GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: ואנחנו לא אומרים שהוא יהיה בלונדיני עם עיניים כחולות ובגובה 1.90 מטר.
חיים כץ: אוטו נקי, מסודר, ייקח את הילדים.
חיים כץ: אנחנו נהיה בטוחים שהוא נוהג נורמלי, לא משתגע, מביא את הילדים בבטחה – זה מה שאנחנו רוצים.
<נועה בן שבת: אבל אולי שבאמת עיקרי הדברים שכתובים פה, בתקנות, יהיו - - -
חיים כץ: כתבנו כבר עליו ככה, אבל הם ייפנו לרשויות.
חיים כץ: הרשויות עושות חוזים - - -
<קריאה: זה במסגרת ההסכם.
<אדוארד וייס: אפשר להתייחס, גם כן?
<אדוארד וייס: רגע, רגע, רק שנייה, אפשר להתייחס גם כן?
חיים כץ: דבר, לפרוטוקול.
<אדוארד וייס: שמי עורך הדין אדי וייס, סגן היועץ המשפטי של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<אדוארד וייס: בדרך כלל לא נהוג להיכנס לכל הנושא של היחס – איך בדיוק הרשות מבצעת את תפקידה.
<אדוארד וייס: מדובר ביחסי חוזים.
<אדוארד וייס: יש להבדיל בין התקנות שקובעות את הדרישות הפורמאליות בתור רגולטור לבין החוזים.
<אדוארד וייס: אנחנו גם סבורים שזה לא - - -
<אדוארד וייס: - - - שזה ייכנס - - -
<נועה בן שבת: אז למעשה, פסקה 7 – לא תהיה פה הוראה לגבי ההסכם.
<נועה בן שבת: אנחנו נעבור ל-(ד).
<נועה בן שבת: (ד)(1) "רשות מקומית שצריכה להסיע פחות מחמישה פעוטות עם מוגבלות רשאית להתקשר עם רשויות מקומיות סמוכות לצורך הסעה וליווי של הפעוטות עם המוגבלות, במטרה להוזיל את הוצאות ההסעה והליווי, ובלבד שההסעה המשותפת כאמור לא תגרום להארכת משך ההסעה באורח בלתי סביר, ומשך ההסעה של כל פעוט לא יעלה, ככלל, על שעה אחת - - -".
חיים כץ: שעה זה הרבה זמן.
<נועה בן שבת: "- - - ממועד העלאת הפעוט להסעה ועד הגעתו ליעד, כאמור בתקנה 4(א)(4)".
חיים כץ: את לוקחת פעוט כזה ומסיעה אותו שעה – זה הרבה זמן.
<קריאה: אבל זו המציאות.
<קריאה: אדוני, זה שעות בוקר.
<קריאה: יש פקקים.
יעקב מרגי: אם - - - או המוסד הטיפולי או החינוכי מחוץ לרשות?
חיים כץ: כן, אבל זה רשויות סמוכות.
<אסא בן יוסף: אבל זה בכל מקרה שעה.
<אדוארד וייס: סליחה, יש לי הצעה, הערה לגבי הסעיף הזה: קודם כל, לגבי הנושא של שעה, בעצם כבר יש הסדר לגבי הזמן המקסימלי.
חיים כץ: כמה הוא?
<אדוארד וייס: שעה, אבל יש אפשרות של חריגים אם ההורים מסכימים.
<אדוארד וייס: צריכים לחבר את זה לזה, כי אחרת יש הבדל בין מה שכתבנו שם.
<אדוארד וייס: צריך להיות בכפוף - - -
חיים כץ: אוקיי, בסדר – שעה.
<אדוארד וייס: אוקיי.
<אדוארד וייס: אבל זה צריך להיות בכפוף לאמור בתקנה - - -
חיים כץ: היא - - -.
חיים כץ: אתה לוקח את העבודה שלה.
<נועה בן שבת: אבל זה כתוב – 4(א)(4), לא?
<נועה בן שבת: זה כתוב: - -
<נועה בן שבת: - - בכפוף לאמור ב-4(א)(4).
יעקב מרגי: בתקנה 4(א)(4).
<קריאה: כתוב: בכפוף לאמור בתקנה 4(א)(4).
<נועה בן שבת: א(4)(6) זה צריך להיות.
<אדוארד וייס: כן, כן.
<אדוארד וייס: אני גם רוצה לציין שלמשרד הפנים גם הייתה הערה פה לגבי הנושא של פחות מחמישה פעוטות.
<אדוארד וייס: הוא ביקש – טוב, אני אתן ליועץ המשפטי של משרד הפנים גם כן לדבר – אבל הוא ביקש בעצם להוריד את המספר הזה כי זה לא נדרש, ואנחנו מסכימים.
<אדוארד וייס: החוק, כשהוא מדבר על חמישה פעוטות הוא מדבר על זה בהקשר של רכב בטיחותי ולא אפשרות - -
<קריאה: של הסעה משותפת.
<אדוארד וייס: - - של הסעה משותפת.
<אדוארד וייס: אז לכן אנחנו מסכימים להוריד את זה.
יעקב מרגי: אבל סליחה, אנחנו מדברים על פעוטות.
יעקב מרגי: אתה רואה את המלווה ואת הנהג משתלטים על כמות גדולה יותר?
<אדוארד וייס: לא, יש הגבלה.
<גלית גבע: יש הגבלה.
<אדוארד וייס: יש הגבלה.
<גלית גבע: עד שמונה.
<אדוארד וייס: עד שמונה זה מקסימום.
<אדוארד וייס: זה כבר כתוב בתקנות הקודמות.
<גלית גבע: מקסימום שמונה.
<נועה בן שבת: אני רוצה לנסות להבין.
<נועה בן שבת: אנחנו מדברים על כך שרשות מקומית צריכה להיות אחראית לילדים שנמצאים בתחומה, לפעוטות שנמצאים בתחומה, שיגיעו למעון היום השיקומי, להסיע את ההסעות.
<נועה בן שבת: עכשיו, כשאתה מאפשר לה להתקשר עם רשות סמוכה ואתה לא אומר: זה רק במקרים החריגים, כשיש לה מעט מאוד ילדים, אתה בעצם מאפשר לתל אביב להתקשר עם בני ברק ועם גבעתיים ועם חולון ועם כל מיני רשויות מקומיות סמוכות, כי זה יותר נוח לה להתקשר.
חיים כץ: אל תדאגי, יש להם מספיק.
<קריאה: יש להם מספיק ילדים.
<אדוארד וייס: בפועל זה מספיק.
<אדוארד וייס: בפועל זה לא קורה.
<נועה בן שבת: - - - אבל יכול להיות - - -.
<נועה בן שבת: אתה בעצם לוקח את הכלל שאומר שרשות מקומית אחראית לילדים שלה, ואתה אומר לה: את יכולה לפתוח את זה מתי שאת רוצה.
<נועה בן שבת: כשאני חושבת שהכלל אמור להיות שהרשות המקומית אחראית, ובמקרים החריגים, כשיש לה מעט מאוד ילדים ואין טעם שהיא תוציא הסעה, היא תוסיף רשות מקומית אחרת.
<נועה בן שבת: עכשיו, הנספח הזה לא הומצא.
<נועה בן שבת: אתה יודע, אתה אמרת לי בעצמך, זה מסעיף 4 לחוק – - -
<נועה בן שבת: - - חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות.
<נועה בן שבת: ושם אומרים: הרשות המקומית יכולה במקרים החריגים, אם לא - - - רשות מקומית אחרת להתקשר עימה, יכולה להוציא את הילד אפילו ברכב שלא עומד בתנאים שבתקנות.
<אדוארד וייס: לא בטיחותי.
<נועה בן שבת: הרכב הלא בטיחותי.
<נועה בן שבת: השאלה היא למה אנחנו צריכים להפוך את זה להיות כלל?
<נועה בן שבת: זה לא אמור להיות כלל, שהרשויות מתקשרות אחת עם השנייה - - -
<אדוארד וייס: משרד הפנים, זו ההערה שלך.
חיים כץ: טוב, בוא, לאט-לאט.
חיים כץ: התחלת להשתלט על העניין.
<מירה סולומון: עורכת הדין מירה סולומון, מרכז השלטון המקומי.
<מירה סולומון: אנחנו סבורים שצריך לתת לרשויות המקומיות את האפשרות להתקשר להסעת הפעוטות גם בהסעה משותפת, גם אם יש להם יותר מחמישה פעוטות להסיע.
<מירה סולומון: גם, בין היתר, אנחנו יכולים לחשוב, במקרים המיוחדים שעורכת הדין נועה בן שבת ציינה, על שני פעוטות ברשות מקומית אחת ועשרה פעוטות ברשות מקומית אחרת, כאשר - - -
חיים כץ: הנהג לא ישתלט.
חיים כץ: יש פה הגבלה של שמונה.
<מירה סולומון: לא, לא, אנחנו מדברים על שמונה פעוטות - - -
<נועה בן שבת: אבל זה מסתדר - - -
חיים כץ: בסדר, אבל זה מסתדר.
חיים כץ: נו, אז מה עשרה?
<נועה בן שבת: זה אומר שרשות אחת יש לה - - -
<מירה סולומון: אבל זה לא נכנס לנוסח כיוון - - -
<נועה בן שבת: אבל תקשיבי, זה אומר שרשות אחת יש לה פחות, יש לה שני ילדים, והיא מתקשרת עם רשות שיש לה 200 ילדים – זה לא משנה.
<נועה בן שבת: אבל היא נסמכת.
<נועה בן שבת: זה לא שרשות שיש לה 200 ילדים מתקשרת עם רשות שיש לה 300 ילדים.
<נועה בן שבת: זה לא - - -
<מירה סולומון: ועדיין היא דואגת שבתוך ההסעה עצמה יהיו לא יותר משמונה פעוטות.
חיים כץ: את כנראה לא מקשיבה, ועדיין.
חיים כץ: אנחנו לא ב"עדיין".
יעקב מרגי: לא הקשבת לה.
<מירה סולומון: להיפך, אני הקשבתי ואני - - -
חיים כץ: ומה הבנת?
<מירה סולומון: אני משיבה - - -
חיים כץ: מה הבנת?
חיים כץ: לא, אל תשיבי, מה הבנת?
<מירה סולומון: אומרת עורכת הדין נועה בן שבת שרשות מקומית שיש לה שני פעוטות יכולה להתקשר עם כל רשות מקומית בכל מספר פעוטות שהוא.
<מירה סולומון: אנחנו אומרים: רשות מקומית שיש בה יותר מארבעה פעוטות יכולה להתקשר ולהסיע באותה הסעה, יחד עם רשות מקומית - - -
חיים כץ: הקשבת למה שעורכת הדין נועה בן שבת אמרה?
חיים כץ: מה שעורכת הדין נועה בן שבת אמרה זה לא מה שאת מדברת, למה לא הקשבת.
חיים כץ: את היית נעולה בשלך.
חיים כץ: עורכת הדין נועה בן שבת אמרה שלא יהיה מצב ששתי רשויות גדולות, שבאחת יש 200 ילדים ובאחת 300 ילדים ויעשו שירקעס.
<מירה סולומון: הם לא עושים שירקעס.
חיים כץ: זה מה היא אמרה.
<מירה סולומון: נכון - - -
חיים כץ: את היית נעולה בקונספציה שלך כעורכת דין, ולא התייחסת למה שהיא אמרה וזה בסדר.
<מירה סולומון: להיפך, אדוני, להיפך.
<מירה סולומון: להיפך.
<מירה סולומון: לעניין הזה - - -
<מירה סולומון: פשוט לא הספקתי להשלים את דבריי, אבל לעניין, הדבר השני, והשירקעס, והחשש של עורכת הדין נועה בן שבת, שהוא חשש חשוב מאוד, אני מבקשת להפנות לסיפא של סעיף 2, שמופיע בנוסח של התקנות: אין בהוראת תקנת משנה, ששתי רשויות מקומיות גדולות שמתקשרות, כדי לגרוע מהאחריות של הרשות המקומית בה מתגורר הפעוט להסעת הפעוט.
<מירה סולומון: כלומר, אנחנו מתייחסים לנקודה שהעלתה עורכת הדין נועה בן שבת.
<שוקי שדה: שוקי שדה, מנכ"ל ארגון חברות ההסעה בישראל.
<שוקי שדה: אחד, חבל שלא קיבלנו זימון לדיון הזה.
<שוקי שדה: במקרה באתי מדיון אחר, הוציאו אותי עכשיו מדיון אחר וחבל.
<שוקי שדה: הדבר השני זה שישנם דברים שנעשים במסגרת התקנון ולא מופיעים אחר כך במכרז.
<שוקי שדה: הדברים האלה חייבים להיות מצוינים, שזה חייב להיות במכרז, כי מערכת ההסעות שונה מכמויות של רשות - - -
חיים כץ: הוא מדבר לרשות המקומית.
<שוקי שדה: נכון, על הרשות המקומית.
<שוקי שדה: בדיוק ככה.
<שוקי שדה: גם היום יש כל מיני פעילויות שנעשות על ידי - - -
<שוקי שדה: צריך להיות מופיע בצורה מסודרת.
<שוקי שדה: הנהג יבצע כל דבר שיופיע במכרז במסגרת התקנות.
חיים כץ: בסדר, נעשה את זה במכרז.
חיים כץ: כן, תמשיכי, עורכת הדין נועה בן שבת.
<נועה בן שבת: אתה רוצה לכתוב את זה?
<נועה בן שבת: שזה יהיה - - -
חיים כץ: לא, לא צריך לכתוב.
חיים כץ: בדרך הטבע זה יהיה כתוב במכרז.
<שוקי שדה: כדאי שכבודו ירשום את זה.
חיים כץ: מאה אחוז, אני מודה לך על העצה.
<ולרי זילכה: אז יורד, - - - סעיף קטן (2).
<נועה בן שבת: סליחה?
<ולרי זילכה: אז סעיף קטן (2), (ד)(2) לא יהיה.
<נועה בן שבת: לא, סעיף קטן (ד)(2) יהיה.
<נועה בן שבת: כי סעיף קטן (ד)(2) – אנחנו דיברנו על מצב שיש פה הסעה משותפת של מספר ילדים מועט עם רשות מקומית אחרת.
<נועה בן שבת: (2) התקשרו רשויות מקומיות סמוכות בהתקשרות כאמור בפסקה (1), רשאיות הן למנות עובד של אחת הרשויות שמתקיימים בו התנאים שבתקנה 4(ג) כממונה, והוא ימלא את תפקידי הממונה לפי תקנות אלה מטעם כל אותן רשויות לגבי כל הפעוטות עם המוגבלות המוסעים במסגרת ההתקשרות האמורה; אין בהוראת תקנת משנה זו כדי לגרוע מאחריות הרשות המקומית בה מתגורר הפעוט להסעת הפעוט.
<אסא בן יוסף: שינית לפעוט, עורכת הדין נועה בן שבת?
<נועה בן שבת: כן, כן.
<נועה בן שבת: תודה על ההערה.
חיים כץ: סעיף 5.
<נועה בן שבת: כישורי המלווה ותפקידיו – 5(א) "המלווה לא יועסק על ידי נותני שירות ההסעות ברשות המקומית ולא תהא לו זיקה לנותני שירות ההסעות, אלא אם כן שירות ההסעות מבוצע ישירות על ידי הרשות המקומית".
<נועה בן שבת: - - - תנאי שהמלווה לא, ולא שנהג ההסעות מביא את קרובו או מישהו שהוא מכיר לצורך הליווי.
<נועה בן שבת: (ב) "לא יהא אדם מלווה אלא אם כן התקיימו בו כל אלה: (1) מלאו לו 18 שנים לפחות; (2) הוא בעל ידע בשפה העברית או הערבית או שתיהן, לפי העניין, לרבות קרוא וכתוב" – זה אומר לפי האוכלוסייה שהוא מסיע?
<נועה בן שבת: (3) "אין לו מגבלה רפואית המונעת ממנו למלא את תפקידו; (4) יש ברשותו אישור שעבר בסמוך לפני כניסתו לתפקיד קורס החייאה כאמור בתקנת משנה (ה)(1)".
<נועה בן שבת: שוב, אגיד בשם, התקבלה פה הערה של מרכז השלטון המקומי.
<נועה בן שבת: הם אומרים: לפעמים המלווה זה תפקיד לא כל כך אטרקטיבי: מעט מאוד שעות ביום, כנראה השכר לא נהדר, ויש תחלופה רבה.
<נועה בן שבת: ומה קורה אם יש לנו מלווה שעדיין לא עבר קורס החייאה?
<נועה בן שבת: מה קורה אז?
<נועה בן שבת: האם הוא יכול להיכנס לתפקיד במקרים האלה?
חיים כץ: דיברנו על זה – 30 יום.
<נועה בן שבת: יש כאן מחלוקת.
חיים כץ: אם הוא עובד 30 יום יעשה קורס החייאה.
<אסא בן יוסף: אם משרד הבריאות יכול לאפשר - - -
<קריאה: זה הרבה מדי.
חיים כץ: נו, מה לעשות?
חיים כץ: יש נהג.
חיים כץ: הנהג עבר קורס החייאה.
חיים כץ: תפקיד הנהג לעבור קורס החייאה.
חיים כץ: אם לא, הוא לא מקבל רישיון לנהוג באוטו הזה.
<שוקי שדה: קורס הסעת ילדים שבתוכו יש - - -
חיים כץ: נהג שעבר קורס החייאה.
חיים כץ: אחרת הוא לא יכול לנהוג.
<רונית אילתי: אז הנהג אחראי לצורך העניין?
<רונית אילתי: מתחילת ההסעה ועד סיומה?
<ולרי זילכה: היושב ראש, בתקנות, היה פה איזשהו דיבור על 14 ימים, ואנחנו גם - - -
חיים כץ: ואנחנו חושבים ש-30 יום זה בסדר.
חיים כץ: 30 יום הוא גמר, הוא רואה את העבודה שלו.
חיים כץ: 14 יום זה פחות מדי.
חיים כץ: פחות מדי.
<אסא בן יוסף: עורכת הדין ולרי זילכה, ולאחרונה יש תחלופה מאוד גבוהה.
<אסא בן יוסף: מאוד גבוהה.
חיים כץ: אוקיי, 30 יום.
<נועה בן שבת: אבל זה בתנאי שהנהגים חייבים - - -
חיים כץ: הנהג לא יכול לנהוג אם אין לו קורס החייאה.
חיים כץ: הוא לא יכול לנהוג באוטו כזה.
<נועה בן שבת: אז אנחנו בעצם אומרים שבמקרים חריגים - - -
<שוקי שדה: יש.
<שוקי שדה: הוא לומד.
<נועה בן שבת: זה לא כלל – במקרים חריגים רשאי הממונה, באישור מנהל המחלקה לשירותים חברתיים ברשות המקומית, לאפשר את תחילת עבודתו של מלווה, אף אם טרם סיים קורס החייאה, ובלבד שיסיים קורס כאמור בתוך 30 ימים לכל המאוחר מתחילת עבודתו.
<נועה בן שבת: הייתה פה דרישה נוספת, שאלה נוספת: מי פוגש, מי מאשר את מינוי המלווה?
<נועה בן שבת: אני מבינה שיש הסכמה שהרשות המקומית היא זאת שבעצם צריכה לאשר את המינוי של המלווה, כי זה חלק מהדברים שהממונה הרי מטעם הרשות המקומית צריך לוודא שהמלווה הוא בעל הכישורים המתאימים.
<נועה בן שבת: אני מבינה שהוויכוח היה על הריאיון האישי שהוא עובר או נדרש ריאיון אישי או רק מסמכים?
<מירה סולומון: העמדה שלנו היא שהממונה צריך לבדוק שמתקיימות הכשירויות במלווה לפי בדיקה של המסמכים שלו ולא על בסיס ריאיון אישי, ולא על בסיס דברים שמחזקים את הטענות ליחסי עובד - - -
חיים כץ: מה התדר של החלפת מלווה?
<קריאה: גבוה מדי, אדוני.
<קריאה: גבוה מאוד.
חיים כץ: מה זה גבוה מאוד?
<אסא בן יוסף: אני לא יודעת להגיד לך מה התדר במדויק, אבל ההחלפות הן סדרי גודל של מלווה שיכול לעבוד חודש ימים ויוחלף.
חיים כץ: ניירת.
חיים כץ: לא צריך להיפגש – ניירת.
<אסא בן יוסף: עוד הפעם, השכר הוא שכר מאוד-מאוד נמוך, והעבודה היא עבודה קשה, מורכבת, ודורשת הרבה מאוד שעות.
<אסא בן יוסף: התחלופה היא מאוד גבוהה.
<אסא בן יוסף: אנחנו לא נעמוד בקטע של ריאיון אישי.
<נועה בן שבת: זה לא בא משיטה של להחליף תוך 30 ימים - - -
<אסא בן יוסף: לא, לא, לא, לא, ממש לא.
חיים כץ: לא, הם מחפשים עובד, איזו "שיטה"?
<אסא בן יוסף: תודה.
חיים כץ: מה, איזה עניין יש להם לחפש את העובד הזה?
<קריאה: בטח יש העדפה - - -
<קריאה: תודה, אדוני.
<אסא בן יוסף: באמת תודה, עורכת הדין נועה בן שבת.
<נועה בן שבת: (ג) "המלווה אחראי על שלומם ובטיחותם של הפעוטות עם המוגבלות בהסעה ועל קיום הוראות התקנות - - -" – זה, למשל, שהילד חגור וכולי.
<נועה בן שבת: אלה ההוראות - - -
חיים כץ: לא רק חגור: - -
<נועה בן שבת: כן, אבל - - -
חיים כץ: - - כיוון, כיסא, תנאים.
<קריאה: כל הדרישות.
<נועה בן שבת: כל מה - - -
חיים כץ: כל מה - - -
<נועה בן שבת: כל הדרישות - - - "- - - ואלה תפקידיו: (1) המלווה ידאג לשלומו של פעוט עם מוגבלות, יהיה קשוב לצרכיו וישמור על ציודו; (2) המלווה לא ישאיר פעוט עם מוגבלות ברכב ההסעה ללא פיקוח והשגחה; לעניין זה, נוכחות נהג ההסעה ברכב לא תחשב כפיקוח והשגחה אלא במקרים חריגים ולזמן קצר".
<שוש רשף: מה זה אומר?
<נועה בן שבת: זה אומר, למשל: המלווה אסור - - -
חיים כץ: אם המלווה יוריד את הילד למעון שלו, אז לצורך העניין הנהג הוא המשגיח.
<שוש רשף: זה לא - - -
חיים כץ: והוא גם עבר קורס החייאה, שאם מישהו צריך החייאה באותו זמן אז הנהג גם יוכל - - - אוקיי.
חיים כץ: טוב, תמשיכי.
<נועה בן שבת: (3) "המלווה יוודא לפני תחילת ההסעה שיש בידיו רשימת הפעוטות המיועדים לנסוע באותה הסעה כאמור בתקנה 4(ג)(3), שמסר לו הממונה; המלווה אחראי לכך שכל הפעוטות המיועדים לנסוע בהסעה ייאספו לפי הרשימה האמורה; (4) המלווה יושיב כל פעוט במושב הבטיחות, יהדק את מושב הבטיחות למושב הרכב, יחגור כל פעוט במושב הבטיחות, וידאג כי הפעוטות ישבו בטוחים וחגורים במושבי הבטיחות במהלך ההסעה; (5) המלווה יוודא שאין ברכב כל חפץ שעלול לפגוע בפעוטות עם מוגבלות המוסעים בו, וידאג שכל חפץ כבד ברכב שמוסע בו פעוט עם מוגבלות יהיה רתום למושב פנוי או למהדקים ברצפת הרכב; (6) המלווה יהיה נוכח במשך כל ההסעה והוא ישב חגור בחגורת בטיחות במקום שממנו יוכל לראות את כל הפעוטות בהסעה בקשר עין ישיר ולגשת אליהם; נוצר מצב שמחייב את המלווה לקום ממקומו במהלך הנסיעה, ידווח על כך לנהג הרכב ויבקש ממנו לעצור את הרכב בצד הדרך עד אשר ישוב למקומו; במקרה הצורך, יזעיק המלווה שירותי הצלה".
<נועה בן שבת: (7) פה, אדוני, יש מחלוקת, ולכן יש פה שתי גרסאות לאותה פסקה (7).
<נועה בן שבת: הנוסח הראשון שהופיע בתקנות אמר שהמלווה צריך לדאוג שהילד יימסר לידי איש צוות המעון שיוצא ולוקח - - -
חיים כץ: לא, לא, המלווה יביא אותו לגן.
<נועה בן שבת: אוקיי.
<נועה בן שבת: אז (7), זו הגרסה השנייה, החלופה השנייה שמובאת פה, אז אני אקרא אותה.
<נועה בן שבת: (7)(א) המלווה ילווה פעוט מהרכב אל תוך מעון היום וימסור אותו לידי איש צוות של המעון שיהיה אחראי לקבלו, וילווה את הפעוט ממעון היום אל ההסעה ובחזרה, ובלבד שבכל זמן היעדרותו מההסעה לצורך הליווי הנהג נמצא ברכב ומשגיח על הפעוטות שנותרו בו.
<גלית גבע: שמי גלית גבע, ואני מנהלת השירות לשיקום בקהילה ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<גלית גבע: המחלוקת כאן שעורכת הדין נועה בן שבת ציינה היא - - -
חיים כץ: מאחורינו כבר.
חיים כץ: אם את לא צריכה להגיב לא צריך.
<גלית גבע: לא, אבל אני רוצה להגיד - - -
חיים כץ: היא מאחורינו כבר.
<גלית גבע: לא, אבל היא מתפתחת, ואני אגיד לך למה הכוונה: הכוונה היא שישנם מעונות; קודם כל, אנחנו רצינו שגם אם המלווה, אם מחליטים ככלל שהמלווה הוא זה שיוריד את הפעוט ויביא אותו למעון, צריך לשים כאן סייגים מאוד-מאוד ברורים.
<גלית גבע: ישנן הסעות שיש שם שמונה פעוטות, וכל יציאה, כניסה ויציאה של מלווה מאריכה את זמן ההסעה של הפעוטות האחרים שיושבים ברכב, ואנחנו צריכים להגביל את זה בזמן, שלפחות יש מינימום, למשל, של שלושה, מעל שלושה פעוטות ומעלה צריך שאדם מהמעון יגיע לרכב על מנת לאסוף את הפעוט - - -
חיים כץ: את הבנת מה שאמרת?
<גלית גבע: הבנתי.
חיים כץ: אמרת שיהיו מעונות קבועים שישלחו נציג, ויהיו מעונות קבועים שלא ישלחו נציג.
חיים כץ: למה סדר העבודה הוא מסודר.
חיים כץ: הוא לוקח את הילדים ומביא אותם לפי המקומות, לפי המיקום.
חיים כץ: אז מי שקרוב - - - נשלח, ומי שרחוק המלווה יוריד.
חיים כץ: מעל שלושה או ארבעה המלווה ירד והם יחכו?
<גלית גבע: ומעל שלושה הסייעת תגיע לקחת.
<גלית גבע: יש לנו כאן - - -
יעקב מרגי: את צריכה להיות עם אינטרס עליון לבטיחות הילד.
<גלית גבע: אני רק לבטיחות הילד - - -
יעקב מרגי: המלווה קיבל לידיו את הילד מההורים, הוא אחראי עליו עד למסירה.
יעקב מרגי: אני לא מחלק את האחריות.
<גלית גבע: עד למסירה?
<גלית גבע: השאלה היא עד למסירה – לפתח המעון או שיש מעון שיש לנו קומה שנייה, - -
יעקב מרגי: - - - בתקנון - - -
<גלית גבע: - - והמלווה צריך לעלות לקומה השנייה ואחר כך להוריד, ובינתיים הפעוטות יושבים ברכב.
חיים כץ: אז הוא יעלה לקומה.
חיים כץ: לפתח המעון.
חיים כץ: יש כאלה שיביאו אותו לדלת המעון.
<גלית גבע: לפתח המעון – אני מסכימה איתך, אבל לא יתחיל להסתובב בכל המעון ולחלק אותם - - -
חיים כץ: עכשיו אני מבין למה זה לא נגמר עד עכשיו התקנות.
<גלית גבע: למה?
חיים כץ: "למה"?
חיים כץ: למה לא נגמר?
חיים כץ: פתח המעון?
<גלית גבע: פתח המעון.
<גלית גבע: אוקיי, פתח המעון.
יעקב מרגי: האחריות על - - -
חיים כץ: עכשיו, אם הקרמיקה במעון הזה היא כחולה?
<גלית גבע: לי זה לא משנה אם היא כחולה.
חיים כץ: אה, זה לא משנה?
חיים כץ: חשבתי שזה משנה גם צבע הקרמיקה.
<גלית גבע: אבל אם אנחנו מדברים לפתח המעון זה כבר עושה איזשהו שינוי משמעותי מבחינתנו.
<נועה בן שבת: רגע, מה שמוצע פה בפסקה (ב), בפסקת משנה (ב), מוצע להגיד באמת שיש מקרים שבהם אפשר יהיה - - -
חיים כץ: כמה מעונות כאלה יש בקומה שנייה?
<שוש רשף: לא מעט.
<קריאה: בדרך כלל אין.
חיים כץ: כמה מעליות יש שם?
<שוש רשף: אין - - -.
<שוש רשף: ברוב - - - שם אין מעליות.
חיים כץ: אין מעלית?
<גלית גבע: לא, תלוי - - -
<שוש רשף: - - - מעט מאוד.
חיים כץ: שלא ייתנו להם, שייקחו להם את הרישיון.
<גלית גבע: תלוי איזה מעונות, - - - אולי אין.
<קריאה: הלוואי ויהיו לנו מבנים - - -
<נועה בן שבת: אולי אפשר לנסות להציע את מה שכתוב פה בפסקה (ב).
<נועה בן שבת: אולי צריך להוסיף פה עוד נתונים, כמו שאת אומרת, זמן ההיעדרות מההסעה.
<נועה בן שבת: מה שנמצא פה זה להגיד: יש מקרים חריגים שבהם באמת אפשר יהיה לאשר שאדם מתוך צוות המעון הוא זה שייצא וייקח את הילדים.
<נועה בן שבת: ואז אנחנו צריכים להגיד: אבל יש תמהיל של נסיבות.
<נועה בן שבת: אי אפשר לראות רק את - - -, צריך לראות גם - - -
חיים כץ: תקשיבי, עורכת הדין נועה בן שבת, אנחנו לא בליל הסדר.
<נועה בן שבת: אתה רוצה אולי שנקרא את מה שהוצע פה - - - שאפשר יהיה לראות מה אפשר להוסיף.
חיים כץ: כן, תקראי את הנוסח.
<נועה בן שבת: (ב) "שר הרווחה והשירותים החברתיים רשאי להורות על נסיבות מיוחדות שבהן יהיה מנהל המחלקה לשירותים חברתיים ברשות מקומית רשאי לאשר, לאחר התייעצות עם מנהל המעון ועם הממונה על ההסעה, כי ליווי הפעוט מההסעה למעון ובחזרה ייעשה בידי איש צוות ממעון היום, לאחר ששקל את מספר הפעוטות והילדים בהסעה בעת ההגעה למעון היום, את סוגי המוגבלויות והצרכים שלהם, ואת הנסיבות הקשורות בהסעה - - -".
<נועה בן שבת: למשל: אם יש גם ילדים גדולים בהסעה או לא.
<נועה בן שבת: "- - - ואת מספר הפעוטות, סוגי המוגבלויות, והצרכים וכוח האדם במעון היום באותה עת, - - -".
<נועה בן שבת: כי אני רוצה לציין שאמרו לנו שבמעון היום יש איזו תקינה חסרה של חלק מהסייעות, ולכן הן לפעמים לא מגיעות בבוקר.
<נועה בן שבת: משרד הרווחה והשירותים החברתיים לא מתקצב בצורה מלאה את מלוא התקן.
<נועה בן שבת: לכן אנחנו אומרים: "- - - וכוח האדם במעון היום באותה עת, את מבנה המעון ואת המרחק מרכב ההסעה, - - -".
<נועה בן שבת: אולי פה צריך להסביר – את הזמן.
<נועה בן שבת: את הזמן שבו ייעדר המלווה מההסעה.
חיים כץ: זה לא - - - במקום לפשט אנחנו עושים את הכול בלתי ישים.
חיים כץ: תשמעי מה אני אומר לך: אנחנו, במקום לפשט את החיים, אנחנו עושים, אנחנו כותבים.
חיים כץ: אנחנו, עורכי הדין, כותבים וכותבים וכותבים, ואנחנו עושים את זה לא ישים.
<נועה בן שבת: אבל אנחנו - - -
חיים כץ: המטרה שהילד יגיע בריא ושלם.
חיים כץ: איך שאנחנו כותבים – לא יגיע.
חיים כץ: יריבו אלה עם אלה ואלה עם אלה והסיפור יימשך שנים.
<נועה בן שבת: אז פה תמיד המלווה - - -
חיים כץ: כן, המלווה מביא אותו.
<קריאה: ברור, זו אחריות.
<קריאה: רק סעיף (7)(א).
<נועה בן שבת: אנחנו - - -.
<נועה בן שבת: מורידים את סעיף (7)(ב), ונשאר - - -
<קריאה: סעיף (7)(א)?
חיים כץ: המלווה מביא אותו.
חיים כץ: אנחנו יודעים מי האחראי ומי המלווה ונגמר.
<רונית אילתי: אז סעיף (7)(ב) לא רלוונטי?
חיים כץ: סעיף (8).
<אסא בן יוסף: דוקטור הדר ירדן, אתם לא מתנגדים לזה?
<הדר ירדני: אם הנהג עבר קורס החייאה.
<נועה בן שבת: (8) "המלווה יוריד את הפעוט עם מוגבלות עם הציוד הרפואי הנדרש מהרכב מדלת שאינה פונה לכיוון הכביש".
<נועה בן שבת: יכול להיות שיש לו גם ציוד אישי, לילד, או שלא, או שהוא רק - - -?
<קריאה: יש ציוד אישי.
חיים כץ: יש לו ציוד אישי, הוא לוקח את זה איתו.
<נועה בן שבת: עם הציוד הרפואי הנדרש לצידו.
חיים כץ: לא צריך לכתוב את זה, זה ברור.
חיים כץ: מה, הוא ישאיר את הציוד שלו באוטו?
<נועה בן שבת: (9) "המלווה ידאג כי בתום שהיית הפעוט במעון יום שיקומי, יועלה הפעוט על רכב ההסעה - - -".
<נועה בן שבת: אנחנו מורידים את המשפט הבא, הוא מסומן פה בסוגריים - - -.
<נועה בן שבת: "- - - ויוודא שהפעוט - - -" – לא יוודא, הוא מעלה את הפעוט.
חיים כץ: הוא מעלה את הפעוט.
<נועה בן שבת: "- - - ויעלה את הפעוט להסעה עם הציוד הנדרש - - -".
<נועה בן שבת: אנחנו מורידים גם את הסיפא.
<נועה בן שבת: ופה יש את ההערה שדיברנו עליה קודם.
<נועה בן שבת: (10) "בהגעת ההסעה למקום הורדתו של הפעוט בשובו ממעון היום, ימסור המלווה את הפעוט לידי האחראי עליו או אדם אחר שהאחראי אישר מראש; לא נמצא במקום האחראי או אדם אחר כאמור, לא יורד הפעוט מההסעה, והמלווה יצור קשר עם הממונה ברשות המקומית ויפעל לגבי הפעוט לפי הנחיותיו".
חיים כץ: דרך אגב, קורים כאלה מקרים?
יעקב מרגי: קורים.
יעקב מרגי: גם לא במעונות יום שיקומיים, גם במעונות יום רגילים.
חיים כץ: שהילד מגיע ולא מחכים לו?
יעקב מרגי: ההורים לא מחכים לבן.
חיים כץ: מטורף.
יעקב מרגי: אדוני היושב ראש, אני אספר לך מהפרקטיקה של אשתי הפעם - - - כמנהלת מעון הרבה פעמים הייתה מתקשרת להורים.
יעקב מרגי: שמע, השעה 17:00 כבר – "שכחנו לבוא לקחת את הילד".
<ישראל אבן זהב: או שהייתה תאונה בדרך, שגם קורה.
יעקב מרגי: שכחנו, אני לא אומר על.
יעקב מרגי: שכחנו לבוא לקחת את הילד, כאילו שכחנו לתאם.
<קריאה: שכחנו לקחת את הילד.
יעקב מרגי: ואין יום, אין יום שזה לא קורה - - -
<יוליה בן משה: יוליה בן משה, קואליציית הורים.
<יוליה בן משה: זו הערה שנייה להורים ואני רוצה להגן על כבודם של ההורים.
<יוליה בן משה: דווקא מטפלת במקרה אחר כרגע, לא ברווחה אלא בחינוך, שנהג ומלווה לא איתרו את ההורים - - -
חיים כץ: צר לנו.
חיים כץ: בואי - - -
<יוליה בן משה: בסדר?
<יוליה בן משה: אז רק - - -
יעקב מרגי: אבל חייבים - - - את זה.
יעקב מרגי: - - - ולא נעגן, החטאנו את המטרה.
חיים כץ: בתוך עמנו אנחנו חיים, ולצערי בעמנו הזה יותר מדי ילדים בשנה האחרונה הושארו באוטו והלכו לעולמם - - -
<יוליה בן משה: ולא בגלל ההורים.
חיים כץ: רק בגלל ההורים.
<ישראל אבן זהב: בגלל ההורים, בגלל ההורים.
יעקב מרגי: בגלל החום באוטו.
חיים כץ: לא, בגלל החום באוטו.
חיים כץ: לא, ההורים לא השאירו אותם.
חיים כץ: ההורה שכח את הילד, השאיר את הילד והלך - - - אז לא בגלל ההורים.
<יוליה בן משה: עזבו - - -
חיים כץ: ההורים לא אשמים, באותו יום היה חמסין.
חיים כץ: הריבונו של עויילם - - -
<יוליה בן משה: בסדר, זה לא דיון לכאן.
<יוליה בן משה: - - - אחר כך.
חיים כץ: כן, הלאה.
<נועה בן שבת: (11) "המלווה של פעוט עם מוגבלות בעל צרכים מורכבים יוודא, אחת לחודש לפחות, את שלמות ערכת ההחייאה הבסיסית ברכב ההסעה שיוסע בו הפעוט".
<נועה בן שבת: (12) "המלווה ידווח למנהל המעון ולממונה על כל אירוע חריג הקשור לשלומו של פעוט שהתרחש במהלך ההסעה, והממונה ידווח על האירוע האמור למפקח ולאחראי על אותו פעוט, סמוך ככל האפשר להתרחשותו ולא יאוחר מ-24 שעות לאחר שאירעו; לעניין זה יראו כאירוע חריג גם אי מילוי אחת מהדרישות המפורטות - - -" – בהתחלה זה צוין כתקנה 2.
<נועה בן שבת: אני חושבת שאפשר להגיד בתקנות אלה, כפי שאמרנו לגבי האחריות של המלווה.
<נועה בן שבת: (13) "בסיומה של ההסעה, יבדוק המלווה את רכב ההסעה ויוודא שלא נותר בו פעוט".
<נועה בן שבת: (14) "בתום כל הסעה ימלא המלווה טופס לפיו מולאו כל דרישות התקנות במהלך ההסעה; נוכח מלווה כי אינו מסוגל לקיים הוראות תקנה זו בתחילת ההסעה, - - -" – התקנה הזו זה כל ההוראות שקראנו עכשיו – "- - - במהלכה או בסיומה או כי אירעה תקלה בהסעה או אירע אירוע חריג, ידווח על כך לממונה ויפעל על פי הנחיותיו".
<נועה בן שבת: (ד) "ככל שניתן, לא יוחלף המלווה במהלך כל שנת הלימודים".
<נועה בן שבת: אני מבינה אבל שזה לא דבר - - -
<ישראל אבן זהב: הלוואי.
יעקב מרגי: ככל שניתן.
<מירה סולומון: - - - תקווה.
<אדוארד וייס: קבענו כלל מבחינת טובת הילד, אבל כמובן שבגלל המציאות אי אפשר לקבוע כלל גורף.
חיים כץ: כן, ברור לנו.
<נועה בן שבת: אני רק רוצה להעיר: אנחנו קראנו קודם את סעיף (14) לעניין דיווח על אירועים חריגים, וקראנו קודם את סעיף (12) לעניין דיווח על אירועים חריגים.
<נועה בן שבת: אולי ננסה לנסח את זה כדי שלא תהיה כפילות.
חיים כץ: בסדר, זו עבודה שלכם אחר כך.
<נועה בן שבת: (ה) "הרשות המקומית תוודא כי לא יועסק כמלווה אדם שנמצא כי הורשע בעבירת מין כמשמעותה בחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, התשס"א – 2001 (להלן – חוק למניעת העסקה של עברייני מין)".
<נועה בן שבת: (ו) "הרשות המקומית תדאג לכך שכל מלווה יעבור – (1) קורס עזרה ראשונה לרבות בנושא החייאה לילדים ולפעוטות, שנערך על ידי משרד הבריאות או מי מטעמו, סמוך ככל האפשר לפני כניסתו לתפקיד - - -".
חיים כץ: שינינו את זה.
<נועה בן שבת: אבל שינינו את זה, נכון.
<נועה בן שבת: אז אנחנו צריכים להגיד.
<נועה בן שבת: "ולאחר מכן אחת לשנתיים לפחות" – אז גם פה אנחנו נתאם את הנוסח כדי שזה לא יהיה - - -
חיים כץ: השנתיים אם הוא נשאר אז הוא יבוא.
<ולרי זילכה: היושב ראש, דובר על כך שהוא ינסה לעשות.