GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן טמיר: מה שיש ב-(ב) זאת האפשרות להעביר את ההתאמה מטעם המוסד.
<ערן טמיר: זה בסדר גמור.
<אילנה קאופמן כהן: אז אני רוצה להוסיף גם עזרים, כי זה עדיין לא מובן.
<ערן טמיר: לא הכול זה עזרים.
<ערן טמיר: קודם כל, המקום שבו עושים, נניח, את הלמידה המעשית, צריך שיהיה בו גם ההתאמות של השירות, שכוללות יותר מעזרים.
<ערן טמיר: אני חושב שמה שנכון – בוצעו התאמות נגישות לפי תקנות אלה.
יעקב מרגי: מיצינו את הנושא.
<אילנה קאופמן כהן: אני רוצה- - -
<אילנה קאופמן כהן: אתה לא נותן לי לדבר.
<אילנה קאופמן כהן: זה חשוב לי.
יעקב מרגי: אני חושב שאת לא מקופחת, אבל חכי.
יעקב מרגי: אין לנו עניין פה לדקדק יותר מדי.
יעקב מרגי: הגדרת יתר לפעמים מחטיאה את המטרה.
יעקב מרגי: את מצמצמת.
יעקב מרגי: מי שרוצה להרחיב על-ידי הגדרת יתר, לפעמים הוא מצמצם את הפרשנות.
יעקב מרגי: תחשבו קצת מאוזן.
יעקב מרגי: צאו מהקופסה, מאיפה שאתם באים, כל אחד, ונסו להסתכל על הכלל ועל המכלול.
<אילנה קאופמן כהן: אני רוצה להדגיש שחשובה הנגשה חברתית.
<אילנה קאופמן כהן: מגיע סטודנט למקום הכשרה, ומקום ההכשרה לא יודעים בכלל איך לקלוט אותו, לכן כל סטודנט עם צרכים מיוחדים שמגיע למקום של הכשרה מעשית, סטאז', צריך לתת איזושהי הכשרה לצוות העובדים יחד עם הסטודנט כדי שבכלל יידעו במה מדובר.
<אילנה קאופמן כהן: שלא ייקח סטודנט, ופתאום ייפול בדרך- - -
יעקב מרגי: זה במקום אחר, לא כאן.
<ישראל אבן זהב: ישראל אבן זהב, רכז תחום נגישות, מטה מאבק הנכים, פורום ארגוני הנכים.
<ישראל אבן זהב: אני חושב שהרישא של סעיף 3ב סותר את סעיף א.
<ישראל אבן זהב: כותבים פה שאם המוסד אינו בעלים, הוא לא חייב בהנגשה – לפחות כך אני מבין.
יעקב מרגי: זה מה ששאלתי קודם.
יעקב מרגי: אבל הוא יהיה מחויב – בהמשך תראה.
<ערן טמיר: הרעיון הוא שאם, נניח, עושים את הלמידה העיונית של העבודה הסוציאלית בלשכה של עיריית רחובות, שעיריית רחובות לא תגיד: אתם עושים אצלנו, אז אתם תדאגו לעשות אצלנו את המעלית; האחריות היא על המקום.
<ישראל אבן זהב: בסדר, אבל הם צריכים להביא אותם למקום נגיש.
<ערן טמיר: זה כתוב ב-ג: ככל הניתן.
<ישראל אבן זהב: ואם זה לא ניתן, יהיה פטור לתלמיד מציון במקצוע הזה?
יעקב מרגי: ישראל, השאלה נשאלה, וקיבלנו תשובה על זה.
יעקב מרגי: אני מתחיל להיות קמצן ולא נדיב, כי הייתי אופטימי בתחילת הדיון.
<אייל לב-ארי: יש בהמשך נוסח- - -
יעקב מרגי: תקריא את ג, ונצביע על 3א.
<אייל לב-ארי: יש נוסח מוצע של ור"ה, שתחליט הוועדה על אילו מהנוסחים היא רוצה להכריע, שהמוסד הוא אחראי על ביצוע התאמות נגישות לשירותי השכלה גבוהה לפי תקנות אלה בשירות הניתן על-ידו באתר המצוי בחצריו או בחזקתו.
<אייל לב-ארי: ב1.
<אייל לב-ארי: ביצוע התאמות נגישות במקום בחצרי המוסד אשר בו ניתן שירות נלווה לשירותי השכלה גבוהה- - - גורם המספק את השירות הנלווה במקום – לעניין סעיף זה, שירות נלווה לשירותי השכלה גבוהה, לרבות מסעדה, בית קפה- - - בנק, דואר, חנויות שונות המצויים כולם בשטחי חצר המוסד או באחזקתו.
<אייל לב-ארי: ג.
<אייל לב-ארי: המוסד אינו חייב בביצוע התאמות נגישות מקום בו הפעילות הלימודית מבוצעת מחוץ לחצריו או באתר שאינו באחזקתו, ככל הניתן, ישובץ אדם עם מוגבלות לקיום הפעילות הלימודית במקום נגיש.
יעקב מרגי: על פניו אני, הוועדה, אני דוחה את הנוסח המוצע, כי אני חושב שהנוסח שהקראנו קודם עונה, בלי להגדיר ולפצל דברים אחרים, נקודה.
<ערן טמיר: התייעצנו פה.
<ערן טמיר: 3א, אנחנו חושבים שאולי מיותר לכתוב: אין באמור בתקנה זו כדי למנוע מהמוסד לחייב אדם אחר בביצוע התאמות נגישות לפי תקנות אלה.
<ערן טמיר: זה מובן מאליו, ואין צורך לכתוב את זה.
קריאה: זה לא מובן מאליו.
<ערן טמיר: למה לא?
<ערן טמיר: האחריות – ואני רוצה שיהיה ברור, ואני חושב שכולם מסכימים – גם אם זה שלוח של המוסד, האחריות היא על המוסד במקרים האלה.
יעקב מרגי: אין באמור בתקנה זו כדי למנוע מהמוסד לחייב אדם אחר בביצוע התאמות על-פי כל דין לעניין זה.
יעקב מרגי: השאלה, אם הסיפא של ב לא נותן לך מענה?
יעקב מרגי: זה החשש.
יעקב מרגי: העליתי את החשש הזה.
<ערן טמיר: א מתייחס לשירות שניתן בתוך תחום המוסד על-ידי מישהו אחר, גורם שלישי.
<ערן טמיר: האחריות, כשזה בתוך המוסד- - -
יעקב מרגי: אין עוררין.
<ערן טמיר: שהאחריות היא על המוסד.
<ערן טמיר: אם המוסד רוצה להשתמש בקבלן משנה, פתוחה בפניו הדרך לחייב את קבלן המשנה דרך המכרז, דרך ההסכם שיהיה נגיש.
<ערן טמיר: למה צריך לכתוב את זה?
יעקב מרגי: זה לא בא לעזור?
<שמואל חיימוביץ': זה יכול להפריע, כי הוא יפנה למישהו, ההוא לא ייתן את השירות הזה, אז הוא יגיד: אמרתי לו.
יעקב מרגי: אין באמור בתקנה זו כדי למנוע מהמוסד לחייב אדם אחר בביצוע התאמות.
<ערן טמיר: זה מיותר, ולא רק שזה מיותר – אני חושש שמישהו יבין את זה לא נכון משפטית, ויחשוב שהאחריות במקרים כאלה היא לא על המוסד בכלל, וזו טעות.
יעקב מרגי: בקשתך התקבלה.
יעקב מרגי: אני מביא את 3 כולו, עם השינויים שלו, להצבעה.
יעקב מרגי: הצבעתי פה אחד על סעיף 3.
<אייל לב-ארי: איסור דרישת תשלום בעד ההתאמות.
<אייל לב-ארי: חייב בביצוע התאמות נגישות לא יטיל תשלום על אדם עם מוגבלות בשל ביצוע התאמות נגישות הנחוצות לפי תקנות אלה.
<אייל לב-ארי: ניתנה לתלמיד התאמה בפועל מכוח הדין או מכל מקור אחר, לא תינתן התאמה מכוח תקנות אלה, ובכל מקרה לא יינתן לאדם כפל התאמה או כפל תקציב בשל אותה התאמה.
<גלית צבי: גלית צבי, מהמרכז הבינתחומי.
<גלית צבי: מה קורה אם מי שמתוקצב על-ידי המוסד לביטוח לאומי לקבלת שירותים מסוימים- - -
יעקב מרגי: אני מצפה מכם, בקוצר הזמן שיש לנו, שלא תשאלו דברים מובנים מאליהם.
יעקב מרגי: אני, השכלה בסיסית בהבנת הנקרא, הבנתי את זה.
<פפי יקירביץ': אני מבקשת הערה – אני רוצה לשנות, במקום: ניתנת לתלמיד התאמה – זכאי תלמיד להתאמה.
<פפי יקירביץ': יכול להיות אדם שהוא זכאי לקבל מהמוסד לביטוח לאומי את כל הסל של ההתאמות, והוא בוחר לא לבקש.
<פפי יקירביץ': באחת הישיבות היו פה נציגים של המוסד לביטוח לאומי, ואנחנו דנו בזה, והיתה הסכמה, שמי שהוא זכאי לקבל מהמוסד לביטוח לאומי – אנחנו לא צריכים לממן אותו.
<פפי יקירביץ': זו בקשה שלא פוגעת פה בזכויות, ואין שום סיבה שאותו תלמיד לא יפנה למוסד לביטוח לאומי, ויקבל את מה שהוא זכאי לו.
<פפי יקירביץ': אנחנו לא רשת ביטחון.
<פפי יקירביץ': אנחנו נותנים מה שהמוסד לביטוח לאומי לא נותן.
<פפי יקירביץ': לא במקום.
קריאה: לא בטוח שהוא תבע אותם.
יעקב מרגי: וכל עוד הביטוח הלאומי לא אישר לו, ואנחנו מכירים את השעון של המוסד לביטוח לאומי, וסמסטר אחד או שניים או שלושה, והוא ייפול בינך לבין המוסד לביטוח לאומי?
יעקב מרגי: אני משאיר.
יעקב מרגי: השאלה שלך, אני אומר לך בכנות – השאלה שלך במקום, ובכל זאת הוועדה מחליטה להשאיר את הניסוח.
<פפי יקירביץ': אז יש לי פתרון – שיהיה כתוב שהמוסד רשאי לקבל שיפוי מהמוסד לביטוח לאומי על ההתאמות שנתן לתלמיד.
<פפי יקירביץ': אתן את זה לתלמיד, אבל אוכל לתבוע את זה מהמוסד לביטוח לאומי.
יעקב מרגי: זה לא התפקיד.
יעקב מרגי: אני לא יכול בתקנות האלה.
יעקב מרגי: רבותיי, אתם משפטנים.
יעקב מרגי: בחייכם.
יעקב מרגי: אמרתי לך ביושר – השאלה שלך במקום, אבל התקנות יישארו בניסוח הזה.
<ערן טמיר: אני לא רואה סיבה, למה מישהו שיכול לקבל מביטוח לאומי – ביטוח לאומי ייתן- - -
יעקב מרגי: אני לא מיתמם.
יעקב מרגי: הביטוח הלאומי – יש לו שיטת המצליח, יש לו הקצב שלו עם הוועדות שלו.
<ערן טמיר: אדרבא.
יעקב מרגי: יש תחילת שנת לימודים, התלמיד צריך עכשיו – אני צריך להנגיש לו את השירות, נקודה.
יעקב מרגי: זה הרציונל של הוועדה.
יעקב מרגי: 4 להצבעה.
יעקב מרגי: אישרנו פה אחד את 4.
<אייל לב-ארי: 5.
<אייל לב-ארי: היוועצות במורשי נגישות.
<אייל לב-ארי: ביצוע התאמות הנגישות ייעשה לפי תקנות אלה, ובמידת הצורך בהתייעצות עם מורשה לנגישות השירות ומורשה לנגישות מבנים, תשתיות וסביבה, לפי העניין.
<אילנה קאופמן כהן: אנחנו רוצים להוסיף עובד סוציאלי.
קריאה: או מומחה מקצועי שיקומי.
יעקב מרגי: תאמרי לי, הנגשה היא רק חברתית?
יעקב מרגי: אני אומר את זה פעם אחרונה, מדגיש לנורית וחברתה, כי אני מתוך כבוד מתייחס.
יעקב מרגי: עוד הערות בסגנון הזה – לא אתייחס, לא שמעתי.
יעקב מרגי: מומחה נגישות זה לכלל המוגבלויות, ואל תתמקדו לי כרגע בנקודה אחת.
יעקב מרגי: לא הרגשתי שהבנתם.
<מרים בר ניר: במידת הצורך – אפשר למחוק?
יעקב מרגי: ומה נכתוב במקום?
<מרים בר ניר: לפי- - - ובהתייעצות – בלי: במידת הצורך.
יעקב מרגי: ואם לא צריך להתייעץ, אחייב אותו להתייעץ?
<שמואל חיימוביץ': מי קובע את הצורך?
יעקב מרגי: מרים, הבנת?
<מרים בר ניר: כן.
<מרים בר ניר: אני חושבת ש"במידת הצורך" הוא- - -
יעקב מרגי: אומר לך סעיף 5: ביצוע התאמות הנגישות ייעשה לפי תקנות אלה, ובמידת הצורך בהתייעצות עם מורשה לנגישות, כי הדברים הם לא שחור-לבן.
<אייל לב-ארי: אומר איך אני מבין את "במידת הצורך".
<אייל לב-ארי: יש לנו בהמשך הפניות גורפות גם לתקנות מקום קיים, גם לתקנות נגישות השירות.
<אייל לב-ארי: שם מצוין במקומות מסוימים – למשל, בפטורים ההנדסיים בתקנות מקום קיים, לפעמים- - - אישור גם על-ידי מורשה נגישות מטוס.
<אייל לב-ארי: כך אני קורא את "במידת הצורך".
יעקב מרגי: 5 מובא להצבעה.
יעקב מרגי: הוצבע פה אחד.
<אייל לב-ארי: אספקת אמצעי עזר ושירותי עזר.
<אייל לב-ארי: 6א המשרד יתקין אמצעי עזר ויספק שירותי עזר כדי להבטיח נגישות לתלמיד שהוא אדם עם מוגבלות לשירות שהוא מספק, והכול כמפורט בתקנות אלה.
<אייל לב-ארי: (ב) אין בתקנת משנה (א) כדי לחייב אספקת אמצעי עזר המותאמים אישית למקבל שירות שהוא אדם עם מוגבלות כגון כיסאות גלגלים מותאמים אישית, משקפיים- - - או מכשירי שמיעה או אספקת שירותי עזר בעלי אופי אישי כגון סיוע באכילה, היגיינה או הלבשה.
<אייל לב-ארי: לעניין זה לא יראו אמצעי עזר כאמצעי עזר להתאמה אישית על-ידי המשתמש, אם הוא מסופק על-ידי המוסד כחלק מהשירות שניתן על-ידו לכלל התלמידים כגון תוכנת הגדלה.
<אייל לב-ארי: (ג) אין בתקנות אלה כדי למנוע מהמוסד לספק אמצעי עזר ושירותי עזר נוספים על המנויים כאן.
יעקב מרגי: 6, התייחסויות?
<עדי מרלה: עדי מרלה מנגישות ישראל.
<עדי מרלה: אני שוב חוזרת אחורה לאותה שאלה, כי כאן מדובר על המוסד עצמו ולא מי שנמצא כשוכר במקום.
<עדי מרלה: למשל, אם יש פונקציה שמשמשת אחר הצהריים לימודי השכלה גבוהה באותו מוסד, מה קורה עם העזרים?
יעקב מרגי: באותו מוסד זה מכסה.
יעקב מרגי: שאלתך הקודמת היתה, אם הבנו אותה, או ששאלת לא במקום – אם הבנו אותה, זה היה כשזה מחוץ למוסד.
<עדי מרלה: גם מחוץ למוסד וגם במוסד עצמו.
<עדי מרלה: אם מישהו אחר שוכר חדר באוניברסיטה, ומעניק השכלה גבוהה באותו מקום- - -
יעקב מרגי: לצורך מה?
<עדי מרלה: לצורך לימודי השכלה גבוהה.
<עדי מרלה: האוניברסיטה העברית שוכרת מקום לאיזושהי פעילות באוניברסיטת תל-אביב.
<עדי מרלה: מה קורה עם העזרים?
<עדי מרלה: הם לא חייבים להם שום דבר, לפי התקנה הזו, וגם לפי התקנה הקודמת.
<ערן טמיר: תיקנו את התקנה הקודמת.
יעקב מרגי: ערן, לשאלה שלך הקודמת שינה בנוסח – זה היה לתקנות אלה, במקום: על-פי הוראות דין.
יעקב מרגי: זכרתי נכון, בלי לעיין?
<עדי מרלה: כן.
יעקב מרגי: לכן נתנו מענה חלקי, לא מלא, אבל נתנו מענה.
<ערן טמיר: זה גם מחוץ לחצרי המוסד, מה שאת מתארת.
<ענת טל: רק עוד פעם דיוק לשוני, בבקשה: לתלמיד – כולל כבר את המבקש, שהוא אדם עם מוגבלות.
<אייל לב-ארי: הורדתי את המבקש.
<אייל לב-ארי: לא הקראתי בכוונה.
<אייל לב-ארי: כתבתי: תלמיד.
<ענת טל: אצלי כתוב: גם אדם עם מוגבלות.
<אייל לב-ארי: בסדר, אפשר להוריד גם שהוא אדם עם מוגבלות.
<שמואל חיימוביץ': יש לי שאלת הבהרה: האם במסגרת 6א(ב), הנושא של שולחן וכיסא, שזה לא כיסא גלגלים שאדם מביא אתו – זה נחשב התאמה אישית?
<אייל לב-ארי: אתה מדבר כמו על התקנה על המדפים, למשל?
יעקב מרגי: אני לפעמים מבקר בקמפוסים.
יעקב מרגי: אני לא בעל ממדים רחבים.
יעקב מרגי: אני להיכנס לכיסא הזה – לוקח לי זמן.
יעקב מרגי: שואל שמואל: אדם עם מוגבלות עם כיסא גלגלים- - -
קריאה: יש סעיף 12 אחר כך, שמדבר על מקומות ישיבה.
יעקב מרגי: ערן, זה נכון?
יעקב מרגי: סליחה שאני שואל אותו אם זה נכון.
יעקב מרגי: אני גם לומד.
יעקב מרגי: שמואל, קיבלת תשובה?
<שמואל חיימוביץ': אני מניח שמבחינה משפטית זה בסדר.
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על 6.
יעקב מרגי: אנחנו ב-7.
<אייל לב-ארי: תחזוקת ההתאמות ונגישות זמנית חלופית.
<אייל לב-ארי: 7א.
<אייל לב-ארי: המוסד יבטיח כי התאמות נגישות יהיו זמינות ושמישות לתלמיד בכל שעות מתן השירות זולת אם מתקיימות הפסקות בשימוש.
יעקב מרגי: שמת לב שמחקנו?
יעקב מרגי: שלא תעירי שוב.
<אייל לב-ארי: - - - או לצורך ביצוע פעולות תחזוקה כאמור בתקנת משנה (ב).
<אייל לב-ארי: החייב בביצוע התאמות נגישות יבצע פעולות תחזוקה שוטפות להתאמות הנגישות שבוצעו במקום הציבורי ובמתקניו לרבות הסרת מכשולים זמניים במעברים נגישים, ולבצע פעולות תחזוקה באמצעי העזר הקבועים שנעשה בהם שימוש בשירות.
<אייל לב-ארי: פעולות התחזוקה יבוצעו באופן שיפגע במידה הפחותה ביותר, ככל שניתן, במתן השירות הציבורי ובנגישות אליו.
<אייל לב-ארי: (ג) בעלים או מחזיק של חניון לא ימנע כניסה לחניון מאדם עם מוגבלות ברכב הנושא תג נכה, ולא ימנע ממנו שימוש בחניה נגישה שהוקצתה בחניון על-פי כל דין, ובלבד שאדם עם מוגבלות בא לקבל שירות במקום ובכפוף לנהלי הביטחון של המוסד, ככל שישנם.
<סלי בסון: עו"ד סלי בסון מהאוניברסיטה הפתוחה, ור"ה.
<סלי בסון: אני רוצה להבין, תקנה (ג) חלה על המוסד כבעל חניון או חלה על בעלי חניונים – לא הבנתי?
יעקב מרגי: כן, לחומרה.
יעקב מרגי: אם המוסד משכיר, או זכיינות לבעל חניון, בחוזה או בתנאים הוא יצטרך – למרות שחלות עליו הוראות דין אחרות, יכול להיות, בקטע הזה – הוראות החוק.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך להדגיש זאת כאן.
<סלי בסון: על מי חלה התקנה הזאת?
<סלי בסון: זה לא ברור.
<סלי בסון: זה חל על בעל חניון, כי יש לו במקרה חניון מחוץ לחצרים שלי, וזה לא חניון שלי- - -
<שמואל חיימוביץ': יש לו הכללים שלו.
<שמואל חיימוביץ': זה אם יש חניון בתוך החצרים שלך.
<סלי בסון: אז תרשום: מוסד שהוא בעלים או מחזיק בחניון.
<שמואל חיימוביץ': אבל יש מחזיק לפעמים מטעם המוסד, שהוא נתן למישהו את הזיכיון להפעיל חניון.
<ערן טמיר: אפשר להגיד: בעלים או מחזיק של חניון במוסד.
יעקב מרגי: מה זה בעלים?
יעקב מרגי: היא אומרת לך: מה אתה רוצה ממני?
יעקב מרגי: בנו את האוניברסיטה סמוך לאיזה מגרש, בסוף העירייה נתנה לו רשות שימוש לחניון.
יעקב מרגי: אני הולך קדימה ושואל, האם יש לה זכות לומר או להגביל חניה שם?
<שמואל חיימוביץ': לא, אבל בתוך החצרים שלה- - -
יעקב מרגי: החצרים שלה – בסדר.
יעקב מרגי: היא אומרת על הבעלים; לא על הזכיין.
קריאה: אז צריך להוסיף שזה בחצרים.
<שמואל חיימוביץ': הרבה פעמים חניונים בתוך חצרים מופעלים על-ידי גורם אחר.
יעקב מרגי: אז תוסיף: במוסד.
יעקב מרגי: ריצה אותך, גברת סלי?
<סלי בסון: זה רק הערה- - -
יעקב מרגי: אמרתי לך שלא תצאי במלוא תאוותך בידך, ואני חושב שיצאתם מעל חצי תאוותכם.
יעקב מרגי: הוספנו לכם מוסד.
<ענת טל: בסעיף (ב) צריך למחוק את המילה: ציבורי.
<ענת טל: אנחנו מדברים על שירותי השכלה גבוהה – לא שירות ציבורי:
<ענת טל: פעולות התחזוקה יבוצעו באופן שיפגע במידה הפחותה ביותר, ככל שניתן, במתן השירות ובנגישות אליו.
<ענת טל: בלי ציבורי.
יעקב מרגי: זה דיון פורה.
< מיכאל רויטמן: מיכאל רויטמן, יועץ לור"ה, מורשה נגישות.
< מיכאל רויטמן: בסעיף (ג) כתוב: ברכב הנושא תג נכה.
< מיכאל רויטמן: הואיל ויש הרבה בעיות בנושא החניה ותגי נכה, מן הראוי לדייק בהגדרה ובהפניה.
יעקב מרגי: ההגדרה מדויקת.
יעקב מרגי: פחדתי שאתה רוצה לומר לי לא לתקן את זה עד שנפתור את כל המחלות שלנו- - -
<שמואל חיימוביץ': הוא צודק בהערתו.
<שמואל חיימוביץ': הזכות להשתמש בתג זה של בעל התג; זה לא זכות של הרכב.
<שמואל חיימוביץ': שיהיה ברור.
קריאה: בתנאי שבעל התג נוהג ברכב.
יעקב מרגי: זה לא ברור, כי זה הולך להשתנות.
יעקב מרגי: בשולחן הזה היו דיונים, שזה גם הולך להשתנות.
<שמואל חיימוביץ': לכיוון שאני מדבר עליו.
<שמואל חיימוביץ': יבוא מישהו אחר עם הרכב, ויהיה שם תג נכה- - -
< מיכאל רויטמן: זה לא מספיק, כי משרד התחבורה קבע בתקנותיו מי אדם שרשאי לקבל תג נכה בהיותו הנהג ברכב או שמסיעים אותו, והרי לצורך זה הוא צריך את החניה; החניה אינה משמשת כל אדם שהוא נכה מסיבה זו או אחרת.
<שמואל חיימוביץ': אם אמרת שהולך להשתנות, דווקא צריך להיזהר בניסוח כאן, שהשינוי הזה לא יתנגש עם מה שיש פה.
<אייל לב-ארי: את זה לקחנו בדיוק מתקנות השירות, שמואל.
יעקב מרגי: שמענו את החשש שלך.
יעקב מרגי: לא התרשמנו שיהיה ניצול לרעה.
<סלי בסון: שוב, אני חושבת שצריך לא: אדם עם מוגבלות, אלא תלמיד.
<שמואל חיימוביץ': זה בשום פנים ואופן לא, כי אני מגיע להרצות שם לפעמים, באוניברסיטת תל-אביב, אז אני לא יכול להיכנס?
<סלי בסון: להפך, תקבל כרטיס כניסה, אם אתה מרצה שלי.
<שמואל חיימוביץ': אני מראה את התג, נותנים לי היום להיכנס.
<שמואל חיימוביץ': את רוצה למנוע את זה?
<סלי בסון: לא כל מי שיש לו תג נכה יכול להחנות אצלי באוניברסיטה.
<סלי בסון: זה מיועד לתלמידים ומיועד- - -
<שמואל חיימוביץ': ומי שבא לצורך כלשהו- - -
יעקב מרגי: אם הציבור הרחב הוזמן על-ידך לאיזה פאנל, גברתי מור"ה, והשקעתם הרבה כסף בפרסום, לשמוע איזו הרצאה של מומחה – נחסום?
יעקב מרגי: הדקדקנות מיותרת.
יעקב מרגי: שמענו את המקרה.
יעקב מרגי: במקרה הזה לא התקבלה.
יעקב מרגי: מצביעים על 7.
יעקב מרגי: הוצבע בעד פה אחד, 7.
יעקב מרגי: יש לנו דקות ספורות לסיים.
יעקב מרגי: השעון מאיץ בנו.
יעקב מרגי: ננסה לסיים את 8.
<ערן טמיר: זה נושא מאוד כבד.
<ערן טמיר: הגיעו הערות מביטוח לאומי, שהם לא פה.
<ערן טמיר: הם לא היו מיודעים.
יעקב מרגי: בנימה אופטימית זו נסיים את הדיון היום – אני חושב שדי בסיפוק.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אם היה תלוי בי ואפשר היה אפילו בפגרה להקצות כמה דיונים- - -
<פפי יקירביץ': מאוד מבקשים לקבל את החומר לפחות יום-יומיים מראש, ולא ללמוד את זה בפעם הראשונה פה.
<פפי יקירביץ': זה מאוד מקשה עלינו.
יעקב מרגי: עו"ד יקירביץ', את מכירה בדיוק את הפרוצדורות, איך אפשר לקחת את זה מהוועדה, ולהוריד את זה.
יעקב מרגי: שמעו את הערותיכם, והוועדה תעשה הכול.
יעקב מרגי: אני מודה לצוות הוועדה, למשתתפים.
יעקב מרגי: נגישות ישראל, הישיבה נעולה.
חיים כץ: היום יום שני בשבוע, י"ב באייר, 12 במאי 2014.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולחזור מהחופשה.
חיים כץ: התבטלו לנו שני דיונים הבוקר.
חיים כץ: האחד הוא בנושא הדיור הציבורי, שר השיכון לא יכול היה להגיע, והנושא השני הוא דוח העוני של אללוף.
חיים כץ: אני מקווה שזה לא בגלל קרדיטים וכן הלאה.
חיים כץ: אנחנו נחיה עם זה ולאט-לאט נחזיר את המערכת למקום.
חיים כץ: הנושא הוא הודעה על תחולת חוק שירות המדינה (משמעת) על עובדי רשות ניקוז כנרת.
חיים כץ: גברתי היועצת המשפטית.
<נעה בן שבת: חוק שירות המדינה (משמעת) מאפשר להחיל את הוראותיו גם על גופים מבוקרים אחרים.
<נעה בן שבת: פה יש בקשה להחיל אותו על עובדי רשות הניקוז כנרת.
<נעה בן שבת: זו אחת מרשויות הניקוז.
<נעה בן שבת: אשמח, אדוני, אם אפשר יהיה לבקש להעביר את רשות הדיבור למשרדים, כדי להסביר מה מיוחד ברשות הניקוז כנרת, מדוע אנחנו מחילים את הוראות החוק כרגע רק על רשות הניקוז הזאת ועל אילו סמכויות אנחנו מדברים.
<נטע דרורי: אני עו"ד נטע דרורי מהלשכה המשפטית של המשרד להגנת הסביבה.
<נטע דרורי: אנחנו יזמנו את ההחלטה לאחר שהתברר, אגב מגעים לעריכת מיזם משותף עם הרשות, שהרשות שמפעילה סמכויות שלטוניות ומעוניינת להפעיל סמכויות שלטוניות, בעצם פועלת ללא הסדרה של דיני המשמעת כלפי העובדים שלה, הן מבחינת ההגנה על זכויות העובדים והן מבחינת היכולת לבצע בקרה על הסמכויות השלטוניות שמפעילים העובדים.
<נטע דרורי: חשבנו שזה ראוי ונכון להסדיר את הנושא במתכונת שמקובלת גם לגבי עובדים של רשות ניקוז כנרת.
חיים כץ: למה רק באזור רשות ניקוז כנרת?
<נטע דרורי: אנחנו בחנו שלוש אפשרויות.
<נטע דרורי: אפשרות אחת הייתה להחיל על כל רשויות הניקוז.
<נטע דרורי: אפשרות שנייה הייתה על כל רשויות הניקוז ועל רשויות הנחל בנוסף, והאפשרות השלישית הייתה להתמקד, לפחות בשלב ראשון, ברשות הניקוז כנרת.
חיים כץ: לא רציתם לגמור את העבודה מהר, אחרת לא יהיה לכם מה לעשות, לעורכי הדין.
חיים כץ: לכן אמרתם: נעשה את זה בשלבים.
<נטע דרורי: האמת היא שהייתה התלבטות מכמה סיבות.
<נטע דרורי: בסופו של דבר זאת ההחלטה שהתקבלה, קודם כל מכיוון שנושא של רשויות הניקוז בכללותן אמור להיות מוסדר בתיקון של חוק הניקוז והגנה מפני שיטפונות של כלל רשויות הניקוז.
<נטע דרורי: זה נושא שמטופל על-ידי משרד החקלאות, שהוא המשרד הממונה לכלל רשויות הניקוז, והם היו מעוניינים להשאיר את ההסדרה בחוק הראשי.
<נטע דרורי: לכן הם מבחינתם העדיפו שההסדרה הרוחבית תיעשה בחוק שלהם ולא באמצעות ההחלה הזאת.
<נטע דרורי: הסיבה העיקרית השנייה היא שרשות הניקוז כנרת מפעילה סמכויות ייחודיות מכוח חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, שהן סמכויות אכיפה משמעותיות שבדרך כלל נותנים אותן אך ורק לגורמים שחל עליהם דין משמעתי.
<נטע דרורי: מכיוון שהאפשרות להסמיך את העובדים של הרשות קיימת כבר היום לפי החוק הזה והרשות מעוניינת להסמיך את המפקחים שלה, הייתה דחיפות מיוחדת לגבי הרשות הזאת, שלא הייתה קיימת לגבי הרשויות האחרות.
חיים כץ: האם יש נציג ממשרד החקלאות?
<אפרת לוי שרעבי: אני נציגת משרד הפנים.
<אפרת לוי שרעבי: אנחנו קיבלנו רק אתמול את הידיעה על כך שמתקיימת היום ישיבה, והשר עדיין לא נתן את עמדתו לעניין זה.
<אפרת לוי שרעבי: אני יכולה להגיד שמבחינה משפטית אני לא בטוחה עד כמה זה יהיה רלוונטי להוסיף גם את השר שלנו כשר הממונה.
<אפרת לוי שרעבי: אבל עמדה רשמית עדיין לא התקבלה.
<אסף רוזנברג: אני אחראי על המשמעת בנציבות שירות המדינה.
חיים כץ: יש משמעת?
<אסף רוזנברג: יש משמעת.
<אסף רוזנברג: הרוב ממושמעים.
חיים כץ: מה אתם עושים עם אלה שלא ממושמעים?
יעקב מרגי: יש בתי-דין.
<אסף רוזנברג: הרב מרגי יכול לספר לך.
<נעה בן שבת: אולי אפשר להסביר מה היה עניין משרד הפנים.
<נעה בן שבת: כרגע מוצע לתת סמכויות שניתנות היום לשר, למנהל הכללי של המשרד, להעניק אותם למנהלים הכלליים של משרד החקלאות, שהוא ממונה על חוק הניקוז, ולשר להגנת הסביבה ולמנכ"ל המשרד, שהוא ממונה על חוק רשויות נחלים ומעיינות.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים פה על סמכויות שניתנו מכוח הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, שהם יצרו את הצורך בהחלת חוקי המשמעת, וזה חוק שבאחריותו של משרד הפנים.
<נעה בן שבת: לכן עלתה השאלה אם אנחנו נותנים סמכויות לשר למשל להגנת הסביבה, שהוא אומנם לא אחראי ישירות על הרשות הזאת, אבל נותנים לו סמכויות.
<נעה בן שבת: השאלה אם לא צריך להטיל גם על משרד הפנים.
<נעה בן שבת: אפשר להעביר את ההחלטה הזאת.
<נעה בן שבת: ההחלטה הזאת התקבלה בממשלה ואפשר להעביר אותה.
<נעה בן שבת: אם יצטרכו לתקן אותה, רצו לתת סמכויות לשר הפנים, גם אפשר לתקן במועד מאוחר יותר, בהחלטת ממשלה לתקן.
<אסף רוזנברג: שמעתי את נטע, ונטע הבהירה את הרציונל למה רק רשות הניקוז של הכנרת ולא שאר הרשויות.
<אסף רוזנברג: זו שאלה מצוינת.
<אסף רוזנברג: באמת בהצעת החוק שמשרד החקלאות קידם, ואנחנו הסכמנו, זה אמור לחול על כל הרשויות.
<אסף רוזנברג: אבל לי מפריע קצת העניין הזה שפה רוצים להוסיף שר שלישי.
חיים כץ: אין להם עבודה, ואנחנו רוצים שיהיה להם יותר במה להתעסק.
<אסף רוזנברג: אני לא מבין למה אנחנו נותנים אופציה גם למשרד החקלאות וגם למשרד להגנת הסביבה.
<אסף רוזנברג: מדובר כאן הרי ברשות ניקוז אחת עם מערכת יחסים אחת של עובדים עם הנהלה, ואני כנציבות אמור לעבוד מול גוף אחד שאחראי עליהם.
<אסף רוזנברג: פעם אחת אשלח המלצה לשר להגנת הסביבה ופעם אחת לשר החקלאות?
<אסף רוזנברג: מי בדיוק מושל שם?
חיים כץ: הם יודיעו לך כבר.
<אסף רוזנברג: אבל אני זה שמחליט.
יעקב מרגי: אתה נכנס פה לבעיה מאוד...
<נעה בן שבת: אתה אומר שהשר האחראי על הרשות הוא שר החקלאות, לכן הוא צריך להישאר, והשר להגנת הסביבה נכנס מכוח סמכויות שהוא מעניק לאותם עובדים, ולא צריכה להיות לו סמכות לגבי אותם עובדים.
<נעה בן שבת: זו הטענה.
<נעה בן שבת: אולי המשרד להגנת הסביבה יוכל להתייחס לטענה הזאת.
יעקב מרגי: הייתי עד לדיונים בממשלה, שזה כמעט הגיע למשבר בין שרים, שר החקלאות דאז שלום שמחון והשר להגנת הסביבה גלעד ארדן, על סמכויות משותפות, מאבקים.
יעקב מרגי: לכן זה גדול עליך.
יעקב מרגי: שאלת בתחילה למה דווקא רשות ניקוז כנרת.
יעקב מרגי: מתוך הניסיון שלי, נכנסתי לתפקיד השר לשירותי הדת כשהיה בג"ץ מונח לפתחי, שארגון תבע שעובדי המועצות הדתיות יהיו כפופים לדין משמעת של שירות המדינה.
יעקב מרגי: שירות המדינה לא רצה להחיל אותם, אמר שזה שלטון מקומי.
יעקב מרגי: השלטון המקומי אמר מה פתאום.
יעקב מרגי: אחד הטיעונים שהיה לנציבות שירות המדינה הוא: אתם רוצים לזרוק אלי מאות עובדים ואלפי עובדים, אני מבקש תקנים וכוח-אדם.
יעקב מרגי: זה שהמדינה נדרשה לפעול בעקבות בג"ץ ,להערכתי רשות ניקוז כנרת זה עכשיו אומנם על השולחן, אבל אם נבדוק נמצא הרבה גופים שלטוניים שיש להם סמכויות סטטוטוריות עם השלטון המקומי ועם השלטון המרכזי, והעובדים שלהם לא מעוגנים בדיני המשמעת.
יעקב מרגי: לדעתי, למרות שזה נשמע כאילו זה בא נגד העובדים, ההפך הוא הנכון.
יעקב מרגי: כשיש דין משמעת של נציבות המדינה על עובד, העובד הוא לא תלוש, יש לו מסלול.
יעקב מרגי: בירור משמעתי זה לא רק מול המעסיק שלו.
יעקב מרגי: קודם כל זה לטובת העובדים, זה לא נגד העובדים.
יעקב מרגי: ההערכה שלי, אם כבר שתצא קריאה, שבאמת כל העובדים שיש להם סמכויות שלטון יהיו כפופים לדין משמעת כלשהו.
חיים כץ: אחרי ששמענו את דבריך, נעבור להקראה.
חיים כץ: אני מצטרף לבקשתך, שזה יחול על כל הגופים ולא רק על גוף אחד.
חיים כץ: אבל אנחנו נתחיל בגוף אחד ונראה איך אנחנו מצרפים את השאר.
חיים כץ: תעברי להקראה בבקשה.
<נעה בן שבת: הודעה על תחולת חוק שירות המדינה (משמעת) על עובדי רשות ניקוז כנרת לפי חוק שירות המדינה (משמעת), התשכ"ג-1963.
<נעה בן שבת: בתוקף סמכותה לפי סעיף 75 לחוק שירות המדינה (משמעת), התשכ"ג-1963 (להלן - החוק), באישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, הורתה הממשלה כי החוק והתקנות לפיו, יחולו על עובדי רשות ניקוז כנרת אשר הוקמה בצו הניקוז וההגנה מפני שטפונות (הקמת רשויות ניקוז), התש"ך-1960 מכוח סעיף 11 לחוק הניקוז וההגנה מפני שטפונות, התשי"ח-1957 (להלן - רשות הניקוז) בשינויים ובהתאמות כמפורט להלן: אנחנו מדברים פה רק על סמכויות השר.
<נעה בן שבת: המנהלים הכלליים לא יכולים להאציל את סמכותם זאת על עובדים אחרים, או יושב-ראש האיגוד לא יכול להאציל את סמכותו לפי הסעיפים האלה.
חיים כץ: מי בעד אישור ההחלטה?
חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה ויש להם זכות הצבעה אישרו את ההחלטה הזאת.
חיים כץ: תודה רבה, ההחלטה אושרה.
חיים כץ: בוקר טוב, יום שני בשבוע, י"ב באייר, 12 למאי 2014, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: הנושא: הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (משקלים של שקי מלט - חובת קמעונאי), התשע"ד-2013, של חבר הכנסת חיים כץ, הכנה לקריאה שנייה והשלישית.
חיים כץ: את הסעיף הזה פיצלנו אז מחוק המלט, אמרנו אנחנו נפנה, ואנחנו צריכים חודשיים בדיקה.
חיים כץ: קיבלנו מכתב תשובה ממי?
<נעה בן שבת: ממשרד הכלכלה, אמרו לנו שלא קיבלו הערות.
חיים כץ: משרד הכלכלה לא קיבל הערות מ- - - אבל בכל זאת מה?
<נעה בן שבת: בכל זאת, מי שבכל זאת העיר לנו, זה היה הרשות להגבלים עסקיים, שהיא בעצם אומרת שהיבואנים במדינות הקרובות אורזים מלט בשקים של 50 קילוגרם, וגם היבואן שהיחיד שמייבא מלט לישראל הוא מייבא אותו בתפזורת ואורז אותו פה בארץ.
חיים כץ: הוא גם יכול לארוז אותו ב-5 קילו.
<נעה בן שבת: אבל הוא צריך אחרי זה לשנות בשביל זה את הליין שלו, את תו האריזה שלו.
חיים כץ: לא מפריע לו, ממש לא מפריע לו.
<נעה בן שבת: אולי אני אציג קודם את הטענה כפי שהם העבירו אלינו.
<נעה בן שבת: הם אמרו שאם מחייבים את הקמעונאים לספק גם שקים במשקל של עד 25 קילוגרם, אז נשר היא האלטרנטיבה היחידה, וגם זה יעלה בהכרח את מחיר המלט גם כי נשר תהיה האלטרנטיבה היחידה, אבל גם בגלל שזה יוצר ביקוש קשיח.
<נעה בן שבת: הם מבינים את הצעת החוק כאילו שהקמעונאי חייב להחזיק אצלו שקים במשקל 25 קילוגרם.
<נעה בן שבת: אנחנו הסתכלנו על הנוסח כפי שהוא מוצע כאן, אנחנו מדברים על כך שקמעונאי יאפשר לצרכן לקנות.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, אנחנו לא מחייבים אותו להחזיק אצלו שקים, אבל - - -