסה החדשה של גורמי סיכון שהם כמעט אין סופיים.
משה מזרחי: והסכומים שמדובר בהם – בלי לגעת בהם כי הוא יציג אותם – מדובר במיליארדים רבים.
משה מזרחי: כל מה שאנחנו עושים כדי לצמצם ולמזער, שם אנחנו חוסכים לכלכלה הישראלית סכומים בלתי נתפסים.
משה מזרחי: אני אסיים עם הפתיח.
משה מזרחי: אני מודה לכם מאוד.
משה מזרחי: אני צריך לדלג לעוד ועדה.
משה מזרחי: אני אשאיר את הבמה, ברשותך, למנכ"ל שירחיב ויציג לנו את המצגת.
משה מזרחי: תודה לכם.
משה מזרחי: אתם גם מוזמנים ב-12:00 לכנס, שיערך באולם ירושלים.
יעקב מרגי: כפי שהזכרת, אני חושב שזה יום חשוב, מגביר מודעות.
יעקב מרגי: אני מקווה שנצא עם כמה תובנות ועם כמה אמירות שנצא מהן לכלל מעשה, בעזרת ה'.
יעקב מרגי: ברשות חברי הכנסת, אני אתן למנכ"ל המוסד לבטיחות ולגיהות, מר דניאל חדד, להציג לנו את המצגת, או מי מטעמו, ודברי פתיחה בנושא.
<דניאל חדד: קודם כל אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, על ההזדמנות שניתנה, וכמובן להודות למר מזרחי על ההעצמה של היום הזה, ולכם, חברי הכנסת, שאתם משתתפים אתנו ונמצאים פה בוועדה.
<דניאל חדד: זו הזדמנות נדירה שלנו להציף את הנושא הכאוב הזה.
<דניאל חדד: אנחנו רואים אותו כנושא כאוב.
<דניאל חדד: למה נושא כאוב?
<דניאל חדד: תיכף אני אתן לחברים אצלי בעבודה להציג קצת נתונים, אבל בשתיים-שלוש דקות רק סקירה מה זה המוסד.
<דניאל חדד: אני לא בטוח שאנשים מכירים את המוסד הזה.
<דניאל חדד: המוסד לבטיחות ולגיהות, כמו שנאמר, הוא תאגיד ציבורי סטטוטורי שהוקם ב-1954.
<דניאל חדד: מי שהקימה אותו בזמנו הייתה באמת גולדה מאיר.
<דניאל חדד: משה שרת היה ראש הממשלה וויצמן היה בזמנו הנשיא.
<דניאל חדד: חוקק החוק הזה.
<דניאל חדד: מאז המוסד הזה קיים.
<דניאל חדד: המטרה של המוסד היא קידום הבטיחות והבריאות בתעסוקה.
<דניאל חדד: זו המטרה שלו.
<דניאל חדד: עיקר עיסוקו הם הסברה, מניעה והגברת המודעות.
<דניאל חדד: אלו עיקרי עיסוקיו של המוסד.
<דניאל חדד: היום המוסד מונה 130 עובדים ופרוס בארבע מחוזות בכל הארץ.
<דניאל חדד: עיקר הפעילות שלו היא הדרכה, הכשרה, מניעה, הסברה, תקראו לזה איך שאתם רוצים, זה להעלות את המודעות בנושא בטיחות עד אחרון העובדים במשק, עד קו הייצור.
<דניאל חדד: איך אנחנו עושים את זה?
<דניאל חדד: יש לנו ניידות הדרכה שרצות בכל הארץ.
<דניאל חדד: יש לנו מדריכים שדופקים בדלת המפעל ומבקשים רשות להיכנס.
<דניאל חדד: אין לנו סמכויות, לכן זה רק בהתנדבות.
<דניאל חדד: תבינו איך האנשים האלה עובדים, באיזו צורה הם עובדים ומה רמת השחיקה שלהם, כי כל מפעל רשאי או לא רשאי לפתוח.
<דניאל חדד: זאת אומרת, הוא יכול להחליט תיכנס או לא תיכנס, ואנחנו לא יכולים להגיד לו כלום.
<דניאל חדד: אין לנו שום סמכויות, ואנחנו גם לא רוצים סמכויות.
יעקב מרגי: אין חקיקה בנושא הזה?
<דניאל חדד: אין חקיקה.
<דניאל חדד: הסמכויות הן אצל הרגולציה.
<דניאל חדד: הן באכיפה אצל הרגולציה במשרד הכלכלה.
יעקב מרגי: יש חקיקה, לא אצלכם.
<דניאל חדד: אנחנו מניעה.
<דניאל חדד: אנחנו דופקים בדלת, פותחים לנו את הדלת וולונטרית.
<דניאל חדד: אבל ברגע שמבינים שזה וולונטרית – פותחים לנו את הדלת ואנחנו עושים הרבה מאוד פעילויות בתחום הזה.
מיכל בירן: אין גופים שמתנגדים?
<דניאל חדד: יש.
<דניאל חדד: אבל אנחנו מרגישים את הפתיחות אצל האנשים לאט-לאט.
יעקב מרגי: אנחנו הבטחנו שנצא היום עם אמירות שיוציאו אותנו לכלל מעשה.
יעקב מרגי: אז אנחנו רושמים, כל חברי הכנסת.
רינה פרנקל: אתם לא עובדים בשיתוף פעולה עם משרד הכלכלה?
<דניאל חדד: בוודאי שכן.
<דניאל חדד: אבל אני מזכיר, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד הכלכלה, הם הרגולציה, הם הרגולטור שלנו, אבל אנחנו לידם.
<דניאל חדד: אנחנו לא צמודים אליהם, אנחנו לידם ומתעסקים במניעה והסברה.
<דניאל חדד: אנחנו לא יכולים לעבוד בכפיפה אחת אתם, מסיבה אחת פשוטה, פסיכולוגית – האדם שאתה בא אליו והוא שומע שאתה אוכף אומר רגע, שנייה, הוא לא פותח את הכול.
<דניאל חדד: אנחנו רוצים שתפתח את לבך, אנחנו באנו לעזור.
<דניאל חדד: תגיד לנו כמה תאונות היו באמת, תראה לנו את כל התקלות שלך.
רינה פרנקל: משרד הכלכלה אמור לפקח.
<דניאל חדד: משרד הכלכלה מפקח.
יעקב מרגי: אני ביקשתי שלא יהיה דיון פתוח.
<דניאל חדד: אני מנומס, מה שתגיד לי לעשות, אני אעשה.
יעקב מרגי: אז הנה, התבקשת בעדינות.
<דניאל חדד: אוקיי, צר לי.
<דניאל חדד: אנחנו מתעסקים בבטיחות קלאסית ובגיהות / בריאות תעסוקתית.
<דניאל חדד: יש לנו מרכז מידע פתוח לקהל הרחב, פתוח לעובדים, לממונים, מאוד נישתי.
<דניאל חדד: הוא היחידי בארץ, אבל הוא מאוד נישתי.
<דניאל חדד: למה אני מתכוון בנישתי?
<דניאל חדד: הוא מתעסק בתחום אחד.
<דניאל חדד: כלומר, במדינה איין מרכז מידע ומחקר לאומי.
<דניאל חדד: אין מצב כזה.
<דניאל חדד: קרי היום ראש ממשלה או חבר כנסת רוצה לקבל נתונים, הוא מקבל נתונים יבשים מהביטוח הלאומי, ממשרד הכלכלה, ממשרד הבריאות.
<דניאל חדד: אין מישהו שמתכלל.
<דניאל חדד: אין מישהו שעושה מחקרים ואומר איפה הפלטפורמה, מה מיצוי המידע שכדאי ללכת לכיוון.
<דניאל חדד: כל אחד בנישה שלו, אין משהו שמרכז.
<דניאל חדד: אנחנו מנסים לעשות את זה היום, להרים את זה, להקים מרכז מידע ומחקר לאומי בנושא בטיחות במדינה.
<דניאל חדד: ביחד עם משרד הכלכלה, ביחד עם משרד הבריאות, ביחד עם ביטוח לאומי, כבר נכנסנו, יש הסכמות, ואני מקווה מאוד שנצליח לפרוץ את הדבר הזה בחצי השנה הקרובה ולהקים דבר כזה.
<דניאל חדד: היחידי והגדול בארץ.
<דניאל חדד: בכל העולם יש את זה, פה אין את זה.
<דניאל חדד: יש לזה משמעות גדולה מאוד להבנה לאיפה אתה מזרים את הכסף ולאילו כיוונים כדי להוריד את התאונות.
<דניאל חדד: יש לנו מחלקת מחקר ודסק חו"ל.
<דניאל חדד: אנחנו נוגעים בתחום ההכשרות וההדרכות ב-100,000 איש בשנה, זה המון.
<דניאל חדד: נוגעים ב-100,000 איש.
<דניאל חדד: 60,000 על-ידי ניידות ברצפת הייצור, מגיעים אליהם למפעל.
מיכל בירן: כמה ניידות כאלה יש?
<דניאל חדד: ארבע גדולות של תעשייה ושתיים של חקלאות.
<דניאל חדד: הביקוש הוא ביקוש עצום.
<דניאל חדד: אנחנו מגיעים לבקשות של שנה קדימה, לא מסוגלים לעמוד בקצב שמבקשים אותנו.
<דניאל חדד: הסיבה היא ברורה מאוד, קל יותר למעסיק לקרוא לניידת שתבוא אליו מאשר לשלוח אנשים להדרכות.
יעקב מרגי: מה מסגרת התקציב של המוסד?
<דניאל חדד: מסגרת התקציב – אנחנו מתוקצבים על-ידי הביטוח הלאומי ב-30 מיליון שקל, מתוך זה 25 מיליון שקל זה משכורות ל-130 איש.
<דניאל חדד: נשאר לפיתוח מעט מאוד.
<דניאל חדד: 10 מיליון שקל בערך זה קרנות – ביטוח לאומי וכולי – שמתקצבות פר פרויקטים, קרי צבוע.
<דניאל חדד: אני לא יכול לעשות עם זה כלום, אבל אני שמח לעשות את זה כי מדובר בבטיחות.
<דניאל חדד: 11 מיליון, פלוס מינוס, זה הכנסות עצמיות שלנו מהדרכות והכשרות שהן ברמות של קורסים ארוכים, כמו ממונה בטיחות, שזה קורס של שנה שאנחנו מעבירים או מכשירים לטובת הרגולציה, שהיא הבוחנת והמאשרת.
<דניאל חדד: אנחנו לא מאשרים ממונה בטיחות, אלא הרגולציה.
עדי קול: כמה מהתקציב הזה מופנה לתחום של הבנייה?
<דניאל חדד: קשה לי להגיד לך במדויק כמה מופנה.
מיכל בירן: כמה תקנים, כמה אנשים עוסקים בפיתוח?
<דניאל חדד: אצלנו?
רינה פרנקל: פיתוח זה - - -
יעקב מרגי: יש לי הצעה לסדר, מיכל.
מיכל בירן: - - - הכשרה והסברה.
יעקב מרגי: מיכל, יש לי הצעה לסדר.
משה מזרחי: מיכל, הם לא עוסקים בפיקוח.
מיכל בירן: נכון, נכון.
יעקב מרגי: יש לי הצעה לסדר.
יעקב מרגי: אנחנו נסיים עם המצגת.
מיכל בירן: אלו שאלות רלוונטיות.
יעקב מרגי: יכול להיות שיהיה מענה במצגת בחלקן.
עדי קול: אני יודעת שמדובר ב-5% בלבד, אני רוצה לדעת אם זה נכון.
עדי קול: 5% בלבד?
עדי קול: וזה מעל ל-50% מהתאונות.
יעקב מרגי: דני תסיים.
<דניאל חדד: אני אדבר על זה, אם זה מעל 50% מהתאונות, כי אני בכלל לא בטוח.
<דניאל חדד: את תראי במצגת.
יעקב מרגי: דני, לכן אני מבקש לסיים את הפתיחה.
יעקב מרגי: תן לנו את המצגת.
<דניאל חדד: אני מסיים את הפתיח.
<דניאל חדד: אני רק רוצה לומר מה הנזק הכלכלי למדינה.
<דניאל חדד: מדובר כמעט ב-60 בשנה, מתוכם מעל 50% בתאונות בניין.
<דניאל חדד: נדמה לי ש-31 זה מתאונות בניין, נפילות מגובה וכולי.
<דניאל חדד: מדובר בכ-2,000 נכים שמתווספים למעגל הנכים במדינה בכל שנה, ברמת נכות של מ-20% ומעלה.
<דניאל חדד: מדובר במעל 70,000 איש בכל שנה שמגישים תביעות לביטוח לאומי על תאונות עבודה, ומוכרים על-ידי הביטוח הלאומי.
<דניאל חדד: זה אומר שבכל שנה 70,000 איש מתווספים למעגל נפגעי העבודה.
עפו אגבאריה: בבניין או בכלל.
<דניאל חדד: לא, בכלל.
עפו אגבאריה: כמה מתוכם בבניין?
<דניאל חדד: מתוכם בבניין – תיכף יהיה במצגת.
<דניאל חדד: אני לא זוכר את המספר, אבל במצגת יהיה לך בדיוק את הפילוח.
<דניאל חדד: ממש – בניין, שירותים, תעשייה, כל מה שקשור בזה.
<דניאל חדד: מבחינת כסף, המוסד לביטוח לאומי משלם ארבעה מיליארד שקלים בשנה ישירות.
<דניאל חדד: קרי נפגעת, קיבלת.
<דניאל חדד: רק לנפגעים.
<דניאל חדד: מבדיקה שנעשתה, מעל 10 מיליארד שקלים – מעל 10 מיליארד שקלים – המדינה מוציאה בכל שנה באופן עקיף לטובת נפגעי העבודה.
<דניאל חדד: אני דיברתי בוועדת הכלכלה ואמרתי להם, הייתה ב"גלובס" לפני שבוע כתבה בנושא פשיעה – זה קרוב ללבי, כי הייתי שם 30 שנה, לא כפושע – הנזק הוא 14 מיליארד שקל בשנה.
<דניאל חדד: זה הנזק.
<דניאל חדד: אנחנו מדברים על מעל 10 מיליארד בתאונות, ההשקעה שם היא כמעט 10 מיליארד בכל הגופים שמתעסקים בפשיעה, הצלת חיים וכולי.
<דניאל חדד: כמה בבטיחות?
<דניאל חדד: כמה כסף נותנים לבטיחות?
<דניאל חדד: ותחשבו על זה שאם יתנו טיפה יותר – ואני לא אומר הרבה, טיפה יותר – אפשר לעשות את זה.
יעקב מרגי: דני, בשיא, אני חושב שזה המקום למצגת.
<דניאל חדד: זה המקום למצגת.
<דניאל חדד: כשדיברו על בנייה, חשוב לציין שיש לנו תכנית מסודרת מאוד בנושא הזה, שלפני שבועיים העברנו אותו לידיעת משרד הכלכלה לעיון.
<דניאל חדד: אנחנו יושבים אתם עכשיו ודנים איך עושים את זה.
<דניאל חדד: אבל יש תכנית מניעה והסברה, כולל שני דברים נוספים שאני מציע אותם, שליד הסנקציות, שיהיו קשות, לתת תמריצים לאלה שבאמת מתייחסים לבטיחות בצורה רצינית.
שלי יחימוביץ': בונוס על זה ששומרים על חיי אדם?
<דניאל חדד: אני אתן לך דוגמה.
שלי יחימוביץ': יהיו בונוסים לרופאים כשהם יצילו בניתוח חולה?
<דניאל חדד: אני אתן לך דוגמה למה אני מתכוון.
<דניאל חדד: כמו שעושים פרמיות בביטוח.
<דניאל חדד: כשרמת הבטיחות שלך גבוהה, אתה תשלם פחות פרמיה, זה הכול.
<דניאל חדד: זה הכול.
<דניאל חדד: לא לתת לו כסף, אלא שהוא ישלם פחות פרמיה ברמה הזאת.
<דניאל חדד: אתה רואה שהאכיפה צריכה להיות קשה מאוד - - -
יעקב מרגי: אבל אתה הבנת את המסר שבשאלה החדה?
<דניאל חדד: הבנתי את המסר שלה.
<דניאל חדד: ברור לי מאוד.
יעקב מרגי: ברור שזה צריך לבוא קודם כל כחובה אנושית.
יעקב מרגי: אם אין לנו את זה, זה צריך לעבור כחובה בחוק, לקבוע נהלים ותקינה מי חייב בהשתלמויות.
יעקב מרגי: לרדת לרזולוציות הכי קטנות.
<דניאל חדד: מסכים.
<דניאל חדד: כבוד היושב-ראש, אתמול כתבתי כתבה ב"דה-מרקר" ואמרתי את דעתי על זה, שצריך קנסות כבדים וכולי.
<דניאל חדד: אבל מצד שני - - -
יעקב מרגי: דניאל, אני רוצה שיישאר לנו זמן.
יעקב מרגי: מצגת ולאחר מכן ניתן לחברי הכנסת.
<אמיר שקד: בוקר טוב.
<אמיר שקד: נעים מאוד, שמי אמיר שקד.
<אמיר שקד: אני מנהל מרכז מידע במוסד לבטיחות ולגיהות.
<אמיר שקד: אנחנו נציג היום את ההשלכות הכלכליות ואת דרך המניעה.
<אמיר שקד: כמובן שחלק מהדברים כבר שמעתם.
<אמיר שקד: אגב, הייתה פה שאלה, אני רק אענה.
<אמיר שקד: בערך 10% ממקבלי דמי הפגיעה קשורים לענף הבנייה.
<אמיר שקד: הייתה פה איזושהי שאלה.
<אמיר שקד: מה שאנחנו עושים פה היום, אנחנו עוברים בכל ועדות הכנסת.
<אמיר שקד: זו הזדמנות טובה להודות שוב על הזמן שמוקדש למחלקות כולן.
יעקב מרגי: יש לך כמה דקות, דלג על התודות.
<אמיר שקד: אני רץ.
<אמיר שקד: תודה גם לנתונים שקיבלנו, חלקם שותפים שלנו, אנחנו רואים בהם שותפים.
<אמיר שקד: אם זה משרד הכלכלה, ביטוח לאומי, חלק מהנתונים הם שלנו.
<אמיר שקד: דני הזכיר את הוועדה של התמרוץ, אז אני לא אחזור על זה.
<אמיר שקד: לפני שאנחנו עוברים לנתונים, כמה הגדרות, וגם פה אני אעבור ב-highlights כדי שנבין את המדדים.
<אמיר שקד: יש לנו דמי פגיעה, שזה תשלום בגין פגיעה שהעובד נפגע במהלך העבודה שלו והוא נאלץ להיעדר.
<אמיר שקד: ביטוח לאומי משלם עד 91 ימים.
<אמיר שקד: יש לנו גמלאות נכות שמתחלקות לנכות זמנית, נכות צמיתה, וכולי.
<אמיר שקד: אני לא אכנס לרזולוציות האלה כי אין לנו הרבה זמן.
<אמיר שקד: יש לנו את גמלאות התלויים שמשולמות לאנשים שהם קרובי משפחה של אנשים שנהרגו, לא עלינו, בתאונות עבודה.
<אמיר שקד: הוצאות ריפוי ושיקום מקצועי, שזה אומר להביא את האנשים חזרה למצב תקין, מצב שהם יכולים לעבוד, דרך קופות החולים שהמוסד לביטוח לאומי מממן אותן.
<אמיר שקד: שיקום מקצועי – אנשים שכמו שאתם רואים פה, דרגת הנכות הצמיתה שלהם היא לפחות 10%, ולחזור לעבודה הקודמת שלהם הם לא יכולים, אז צריך למצוא להם איזשהו שיקום ותעסוקה קצת שונה.
<אמיר שקד: הנתונים – הוזכר פה שאנחנו במגמה של סביב ה-60 הרוגים בשנה, מקרי מוות.
<אמיר שקד: דני הזכיר 31 – זאת אומרת שבצורה קונסיסטנטית, חצי מההרוגים בכל שנה הם מענף הבניין.
<אמיר שקד: אנחנו ראינו שיש הרבה מאוד נפילות מגובה שמהן אנשים נהרגים.
<אמיר שקד: גם לענף התעשייה יש פה משקל כבד מאוד, אתם רואים, 19 הרוגים.
<אמיר שקד: אם אנחנו עוברים למקבלי דמי הפגיעה, משלמים עד 91 יום לאותם אנשים.
יעקב מרגי: מישהו חקר למה ב-2009 הייתה ירידה לכאורה?
שלי יחימוביץ': הייתה ירידה בכלל תאונות העבודה.
יעקב מרגי: השאלה היא אם מישהו חקר למה.
<צבי גוטוטר: לא, זה לא זה.
<צבי גוטוטר: יש שינוי בגמול ביטוח לאומי.
<צבי גוטוטר: ירידה משני ימים ל-12 יום.
יעקב מרגי: אני מדבר על הרוגים.
<צבי גוטוטר: מה זה דיווח?
יעקב מרגי: אני מדבר על השקף הקודם.
יעקב מרגי: אם מישהו חקר את הסיבה למה ב-2009 זה הכי נמוך.
עדי קול: תסלח לי, אנחנו חוקרים.
עדי קול: אחת הבעיות - - -
<קריאה: אחד הדברים שאנחנו מציעים הוא שאנחנו נחקור.
יעקב מרגי: זו הייתה שאלה לחלל האוויר.
<קריאה: זה בדיוק מה שאנחנו רוצים להקים.
<אמיר שקד: חברת הכנסת, זה בדיוק מרכז המידע והמחקר הלאומי שצריך להקים.
עדי קול: אני מנסה כבר שנה לעשות את המחקר הזה בעצמי.
<אמיר שקד: אני רק מראה לכם את המגמה של כמויות האנשים – דני הזכיר – 70,000 איש בשנה.
<אמיר שקד: אני ראיתי בנתונים שהועלו באתר של הכנסת לקראת המפגש הזה שהנתונים כבר אפילו יותר גבוהים.
<אמיר שקד: לפי נתונים ביטוח לאומי של 2013 שלא פורסמו לציבור הרחב ופורסמו לוועדה הזאת כבר עד נובמבר 2013 מדברים על 78,000 איש.
<אמיר שקד: זאת אומרת שהנתונים עוד יותר חמורים.
<אמיר שקד: מבחינת ההתפלגות של ימי כושר – ימי כושר זה אינדיקטור שאומר כמה כסף המשק מבזבז כתוצאה מזה שאנשים לא מגיעים לעבודה.
<אמיר שקד: אנחנו קיבצנו פה מספר ענפים תחת שירותים, כי אחרת העוגה הזאת בלתי ניתנת לצפייה, הענפים הבולטים הם כמובן תעשייה ובנייה.
<אמיר שקד: אני לקחתי את הנתונים וניסיתי לנרמל אותם למשהו אחוד, וזה מדד מקובל – כמות ימי כושר למיליון שעות עבודה.
<אמיר שקד: מה שעולה הוא שבבנייה מדובר על 635 ימי כושר על כל מיליון שעות עבודה, בתעשייה – 585.
<אמיר שקד: אלה המקומות שהכי כואבים לנו, הם המקומות הכי בעייתיים.
<אמיר שקד: שמתם לב, למטה היה רשום 2.5 מיליון ימי כושר בשנה לכלל המשק, זה הרבה מאוד.
<אמיר שקד: מבחינת התשלומים, אנחנו מחלקים אותם לשניים.
<אמיר שקד: יש פה תשלומים שהם תשלומים ישירים שמוצגים פה.
<אמיר שקד: אנחנו רואים ב-2013 כארבעה מיליארד ש"ח.
<אמיר שקד: לנתונים האלה יש להוסיף גם תשלומים שהם תשלומים עקיפים.
<אמיר שקד: אם התשלומים הישירים מתייחסים לטיפול רפואי ופיצויים – אמרנו, כל מיני גמלאות זמניות, צמיתות וכולי – יש פה גם הרבה עלויות עקיפות, שהן מסתבר, משמעותיות הרבה יותר.
<אמיר שקד: יש פה נזקים לציוד, למבנה, לחוסר יכולת לספק בזמן הזמנות, לטיפול אחר-כך בבעיות מוניטין.
<אמיר שקד: המחקרים שאנחנו הזמנו מראים שבעולם היחס הוא בין 1 ל-3 – שקל אחד ישיר לשלושה שקלים עקיף – עד 1 ל-10.
<אמיר שקד: זאת אומרת שאם אנחנו לוקחים את אותם ארבעה מיליארד ש"ח שהצגנו קודם כתשלום ישיר ומכפילים אותו בצורה הכי שמרנית ביחס של 1 ל-3, אנחנו מגיעים ל-12 מיליארד ש"ח הוצאות עקיפות בשנה.
<אמיר שקד: בסך הכול, כ-16 מיליארד ש"ח.
<אמיר שקד: מקבלי גמלאות – אנחנו רואים שבשנה, בצורה די עקבית, יש כ-2,000 נכים מתאונות עבודה.
<אמיר שקד: תחשבו על ההיבטים של המשפחות ושל האנשים עצמם, זה לא רק ההיבט הכספי.
<אמיר שקד: אבל גם להיבט הכספי יש משמעות והוא מגיע ל-120 מיליון ש"ח בשנה דלתא תוספת בצורה קונסיסטנטית, ואפילו יותר.
<אמיר שקד: הזכיר דני בסיכום 70,000 נפגעים, דמי פגיעה, 2,000 נכים נוספים ו-60 הרוגים בשנה.
<אמיר שקד: אתם רואים את המספרים למטה, זה סדר גודל של חצי מיליארד ש"ח דלתא שנתית.
<אמיר שקד: אם אני מסכם, 16 מיליארד ש"ח הוצאה שנתית עקיפה וישירה, הזכרנו את זה.
<אמיר שקד: יש פה עוד כספים שביטוח לאומי גם לא מכיר אותם – הוזכר פה ש-12 הימים הראשונים בכלל לא משולמים על-ידי הביטוח הלאומי, אלא על-ידי המעסיק.
<אמיר שקד: אלה ימים שלא מגיעים ולא מודעים להם בביטוח לאומי.
<אמיר שקד: ההערכה השמרנית שאנחנו שמענו מגורמים שעובדים אתנו בשוק היא שמדובר לפחות על פי 5 פגיעות.
<אמיר שקד: פי 5 מאותם 70,000.
<אמיר שקד: אנחנו לקחנו לסיכום שלנו פה הערכה שמרנית של פי 2, וההערכה השמרנית שלנו מתבטאת בשני ימי אי-כושר.
<אמיר שקד: המשמעות הכספית של התוספת הזאת היא עוד 56 מיליון ש"ח, וזה הרבה כסף.
יעקב מרגי: תתכנס לסוף.
<אמיר שקד: זהו, זה הסוף.
<אמיר שקד: הוזכר פה הנושא של מחקר וגם עלה מכם.
<אמיר שקד: אנחנו חושבים שצריך להקים פה גוף מחקר שיחדד את התובנות שלנו, כי אלו תובנות ראשוניות מאוד, יעזור למקבלי ההחלטות להבין מהן דרכי הפעולה האפשריות לאור התוצאות והמגמות האלה.
יעקב מרגי: תודה רבה על המצגת.
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.
שלי יחימוביץ': אני אגיד כמה דברים כלליים.
שלי יחימוביץ': קודם כל, אני מודה שיש לי קרבה אישית לנושא, כי אבא שלי היה פועל בניין והייתי הולכת אתו לאתרי בנייה ומסתכלת בחרדה על הפועלים שהיו תלויים למעלה.
שלי יחימוביץ': עד עצם היום הזה, כשאני עוברת ליד בניין, אני לא מסתכלת על קווי המתאר הארכיטקטוניים שלו, אלא איך העובדים מועסקים שם.
שלי יחימוביץ': לצערי, יש גם בניינים שכבר עומדים על תילם וגרים בהם דיירים, ואני יודעת שנהרג בהם פועל בניין.
שלי יחימוביץ': הם עומדים כמו מצבות.
שלי יחימוביץ': המספרים – בשנה שעברה נהרגו 28 אנשים בענף הבנייה.
שלי יחימוביץ': אם רבע מזה היו נהרגים בפיגועים, המדינה הייתה רועשת.
שלי יחימוביץ': אבל יש זילות עמוקה מאוד של חיי אדם בענף הזה, בין היתר, כי עובדים בו הרבה ערבים, ובין היתר, כי מועסקים בו עובדים זרים, וחיי אדם זולים בו.
שלי יחימוביץ': לפעמים הפער בין הבניין המפואר שנבנה והידיעה מי יגור בו וכמה תעלה יחידת דיור לבין התנאים הפרימיטיביים שהם מועסקים עובדים – כשיודעים איך להעסיק אותם על מנת לשמור על בטיחותם, ולפעמים הם אפילו בלי קסדה, הדברים הכי זולים ופשוטים – הפער הוא בלתי נתפס.
שלי יחימוביץ': הוא מגלם בתוכו את הפער הנוראי בין חייהם של בני אדם עובדים רגילים לבין איזו אליטה שבכלל לא מודעת לחיים שהם משלמים כדי שאחר-כך הם יוכלו לחיות חיים נוחים.
שלי יחימוביץ': כולנו בעצם.
שלי יחימוביץ': חלק גדול מהבעיה נובעת מזה שהתעסוקה בתחום הזה היא יותר ויותר בידי חברות כוח אדם.
שלי יחימוביץ': אפשרות הפיקוח מלכתחילה היא מוגבלת.
שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שדרוש גוף מחקר עמוק ויסודי.
שלי יחימוביץ': לפעמים לא צריך מחקר, צריך לתת לו קסדה, ושלא יטפס למקום מסוכן.
שלי יחימוביץ': אבל סוגיית האכיפה היא דרמטית מאוד, וסוגיית הנוכחות בשטח, ביקורי פתע, לראות בפועל איך דברים קורים – וכאן אנחנו נכנסים לסוגיית האכיפה והפקחים, שמספרם דל מאוד, וגם בקצב הבנייה הממותן היום הוא לא עומד בקצב הבנייה.
שלי יחימוביץ': המקום שאנחנו צריכים להיכנס אליו, להערכתי – כיוון שהבטחת, אדוני היושב-ראש, ואני סומכת עליך, שנצא מכאן עם החלטות קונקרטיות – בתחום האכיפה.
שלי יחימוביץ': אם כי אני יודעת שיש פה גם – ושוב, זה נובע מאותו עניין בדיוק – קבוצה של אנשים שמפעילים מנופים.
יעקב מרגי: עגורן צריח.
יעקב מרגי: הם פה.
<קריאה: עגורני צריח.
שלי יחימוביץ': מנופים, עגורנים, כל דבר שעולה לגובה.
שלי יחימוביץ': לעתים קרובות – אני אומרת את זה בצער – הם בעצמם גורמים לפגיעות ואחר-כך נתונים לבירורים וחקירות, והם עצמם גם עובדים פשוטים מאוד, וגם הם מועסקים בחברות כוח אדם.
שלי יחימוביץ': אבל לפעמים שווה לקבלן להמשיך לעבוד עם עגורן בן 30, למה לו להחליף את זה?
שלי יחימוביץ': מי כופה עליו?
שלי יחימוביץ': מי אוכף?
שלי יחימוביץ': מי עושה תקינה?
<וילמה מאור: הם מוסמכים.
<וילמה מאור: יש הסמכה.
שלי יחימוביץ': אני מדברת על הכלים עצמם.
שלי יחימוביץ': נורא משתלם לנהל את כל - - -
עפו אגבאריה: אם הוא היה צריך לעשות טסט, הוא לא היה עובר טסט, העגורן הזה.
שלי יחימוביץ': נכון, למשל.
יעקב מרגי: רגע, אני בא להגנתך.
שלי יחימוביץ': נורא משתלמת עלות עבודה זולה, עלות מכשירים זולה.
יעקב מרגי: רק משפט, ברשותך, שלי.
יעקב מרגי: זה טוב, אנחנו משחררים קיטור מכל נקודה שאנחנו יודעים.
יעקב מרגי: אנחנו עדיין לא שמענו את הגורם המפקח, שיש לו מה לומר.
שלי יחימוביץ': אז אני אסיים כאן.
שלי יחימוביץ': הבנתי שחברת הכנסת עדי קול כבר קיימה חמישה דיונים בנושא הזה.
שלי יחימוביץ': אני אשמח להצטרך אליך ולהיות שותפה לכל שינוי חקיקתי או השפעה על כך שיהיו יותר פקחים ותקינה לפקחים כדי למנוע את המוות הנורא והזול הזה, ואת הזילות של חיי אדם.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני מכיר מקומות עבודה שבתוך מקומות העבודה יש פקחים, ולא מחכים למשרד הכלכלה שיגיע.
יעקב מרגי: והעובדים יראים מאותו נאמן בטיחות, שלפעמים הוא מקרב העובדים, ויש קנסות.
יעקב מרגי: אני מכיר את מקום העבודה האיכותי הזה, ושם רמת תאונות העבודה, למרות הסיכון הגבוה שיש שם, נמוכה מאוד.
יעקב מרגי: לכן, שוב, הכול בהטמעה.