GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרית שטייינר: ההליך הוא שהסטודנט מבקש התאמות מאותה ועדה ומקבל אותן.
<איילת זלדין: גם אם המוגבלות נוצרה באמצע השנה, הוא יכול לבקש שוב.
<שרית שטייינר: ההליך הוא שגם אם ההתאמה שאושרה לו אינה נראית לו, יש כאן את סעיף הערר שמופיע בסעיף 16.
<שרית שטייינר: כאן הוסיפו את המשפט "במקרה שההתאמה שאושרה לו אינה מתאימה לצרכיו".
<ערן טמיר: לא הוסיפו.
<ערן טמיר: זה מה שאושר.
<שרית שטייינר: זה לא מה שאושר.
<שרית שטייינר: לנו יש קושי גדול עם הדבר הזה כי אם אושרה לאדם התאמה מסוימת והוא יחליט שזה לא מספיק.
<שרית שטייינר: אישרו לו לדוגמה, אם נלך לדוגמה של בחינה, בחינה עם הקראה והוא רוצה גם שכתוב.
<שרית שטייינר: זאת אומרת, זה שהאדם עצמו בכל רגע נתון יכול להגיד שההתאמה הזאת לא מתאימה לו, זה לא משהו שמערכת יכולה להתמודד אתו.
<שרית שטייינר: גם כאן, אדם כזה שרוצה שידונו שוב במקרה שלו, אומר שההתאמות האלה, הוא מרגיש שהן לא עזרו לו והוא צריך דברים אחרים, אנחנו רוצים שהפנייה תהיה כמו בפרוצדורה הרגילה שבפתיחת כל שנת לימודים כי יש כאן עניין של ועדה שצריכה לדון וצריכה להביא אנשי מקצוע.
<שרית שטייינר: יכול להיות שהאדם הזה צריך להביא בעצם חוות דעת מקצועית וזה לא מספיק שהוא סובייקטיבית אומר שזה לא מספיק לו.
<שרית שטייינר: הוועדה תבקש ממנו שיחזור לאיש המקצוע שנתן לו את ההתאמה הראשונית שעל סמך זה הוועדה אישרה ויצטרך להביא חוות דעת עדכנית מאיש המקצוע שאבחן אותו.
יעקב מרגי: אבל הוא לא יצטרך להמתין לתחילת שנה הבאה.
<ערן טמיר: לדעתי זה כבר אושר בוועדה, אבל מעבר לזה אני אומר מה הבעיה ואולי אפשר ביחד כולם כאן לחשוב.
אילן גילאון: אם זה אושר בוועדה, למה אני דן בזה?
<אייל לב ארי: מבקשים למחוק את זה.
<קריאה: לערר קבענו לוחות זמנים.
<דפנה סילובסקי: כתבנו שבין היתר מרכז התמיכה גם נותן לו הנחיה או איך להשתמש נכון בהתאמות שאושרו לו ומכין אותו לשימוש מושכל בהתאמות.
<דפנה סילובסקי: הוא משקיע כסף בהנחיה ובהדרכה הזאת.
<דפנה סילובסקי: הוא ניגש לבחינה, נכשל בבחינה, למה אנחנו עוד פעם צריכים את כל הפרוצדורה של לתת לו התאמה?
<דפנה סילובסקי: הרי ההחלטה על התאמה לא נקבעה באופן שרירותי.
אילן גילאון: אולי לא עזרתם לו נכון.
<קריאה: זה מרכז תמיכה.
<דפנה סילובסקי: אנשי המקצוע מחליטים.
<ערן טמיר: אנחנו מדברים כאן על התאמות מאוד פרטניות בתהליך הלמידה וההיבחנות.
<ערן טמיר: חלק מהדברים האלה, לא יעזור כלום, מבחינה מקצועית, תשאלו גם את מרכזי התמיכה ואת הגורמים שאתם עובדים אתם, זה משהו של ניסוי ותהייה והרבה פעמים צריך לעשות שינויים.
<ערן טמיר: לפעמים השינויים קטנים והם לא גדולים, אבל צריך לעשות שינויים.
<ערן טמיר: הכוונה כאן לא הייתה שאם לא מוצא חן בעיניו, יתחיל המהלך מהתחלה אלא שאם באמת מגלים על הדרך ש-25 דקות זה לא הדבר הנכון אלא צריך שיהיה יותר זמן - - -
יעקב מרגי: מי יחליט שזה הצורך האמיתי?
<ערן טמיר: מרכז התמיכה.
<ערן טמיר: ועדת הערר היא לא פתרון כי היא מוגבלת ל-15 ימים.
<ערן טמיר: לכן אפשר להשאיר את מה שאושר אז, "או במקרה שההתאמה שאושרה אינה תואמת לצרכיו" ולהתנות את זה נניח באישור מרכז התמיכה.
<שרית שטייינר: זה משהו שיבוא ממרכז התמיכה.
<ערן טמיר: בסדר, שיבוא.
אילן גילאון: בחדר שלי יש פוסטר של אחמד יאסין ולמטה כתוב: לא כל הנכים צודקים.
אילן גילאון: אני יודע על מה את מדברת.
אילן גילאון: אני מציע לראות את הדברים בפרופורציה.
אילן גילאון: מה שאתה מציע כאן זה גישור?
<שרית שטייינר: אני מזכירה דבר נוסף וכאן את ה"במידת האפשר" שאמרת קודם שבאופן גורף אתה רוצה שהוא לא יופיע בתקנות.
אילן גילאון: זאת מילה מיותרת.
<שרית שטייינר: אני רוצה להסביר.
<שרית שטייינר: יש דברים שאין בעיה, כמו שהוא אומר, להושיב משגיחה שתשמור עליו שעה ולא חצי שעה ולצורך זה אני לא צריכה היערכות של שבעים ימים מראש, אבל אם פתאום יוחלט שהאדם הזה צריך בחינה בעל פה ולא בחינה עם משכתב והקראה – זה משהו שלא בכל רגע נתון אפשר להיערך אליו מבחינת מערכת.
אילן גילאון: איך את מגדירה את זה?
<ערן טמיר: יש כאן לוחות זמנים.
<שרית שטייינר: האדם הזה נרשם לבחינה ואתה יודע שרישום לבחינת גמר ממלכתית נעשה ארבעה חודשים לפני הבחינה כי ההליך של הכנת בחינה - - -
<ערן טמיר: כתוב לך שהוגשה בקשה 45 ימים לפני מועד הבחינה.
<שרית שטייינר: לגבי מה?
<שרית שטייינר: זה לפני הלימודים.
אילן גילאון: הנה, את בעצמך אמרת.
אילן גילאון: ארבעה חודשים.
אילן גילאון: זה פרק הזמן.
<שרית שטייינר: אני אומרת עם מרכז התמיכה ואם אלה יהיו ארבעה חודשים לפני הבחינה.
<ניצן אלמוג: סליחה, אבל חוסר ההבנה את המציאות של האנשים לאורך כל הדיון הזה.
<ניצן אלמוג: אני למשל עם לקות ראייה נכנסתי לאוניברסיטה ולא היה לי מושג שאני אקבל טופס להשחיל ריבועים בכל הבחינה והטופס הזה לא נגיש לי.
<ניצן אלמוג: הגשתי בקשה להתאמות באמצע סימסטר ופחות מ-45 ימים.
אילן גילאון: אני מבקש, אני לא יכול לנהל דיון בצורה כזאת.
יעקב מרגי: אנשי התמ"ת לא מקלים על הדיון.
אילן גילאון: האישור של מרכז התמיכה מקובל עליכם?
אילן גילאון: אנחנו נקבע טווחי זמן.
אילן גילאון: לא פרק זמן.
אילן גילאון: מה שמרכז התמיכה יקבע.
<ניצן אלמוג: ללא פנייה חוזרת.
<ניצן אלמוג: הם המומחים.
<ניצן אלמוג: אין מומחה שמבין.
אילן גילאון: אני רוצה לדעת איזה נוסח אתה מציע.
<ערן טמיר: אני מציע להשאיר את הנוסח שהיה ואם משרד הכלכלה רוצה, באישור מרכז התמיכה.
<ערן טמיר: זה לדעתי פותר להם גם את הבעיה.
אילן גילאון: הוא רוצה.
אילן גילאון: ברור שהוא רוצה.
אילן גילאון: הוא רוצה את זה והוא רוצה עוד.
<ערן טמיר: אני לא חושב שצריך יותר מזה.
אילן גילאון: באישור מרכז התמיכה.
<ערן טמיר: או במקרה שההתאמה אינה תואמת לצרכיו.
<ערן טמיר: אפשר.
<איילת זלדין: אני יכולה להשלים את המשפט של עצמי?
אילן גילאון: של עצמך כן, אבל לא של מישהו אחר.
<איילת זלדין: או במקרה שמרכז התמיכה פנה ואישר שההתאמה שאושרה אינה מספיקה.
<איילת זלדין: אני רוצה שזה יהיה ממרכז התמיכה.
<אייל לב ארי: שההתאמה אינה מתאימה לצרכיו.
<ערן טמיר: מה קורה עם התאמה שבכלל לא חשבו עליה?
<ערן טמיר: למה צריך רק התאמה שאושרה לו?
אילן גילאון: למה לומר מילה כזאת שאין בה שום משמעות, התאמה שלא חשבו עליה?
אילן גילאון: אז יחשבו עליה.
יעקב מרגי: ביצה שלא נולדה.
<אייל לב ארי: בתקנה 16 משתנה הרכב ועדת הערר.
<איילת זלדין: תוסיף את זה בהתאם למרכז התמיכה ואת ה-או במידת האפשר או לתת טווח זמן שהמערכת תוכל - - -
אילן גילאון: את אמרת ארבעה חודשים.
<איילת זלדין: עדיין צריך את הקטע הטכני להיערך לתקנה הזאת.
יעקב מרגי: מרכז התמיכה יקבע את הזמנים.
יעקב מרגי: לצורך העניין את מייצגת את המכללות.
יעקב מרגי: את לא מייצגת את האינטרסים שלי.
יעקב מרגי: ככה זה, זה חוק בטבע של המוגבל.
יעקב מרגי: מרכז התמיכה יכול לתת לי פחות או יותר עמדה אובייקטיבית.
<אייל לב ארי: בוועדת הערר, תקנה 16, משתנה הרכב ועדת הערר מנציג משרד הכלכלה ובתוך ההרכב גם נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, לשני נציגי משרד הכלכלה במקום נציג הנציבות.
<אייל לב ארי: כך בהמשך תקנת משנה (א).
<אייל לב ארי: בתקנת משנה (ד) מחיקה של המילה "תתכנס".
<אייל לב ארי: הוועדה תבחן.
<אייל לב ארי: תקנת משנה (ג) היא המשך מהדיון הקודם ועניינה, בעקבות הערות שהיו בדיון, האם לאפשר לאדם עם המוגבלות להופיע בין אם בוועדת ההתאמות, בין אם בוועדת ערר, כאשר בסוף זה התכנס לוועדת ערר, בין אם בעצמו ובין אם באמצעות מלווה או אפשר לומר אדם מטעמו.
<אייל לב ארי: כרגע ההצעה של משרד הכלכלה היא לשנות את זה ובמקום מ"במקרים חריגים לאפשר לאדם עם מוגבלות להופיע בפניה" לומר "לאפשר את זה לפי שיקול דעתה".
<אייל לב ארי: אמנם הנוסח הוא יותר רך.
<קריאה: זה גם התקבל על ידי משרד המשפטים.
יעקב מרגי: למרות שהוא רך, הוא לא משנה במהות.
<איילת זלדין: אני אסביר.
<איילת זלדין: הטענה שעלתה כאן בדיון הקודם היא שחייבים בכל מקרה שאדם עם מוגבלות יופיע בפני ועדת ערר.
<איילת זלדין: אנחנו אמרנו שאנחנו מתנגדים לחיוב ובמקרים שיש פנייה כזאת, אנחנו נאפשר לפי שיקול דעת של הוועדה.
<איילת זלדין: מקרים חריגים העברנו לשיקול דעת.
<איילת זלדין: אנחנו עשינו בדיקה בחקיקה ובהרבה מאוד חוקים, ברוב החוקים, ועדות הערר הן על פי פניות בכתב.
<איילת זלדין: יש לנו פסיקה על זה שבן אדם יש לו את יומו כאשר זאת פנייה בכתב.
<איילת זלדין: לא מצאנו את זה בכל התקנות שלכם, של הנגישות, שאישרתם.
<איילת זלדין: דרך אגב, אנחנו הראשונים שהמצאנו את הערר וממש מרגיז אותי שאני נמצאת כאן עם הגב אל הקיר.
<איילת זלדין: אין ערר בתקנות אחרות.
<איילת זלדין: אין ערר בתקנות הנגישות.
<איילת זלדין: אנחנו כאן הלכנו ונתנו ערר, אז באים אלינו ואומרים לנו למה הוא כזה וכזה.
אילן גילאון: צדיק ורע לו.
<איילת זלדין: אנחנו הסברנו.
<איילת זלדין: ישבנו עם הנציבות, עם משרד המשפטים וראו שאנחנו צודקים וכי הדין הישראלי מאפשר ערר בכתב.
<איילת זלדין: יש לי כאן את כל החוקים אם אתם רוצים שאני אתחיל להלאות אתכם בהם.
<איילת זלדין: לכן אנחנו חושבים שזה בהחלט הסדר טוב.
אילן גילאון: אם אתם נענים בחיוב, אין שום סיבה שהוא יופיע בפניכם.
יעקב מרגי: היא לא מבטיחה לך שהוא ייענה בחיוב.
אילן גילאון: אם אתם נענים בשלילה, לבן אדם יש זכות לסנגר על עצמו.
אילן גילאון: זה בסיסי.
<איילת זלדין: אתם צריכים להבין שאנחנו מתכוונים את הערערים האלה שאנשים מגישים לקבץ לוועדת ערר, לשבת על זה יום שלם ולדון.
<איילת זלדין: זה לא איזה בית דין ולא בית משפט.
<איילת זלדין: אנחנו משתמשים במומחים וזאת מערכת שהולכת לתת מענה מהיר ויעיל.
אילן גילאון: בכל מקום שאנחנו מנסים לשנות דעתו של אדם, וכרגע גם את, זאת ועדת ערר מסוימת.
אילן גילאון: זכותו של אדם שקיבל תשובה שלילית להופיע ולהסביר את עצמו.
<איילת זלדין: לא.
<איילת זלדין: זאת לא זכות.
<איילת זלדין: בחוק בתי דין מינהליים זה בכתב בלי הופעה, בחוק הגבלים עסקיים זה בלי, בחוק להגברת דיני עבודה של האכיפה, בחוק לזכויות נפגעי עבירה וגם בתקנות שאתם העברתם כאן, בכל תקנות הנגישות לא הכנסתם את זה.
<איילת זלדין: הדבר היחידי שהכנסתם הוא שיהיה לפי הדין הקיים.
<איילת זלדין: גם בתקנות נגישות השירות שאתם אישרתם, אין את זה.
אילן גילאון: יש מעמד של ערעור ואנחנו לא הכנסנו?
<איילת זלדין: יש מעמד של ערעור אבל לא חייבים שבן אדם יופיע בו.
<איילת זלדין: גם בביטוח הלאומי הבן אדם לא מופיע.
אילן גילאון: אני לא מבין את העמידה על המתרסים בצורה כזאת.
<איילת זלדין: כי אנחנו רוצים שזה יעבוד.
אילן גילאון: תקבלו עוד שבוע.
אילן גילאון: תקבלו עוד חמישה ימים.
<איילת זלדין: כדי שזה יעבוד, כדי שהוועדה תוכל לקבל החלטות מהירות, אנחנו רוצים שהיא תוכל לדון בערערים בכתב וזה דבר שהוא בסיסי אצלנו וגם החקיקה מאחורינו וגם כל מה שאישרתם בתקנות האחרות.
יעקב מרגי: במקרה הפוך כאשר בן אדם מגיש בקשה להנגשה מסוימת ואתם מתמודדים מול נייר, ואתם רוצים להיות משוכנעים שאכן הוא זקוק לזה, עומדת לכם הזכות להזמין אותו?
<שרית שטייינר: כן, ודאי.
יעקב מרגי: למה לא לו תעמוד הזכות לבוא כדי שתראי את המוגבלות שלו בעיניים?
יעקב מרגי: לעמוד לפעמים מול נייר, זה לא דומה.
יעקב מרגי: מוגבל שמיעה כזה, לא דומה למוגבל שמיעה אחר עם כל חוות הדעת הכתובות.
<שמואל חיימוביץ': אני לא צריך את רשות הדיבור.
<שמואל חיימוביץ': חבר הכנסת מרגי היטיב לומר את הדברים.
אילן גילאון: הערערים יוגשו בכתב.
אילן גילאון: אני לא מבין איך אתם מתעקשים על הדבר הכי שולי שיכול להיות.
<שרית שטייינר: לא, הוא לא שולי בכלל.
<שרית שטייינר: זה הדבר שגורם לזה שזה יעבוד או לא יעבוד.
<שרית שטייינר: אתם לא רוצים שוועדת ערר תתכנס ותקבל החלטות?
<שרית שטייינר: זה לא מה שאתם רוצים?
יעקב מרגי: אתם תפעלו על פי החוק.
יעקב מרגי: אנחנו לא מאוימים.
יעקב מרגי: אתם תפעלו לפי התקנות.
אילן גילאון: יש אפשרות להוסיף להם עוד מספר ימים לנושא הזה?
יעקב מרגי: שכנעו אותי שזה לא יעבוד.
<שרית שטייינר: אתה לא רוצה להשתכנע.
אילן גילאון: אין סיבה.
<שרית שטייינר: אין בעיה.
<שרית שטייינר: אני אשלח לו מייל כדי שזה יהיה בכתב.
אילן גילאון: פתאום את שולחת לו מייל.
אילן גילאון: עד עכשיו רצית לדבר כי רצית לבטא את עצמך כי את יכולה להסביר את עצמך יותר טוב מאשר את יכולה לכתוב.
<שרית שטייינר: אני יכולה לשלוח את זה בכתב.
אילן גילאון: גברתי, תשכחי מזה.
אילן גילאון: זה יישאר כך ואם אתם צריכים עוד חמישה ימים, תקבלו.
<אייל לב ארי: איך נעשה את זה?
אילן גילאון: אתה משפטן.
אילן גילאון: תנסח את הנוסח.
אילן גילאון: תמצא איך להכניס את זה.
אילן גילאון: תן להם עוד זמן.
<שרית שטייינר: אני יכולה בכל זאת להתייחס?
אילן גילאון: אנשים לא צריכים לגשת בעצמם.
אילן גילאון: אם מסרבים להם, למי שרוצה תהיה זכות להופיע.
<שרית שטייינר: לא לתת לאדם להתייחס ולענות, זה לא הוגן.
אילן גילאון: זה בדיוק מה שאני אומר לך לגבי ועדת הערר.
אילן גילאון: למה מידה שאת מחילה על עצמך לא תתני לאדם המוגבל הזה?
<שרית שטייינר: אני מוכנה להמשיך את הדיון הזה בכתב, במייל, מחר.
<שרית שטייינר: אני מבקשת.
אילן גילאון: את רצית לבטא את עצמך.
<שרית שטייינר: לא, אני רוצה לבטא את עצמי בכתב ובעל פה.
אילן גילאון: תמשיכי מחר בעל פה.
אילן גילאון: בינתיים אני אקבל את ההחלטה שלי היום.
<אייל לב ארי: הוועדה מחליטה שני דברים.
<איילת זלדין: אם אתם לא רוצים לנהל על זה דיון ענייני, לכולם נגמרה הסבלנות.
אילן גילאון: אני מבקש ממך, תחזרי בך.
אילן גילאון: אין דיון יותר ענייני מאשר בשולחן הזה.
אילן גילאון: מה זה הדיבור הזה?
אילן גילאון: כי זה לא לפי דעתך?
<איילת זלדין: אתה לא רוצה לנהל על זה דיון.
אילן גילאון: את בעצמך מוכיחה כמה הדבר הזה הוא נחוץ.
אילן גילאון: את ואת לא מוגדרת כאדם מוגבל, אני מקווה.
אילן גילאון: את לא רוצה לתת לאדם מוגבל לתרץ את עצמו?
אילן גילאון: איזה מין דבר זה?
<איילת זלדין: אני נותנת לו להגיש את המסמכים בכתב.
אילן גילאון: זאת איפה ואיפה.
<קריאה: בכל החקיקה נותנים להגיש במסמכים בכתב.
<קריאה: למה התעקשתם דווקא על ועדת ערר?
אילן גילאון: אני לא צריך עזרה.
אילן גילאון: אני רוצה להסביר לך את סדר היוצרות כדי שאת תביני.
אילן גילאון: אם אתן לא מעוניינות בדיון הזה, אתן לא צריכות להישאר כאן.
אילן גילאון: מי שיקבע מה יהיה בתקנות, זה השולחן הזה ומי שהוא סוברני להחליט.
<שרית שטייינר: יש לי הצעת פשרה בהתאם לרוח הדברים שאמרת כרגע.
<שרית שטייינר: לוועדת הערר אדם יוכל להופיע לפי מה שייקבע יחד עם איש המקצוע שאבחן אותו.
<שרית שטייינר: בעצם זאת לא ועדה של מסכנות אלא זאת ועדה של אדם שמציג שיש לו מוגבלות.
<שרית שטייינר: להציג את זה שלאדם יש מוגבלות, יכול איש מקצוע לאבחן.
<שרית שטייינר: לאותה ועדת ערר, אם הבן אדם רוצה להופיע, הוא יוכל להופיע ובלבד שהוא יבוא עם איש המקצוע שמציג את המוגבלות שלו.
יעקב מרגי: הוא יופיע עם מומחה לו הוא שילם?
יעקב מרגי: ממש פשרה.
<שרית שטייינר: או שיעביר את זה בכתב, אם איש המקצוע לא רוצה לבוא אתו.
אילן גילאון: אין לי בעיה ובלבד שאת תביאי את איש המקצוע.
אילן גילאון: את תחליטי איזה איש מקצוע צריך לטפל בו.
אילן גילאון: מספיק טוב?
אילן גילאון: את תביאי את איש המקצוע שאת חושבת שצריך להופיע יחד אתו, בהתאמה למוגבלות שלו, שאת תחליטי עליה.
<שרית שטייינר: אצלי יושב איש המקצוע.
אילן גילאון: אולי תביאי גם למרים את האיש שלך.
<שרית שטייינר: איש המקצוע שלי יושב בוועדה.
<שרית שטייינר: המורשה לנגישות השירות הוא חבר הוועדה.
אילן גילאון: איש המקצוע שיושב כאן בוועדה, הוא יעבור לשם ויבוא עם המוגבל מול הוועדה.
<שרית שטייינר: יש ועדה בה יש איש מקצוע מטעם אותו אדם בעל מוגבלות.
<שרית שטייינר: איש המקצוע שלי אישר משהו אחר וזה לא נראה לאיש המקצוע שבא מטעם בעל המוגבלות.
<שרית שטייינר: זה הערר.
אילן גילאון: מה את מתכוונת לעשות בפשרה שלך?
אילן גילאון: להשית עליו כאלה עלויות שהוא יוותר על הערעור שלו.
<שרית שטייינר: הוא יכול להעביר את זה בכתב.
אילן גילאון: מעולם עוד לא היה דיון כזה בשולחן הזה, דיון כל כך אנטגוניסטי כפי שאתם עשיתם היום.
אילן גילאון: עוד לא היה בנושא שהוא לא המיינסטרים של הדיון.
אילן גילאון: הייתם שומעים עוד מהאנשים, זה היה ממש נורא לעומת המטלות האחרות.
אילן גילאון: מי שלא מקובל עליו, שיגיד שלא מקובל עליו.
<אייל לב ארי: אם כך, אפשר לשנות את הנוסח ולומר: מבקש המעוניין להופיע בפני הוועדה יודיע על כך בכתב.
<אייל לב ארי: הוא יהיה זכאי להופיע.
אילן גילאון: תן להם פרק זמן יותר ארוך.
<אייל לב ארי: כמה יותר גדול מהשלושים ימים?
<איילת זלדין: מועדים שוועדת הערר נקבעו כצפופים כדי לאפשר לאדם ליהנות מהקלות שוועדת הערר אולי תיתן לו.
<ניצן אלמוג: אלה לא הקלות.
<ניצן אלמוג: מה זה הקלות?
אילן גילאון: הנזק כאן שכנראה שכל הדיון כאן יבוא על חשבון אנשים שייגשו לערר.
<קריאה: המועדים יוארכו רק למי שמתכוון להופיע.
אילן גילאון: רק אם הוא מבקש להופיע.
<איילת זלדין: ישבנו הרבה מאוד על המועדים וקבענו אותם כך מתוך מטרה, בניגוד למה שאתם חושבים, שאם ועדת הערר תקבל את הערר שלו, נוכל לתת לו את ההתאמות שהוא ייהנה מהן.
<שמואל חיימוביץ': לא צריך לקצר את הזמן.
<איילת זלדין: אני אומרת שאם צריך לקבוע מועד שהוא יבוא, הוא יכול להפסיד את ההתאמות.
<שמואל חיימוביץ': רק אם הוא רוצה.
<איילת זלדין: אם הוא רוצה, יכול להיות שהוא יפסיד את הזמן שהמוסד לא יוכל להיערך לתת לו את ההתאמות.
אילן גילאון: אנחנו מדברים רק על מקרים בהם הערעור נדחה.
אילן גילאון: אני מדבר רק על מקרים כאלה.
<איילת זלדין: הוא צריך לבוא וצריך לתאם אתו את הזמן וכולי.
אילן גילאון: לכן אני שואל כמה זמן אתם צריכים מעבר לשלושים הימים.
<איילת זלדין: כתבנו שצריך לתת לו תשובה תוך שלושים ימים מהגשת הערר.
<איילת זלדין: אם הוא רוצה להגיש ערעור, הוא יצטרך להיכנס לזמנים האלה.
<איילת זלדין: הוא לא יכול לומר שהוא מוכן לבוא בעוד שבועיים.
<ערן טמיר: הוא יתכנס לזמנים.
יעקב מרגי: זאת לא תכנית כבקשתך.
אילן גילאון: במקום שלושים ימים צריכים להיות ארבעים ימים?
<אייל לב ארי: אם אתם רוצים להאריך את פרק הזמן.
אילן גילאון: לכם זה משנה אם אנחנו מאריכים לכם את פרק הזמן?
יעקב מרגי: הם רוצים שלושים ימים.
אילן גילאון: נשאיר את זה כך.
אילן גילאון: אם אתם רוצים להאריך את המועד כי זה יקל עליכם, בסדר.
חיים כץ: היום יום שני בשבוע, ד', בסיון, 2 ביוני 2014.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בהצעות חוק להגדלת הסיוע לניצולי שואה.
חיים כץ: אני לא נכנס לשאר הצעות החוק, שתיכף ניגע בהן.
חיים כץ: תמיד כשאנחנו נוגעים בהצעות לניצולי שואה זה הרבה הרבה הרבה יותר מידי מאוחר.
חיים כץ: יש הרבה אנשים שכנראה היו זכאים והיו מקבלים אם זה היה יותר מוקדם, אבל מוטב מאוחר מאשר אף פעם לא.
חיים כץ: יכול מאוד להיות שיש הרבה אנשים שהיו מקבלים, אבל מאחר והם הלכו לעולמם - - כל יום הולכים כ-40 איש ששרדו את השואה לעולמם.
חיים כץ: הדור הזה הוא דור הולך ונעלם.
חיים כץ: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו לקדם את הצעת החוק במהירות ובאופן הכי טוב שאנחנו יודעים לעשות.
חיים כץ: יש שתי דרכים לעניין הזה.
חיים כץ: אחת, אנחנו נתחיל להקריא ונגיש הערות.
חיים כץ: השנייה, ניתן לכולם לדבר ולא נגיע לסיום.
חיים כץ: כל אחד יוכל לדבר, לדבר ולדבר.
חיים כץ: כל יום שידברו יהיה יותר מידי מאוחר, או יהיו פחות ניצולים שיקבלו.
חיים כץ: כי הם ילכו לעולמם.
<קריאה: אז עדיף לקרוא.
חיים כץ: אז עדיף לקרוא.
חיים כץ: יש כאלה שרוצים לדבר, העיקר לדבר.
חיים כץ: אנחנו רוצים לחוקק.
חיים כץ: אנחנו נקרא .
חיים כץ: אם יש סעיפים שלא מתאימים ומישהו יבוא ויגיד שזה לא מתאים לו, נזיז את הסעיף הצידה.
חיים כץ: המטרה שלנו היא לנסות ולקדם את הצעת החוק כמה שיותר מהר ובצורה יסודית כך שהיועצים המשפטים של הוועדה והיועצים המשפטיים של הממשלה ישבו על כל סעיף.
חיים כץ: אני יודע שבשורה התחתונה יהיו אנשים שיצאו לא מרוצים.
חיים כץ: אני יודע שלא נרצה את כולם.
חיים כץ: אני יודע שזה לא מושלם.
חיים כץ: באילוצים הקיימים העדפנו להיצמד להצעת חוק הממשלתית, לרוץ עם הצעת החוק הממשלתית.
חיים כץ: אולי לנסות לשפר אותה במעט, לא באופן קרדינאלי, ולהעביר את זה הלאה.
חיים כץ: אנחנו רוצים להמשיך ולנסות לרסק את הסדק שאנחנו מרחיבים היום.
חיים כץ: כל יום אנחנו מרחיבים סדק.
חיים כץ: יש פה 3 הצעות חוק.
חיים כץ: חלקן יותר רחבות, חלקן פחות רחבות, שבאו ואמרו שאנחנו רוצים לפי סעיף - -
<נעה בן שבת: 84ד.
חיים כץ: לפי סעיף 84ד אנחנו רוצים להצמיד ולמזג להצעת החוק הממשלתית.
חיים כץ: ההצעה הראשונה, שאני עומד בראשה, היא של חברי ועדת העבודה והרווחה והבריאות שהיו באותו תאריך בוועדה: חיים כץ, אילן גילאון, מיקי רוזנטל, יעקב מרגי ומיכל בירן.
חיים כץ: את אלה שלא נמצאים אני לא מקריא.
אילן גילאון: זאת ההצעה הטובה.
אילן גילאון: נשקול להצביע בעד ההצעה הזאת.
<נעה בן שבת: בכל מקרה, ההצעה ממוזגת כדי להמשיך ולדון בהצעה שעברה לפי הנוסח בקריאה ראשונה.
חיים כץ: אילן, אני יודע שההצעה הזאת יותר רחבה, אני יודע שהיא יותר מקיפה.
מיקי רוזנטל: היא יותר טובה.
חיים כץ: אני יודע הכל, רק אנחנו לא יודעים להעביר אותה.
חיים כץ: אם אנחנו לא יודעים להעביר אותה, אנחנו נעביר את מה שאנחנו יכולים.
חיים כץ: יש הצעה נוספת של דב חנין.
חיים כץ: יש הצעה נוספת בקטע של סיוד לניצולי שואה של חיים כץ, אילן גילאון, מיקי רוזנטל, יעקב מרגי ומיכל בירן.
חיים כץ: אני יודע -3 ההצעות האלו מרחיבות, אבל זה מה יש.
חיים כץ: אני רוצה להצביע על מיזוג 3 ההצעות האלו להצעת החוק הממשלתית.
חיים כץ: בעד – 7
חיים כץ: כל 7 חברי הכנסת שנוכחים כאן אישרו את מיזוג הצעת החוק להצעת החוק הממשלתית.
חיים כץ: אני אלך עם היועצת המשפטית.
חיים כץ: הרשות לזכויות ניצולי שואה, בואי תסבירי את "ההיילייטס" של ההצעה.
<גליה מאיר-אריכא: הצעת החוק, שכוללת פרקים נוספים שנדונים בוועדת העלייה וקליטה, מהווה יישום של תכנית לאומית לסיוע לניצולי שואה.
<גליה מאיר-אריכא: היא עוגנה בהחלטת ממשלה וכוללת מספר צעדי סיוע, כאשר הפרקים שיידונו בפני הוועדה כיום- פרקים ב' וה' להצעה - כוללים שני צעדי סיוע עיקריים.
<גליה מאיר-אריכא: צעד סיוע ראשון מתייחס לניצולי שואה יוצאי מחנות וגטאות שעלו לאחר 1.10.53, שזה מועד קובע בחוק נכי רדיפות הנאצים.
<גליה מאיר-אריכא: חוק נכי רדיפות הנאצים זה החוק העיקרי שמסדיר זכויות והטבות לניצולי שואה.
<גליה מאיר-אריכא: זה חוק שקובע תגמול חודשי, שעולה ככל שעולה רמת הנכות.
<גליה מאיר-אריכא: הוא קובע תגמול, כולל רובד סוציאלי מיוחד לנזקקים, מימון טיפול רפואי במחלות המוכרות, והטבות נוספות.
<גליה מאיר-אריכא: כפי שציינתי, תנאי מקדמי שקבוע בחוק הוא עלייה לפני 1.10.53, מהטעם שרק מי שעלה לפני המועד הזה זכותו הייתה לתבוע את גרמניה.
<גליה מאיר-אריכא: במסגרת מו"מ שערכה גרמניה עם ישראל, דרשה גרמניה, כתנאי לחתימת ההסכם, שמדינת ישראל תוותר על זכות תביעתם האישית של אזרחי המדינה, של אותם ניצולים שהפכו להיות אזרחי המדינה עד אותה עת.
<גליה מאיר-אריכא: הדרישה לוויתור כללה בהתחלה מספר עילות תביעה.
<גליה מאיר-אריכא: בסופו של דבר, הוויתור צומצם לתביעה בגין נזקי גוף, לכן חוקק חוק נכי רדיפות הנאצים כדי לתת מענה לאותה קבוצה שזכות התביעה אבדה לה.
<גליה מאיר-אריכא: מי שעלה אחרי 1.10.53 יכול היה לתבוע את גרמניה, אבל בפועל מאחר וחוק הפיצויים הפדרלי הגרמני שהיה אמור לתת מענה לאותה קבוצה נסגר לתביעות בשנת 69 ואותם ניצולים - רובם מעבר למסך הברזל - לא הגישו תביעות עד 69, נוצר מצב שניצולים רבים לא מקבלים פיצוי לא מחוק נכי רדיפות הנאצים ולא מחוק הפיצויים הפדרלי שכאמור נסגר.
<גליה מאיר-אריכא: אמנם בשנת 2007, לראשונה במסגרת תכנית להרחבת הסיוע הממשלתית, הוסדרה זכאותם של יוצאי מחנות וגטאות מתוך הניצולים שעלו אחרי 1.10.53 והם מוכרים כיום במסגרת חוק הטבות לניצולי שואה, אבל הזכאות שלהם וההטבות שניתנות להם הן עדיין מופחתות ביחס למה שניתן לפי חוק נכי רדיפות הנאציים, כפי שציינתי קודם.
<גליה מאיר-אריכא: מדובר בקבוצה של 18.5 אלף איש מהמעגל הראשון.
<גליה מאיר-אריכא: החלוקה בין אותם 18.5 אלף איש היא כזאת: 16 אלף איש מקבלים קצבה תלת חודשית מוועידת התביעות החומריות של גרמניה, קצבה בסכום של 930 אירו.
<גליה מאיר-אריכא: לחודש זה יוצא 310 אירו, קרוב ל-1500 שקלים.
<גליה מאיר-אריכא: מאוצר המדינה הם מקבלים השלמה להטבות נלוות נוספות, כגון קצבת הבראה, הנחה בארנונה, כאשר לאחרונה הם מקבלים גם מענק שנתי.
<גליה מאיר-אריכא: זאת קצבה קבועה שמשולמת מגרמניה.
<גליה מאיר-אריכא: היא לא משתנה.
<גליה מאיר-אריכא: אין מענה מיוחד לנזקקים או לנכים מקרב הנרדפים, כמו שיש בחוק נכי רדיפות הנאצים.
<גליה מאיר-אריכא: אני רק אציין לגבי אותה קצבה מוועידת התביעות – אני מניחה שנציין אותה במהלך הדיון- שמדובר בקצבה שנקראת קרן סעיף 2.
<גליה מאיר-אריכא: זאת קצבה שניתנת מתוקף הסכם שנחתם בין ועידת התביעות בשנת 1992, לאחר איחוד גרמניה עם גרמניה המזרחית.
<גליה מאיר-אריכא: היא נועדה לתת מענה לאותם ניצולים מהמעגל הראשון שלא הצליחו להגיש תביעה בזמן לפי חוק הפיצויים הפדראלי.
<גליה מאיר-אריכא: גם הקצבה הזאת התחילה להשתלם להם יחסית מאוחר.
<גליה מאיר-אריכא: צריך לזכור שחוק נכי רדיפות הנאצים נחקק עוד בשנת 57.
<גליה מאיר-אריכא: זה לגבי 16 אלף איש.
<גליה מאיר-אריכא: בנוסף, יש 2500 איש שגם הם מעוגנים ונזכרים בחוק הטבות לניצולי שואה.
<גליה מאיר-אריכא: הם מקבלים את הקצבה ישירות מאוצר המדינה.
<גליה מאיר-אריכא: הם לא הצליחו להיכנס לאותה קרן סעיף 2 אם הם לא הוכיחו שהם שהו את פרקי הזמן הנדרשים באותה קרן סעיף 2.
<גליה מאיר-אריכא: בזמנו, בשנת 2007, דרשה גרמניה במסגרת הסכם ועידת התביעות פרקי שהייה מינימאליים לכל סוג של מקום, כמו למשל שהייה של לפחות חצי שנה במחנה ריכוז, שהייה של לפחות 18 חודשים בגטו.
<גליה מאיר-אריכא: כמובן שהיום המועדים כבר הצטמצמו, אבל בפועל נוצר מצב שהרבה ניצולים, למרות שהם נימנו על המעגל הראשון, לא קיבלו קצבה מקרן סעיף 2, לכן במסגרת חוק ההטבות לניצולי שואה הם מקבלים קצבה ישירות מאוצר המדינה.
<גליה מאיר-אריכא: יש 16 אלף שמקבלים את הקצבה מוועידת התביעות קרן סעיף 2.
<גליה מאיר-אריכא: יש 2500 איש שמקבלים את הקצבה מאיתנו.
<גליה מאיר-אריכא: הקצבה שמשולמת מאוצר המדינה עומדת על 850 שקלים.
<עפרה רוס: נכון להיום.
<עפרה רוס: זה לפני התיקון.
<גליה מאיר-אריכא: זה המצב כיום.
<גליה מאיר-אריכא: אני מתארת את המצב כיום.
<גליה מאיר-אריכא: הם מקבלים גם את ההטבות הנלוות שמקבלים אותם 16 אלף איש - קצבת הבראה, הנחה בארנונה וכו'.
<גליה מאיר-אריכא: יחד עם זאת, כל ההטבות האלו עדיין מופחתות ממה שקבוע בחוק נכי רדיפות הנאצים, לכן אנחנו מציעים במסגרת הצעת החוק להשוות את הזכויות שלהם.
<גליה מאיר-אריכא: בעניין הזה צריך לציין שחוק נכי רדיפות הנאצים הורחב במשך השנים באופן שכולל אוכלוסיות נוספות.
אילן גילאון: מי נשאר בחוץ?
אילן גילאון: מי נשאר מחוץ להגדרה שלכם?
אילן גילאון: מי לא מכוסה בתוך החוק?
<גליה מאיר-אריכא: חוק נכי רדיפות הנאצים הוא חוק רחב.
<גליה מאיר-אריכא: הוא נשען על חוק הפיצויים הגרמני.
<גליה מאיר-אריכא: גם העילות שקבועות בחוק הפיצוי הגרמני פורשו בהרחבה ובליבראליות במשך השנים על ידי בתי המשפט.
אילן גילאון: זה לא מה ששאלתי.
חיים כץ: מי מניצולי השואה לא מכוסה היום בהצעת החוק?
אילן גילאון: מי נולד תחת משטר נאצי ולא מקבל?
<קריאה: עובדי כפייה.
<גליה מאיר-אריכא: זה צעד סיוע שנועד למחנות ולגטאות.
<גליה מאיר-אריכא: צעד סיוע נוסף שיש בהצעת החוק מתייחס לאותם ניצולי שואה שלא מקבלים קצבה חודשית מכל מקור שהוא בשל נרדפותם.
<גליה מאיר-אריכא: הניצולים האלה, מצד אחד, לא נכנסים לחוק נכי רדיפות הנאצים כי הם לא עלו לפני 1.10.53.
<גליה מאיר-אריכא: מצד שני, הם לא נכנסים לחוק ההטבות כי הם לא יוצאי מחנות וגטאות.
<גליה מאיר-אריכא: לגבי הקבוצה הזאת יינתן במסגרת החוק מענק שנתי.
<גליה מאיר-אריכא: לא מדובר בקצבה אלא במענק שנתי.
מיכל בירן: שמה הוא?
<גליה מאיר-אריכא: מענק שנתי של 3600 שקלים, כאשר במסגרת החלטת הממשלה הם יקבלו בנוסף פטור מלא מדמי השתתפות עצמית ברכישת תרופות מרשם שכלולות בסל שירותי הבריאות.
<גליה מאיר-אריכא: זה מתוקף אותה החלטת ממשלה.
<נעה בן שבת: לא במסגרת הצעת החוק.
<גליה מאיר-אריכא: נכון, וטיפול פסיכולוגי ככל שמי מהם נזקק לו ויהיה חפץ בכך.
חיים כץ: תודה רבה, אנחנו עוברים להקראה.
<פנחס גולן: לניצול שואה יש זכות דיבור?
חיים כץ: אמרתי בהתחלת הדרך שיכולה להיות לו זכות דיבור אבל החוק לא יעבור היום והוא לא יקבל כסף.
חיים כץ: אם המטרה לדבר, אין לי בעיה, נשב ונדבר, לא נחוקק.
<פנחס גולן: אני רוצה לדבר על מנת להוכיח מה עושים - -
חיים כץ: לא להוכיח.