GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: במקרה הזה אנחנו באנו להיטיב עם אנשים.
חיים כץ: הלכנו למהלך מיטיב לאזרחי ישראל באשר הם, ומאחר שהלכנו למהלך מיטיב לפני שהאוצר יתחרט - -
חנא סוייד: רוצים לתפוס אותו במילה.
חיים כץ: אנחנו לקראת התקנות.
חיים כץ: נאשר אותן ונלך על זה.
חנא סוייד: אתה לא רוצה להתייחס לדברים שאמרתי?
חיים כץ: אנחנו נמצא הזדמנויות אחרות.
חיים כץ: זה פשוט מין שאינו במינו.
חיים כץ: זה נרשם בפרוטוקול, האוצר שמע, הוא יעביר את המסר.
חנא סוייד: זה ממש התעללות באנשים.
<ענת מימון: (הקראת התקנות):
<ענת מימון: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 23(ב)(1א) ו- 60 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה-2005 (להלן – החוק), ובאישור ועדת העבודה הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:
<ענת מימון: אני יכולה רק לשאול לגבי המועדים שההודעה הזאת תישלח?
חיים כץ: ברבעונים.
<רג'ואן גרייב: לא, זה הדוח השנתי.
חיים כץ: פעם בשנה?
<רג'ואן גרייב: זה אמור להיות בקרוב הדוח השנתי בגין שנת 2013.
<רג'ואן גרייב: נתנו אפשרות לקופת הגמל שתי חלופות: אחת, לשלוח הודעה נפרדת בלי לשלוח את הדוח השנתי, רק מכתב - -
חיים כץ: הוא ישים את המעטפה בדוח השנתי ולא ישלח בול ל-3 מיליון מכתבים.
<רג'ואן גרייב: האופציה השנייה היא שמכיוון שכל הדוחות השנתיים בתהליך של הפקה, הם יצרפו את ההודעה הנפרדת לדוח השנתי שיישלח לעמית.
חיים כץ: פעם אחת?
<רג'ואן גרייב: כרגע זה במקום הדוח השנתי שזה פעם אחת.
חיים כץ: אבל בשנה הבאה הוא בדוח השנתי - -
<רג'ואן גרייב: בשנה הבאה אנחנו אמורים לעקוב אחרי כל הרפורמה הזאת.
חיים כץ: אם לא זה ישים שוב בדוח השנתי.
<רג'ואן גרייב: יש שתי אפשרויות: להאריך את התקופה שבה נבחן את הנקודה הזאת, ולעניין הדיווח לעמית לקראת תום התקופה - -
חיים כץ: נעשה מעקב ונראה כמה מושכים.
<רג'ואן גרייב: בדיוק.
<ענת מימון: אז בעצם עד מאי ההודעות.
<רג'ואן גרייב: אם הם שולחים הודעה נפרדת בלי לצרף את הדוח השנתי הם צריכים לעשות את זה עד 31 בדצמבר.
חיים כץ: החברות מדווחות לך?
<רג'ואן גרייב: אנחנו נבקש מעקב של דיווחים לעניין המימוש שאנחנו כבר ביקשנו מהם - -
חיים כץ: לא מימוש.
חיים כץ: אתה נכנס לדיבור, לא להאזנה.
חיים כץ: תבקש דיווחים מהחברות הגדולות אם הם צירפו את ההודעות.
<רג'ואן גרייב: בוודאי.
<רג'ואן גרייב: אנחנו עוקבים אחרי הדבר הזה.
<רג'ואן גרייב: האופציה השנייה היא לצרף את ההודעה לדוח השנתי - -
חיים כץ: במכתב נפרד.
<רג'ואן גרייב: במכתב נפרד, כמובן, לפי הנוסח שקבענו אותו עד ל-31 במאי 2014 כדי שיוכלו להיערך לשלוח את זה לבית הדפוס ולהחיל את הנוסח לפי הדרישות שלנו.
<ענת מימון: (הקראה)
<ענת מימון: שם קובעים, למעשה, שתהיה ריבית חשכ"ל בשל איחור בהעברת כספים מהמערכת הבנקאית שזה פריים פלוס 4.5%.
<ענת מימון: זה יהיה מהמועד שהיה אמור לשלם עד המועד שזה שולם בפועל.
<ענת מימון: כרגע לא רשום תאריך תחילה של התקנות.
חיים כץ: מיום פרסומן.
<רונן סולומון: אני מבקש.
חיים כץ: בסדר, ראיתי אותך.
<רג'ואן גרייב: לפי הנוסח של התקנות, זה אמור להיכנס מיד במועד הפרסום ברשומות, אבל אנחנו מודעים לכך שכל התהליך לצבוע את הכספים אחרי שהתקנות ייכנסו לתוקף, הגופים המוסדיים מבקשים תקופת היערכות - -
חיים כץ: כמה זמן אתה מבקש?
<רונן סולומון: ביקשנו 60, ואנחנו מוכנים אפילו 30 יום.
<רונן סולומון: אבל אנחנו חייבים את תקופת ההיערכות הזאת.
חיים כץ: 30 יום מיום פרסומן.
<ענת מימון: אז: תחילתן של תקנות אלה 30 יום מיום פרסומן.
חיים כץ: הרווחת את הלחם שלך היום.
<רונן סולומון: היה שווה לבוא לירושלים.
חיים כץ: בעד התקנות – פה-אחד
חיים כץ: כל חברי הכנסת שיש להם זכות הצבעה – הם אחד במספר – אישרו את התקנות.
חיים כץ: בוקר טוב לכל המצטרפים.
חיים כץ: היום יום שני בשבוע, י' באדר א', 10 בפברואר 2014, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת וועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: הנושא – המשבר הפוקד את בית החולים הדסה.
חיים כץ: למען האמת, כשזימנו את הישיבה, אמרתי שיש פה פוטנציאל בוועדה, לנסות, אני לא רוצה להגיד להצליח, להצליח זו אולי מילה גדולה מדי, אבל יש פה פוטנציאל בוועדה, לנסות ולהוציא את הדסה מהמשבר, בשילוב כל הכוחות, בשילוב של כולם, והמעבר לבית המשפט היום, גרם לנו לא לנסות אולי ללכת למהלכים בשלב הראשוני ולהעביר אינפורמציה.
חיים כץ: עכשיו, למה אני אומר את מה שאני אומר.
חיים כץ: אנחנו מכירים את הנפשות הפועלות, עברנו עם חלק מהם משבר די דומה, בגילוי נאות – בתעשייה האווירית שהייתה על סף פירוק ותור לבית משפט, ומאז היא משגשת ופורחת ומעבירה הרבה מאד דיבידנדים למדינה, ומייצאת בהרבה מאד כסף והעסק עובד, תוך שמירה על מערכת יחסי עבודה טובים ושכר הוגן והולם.
חיים כץ: חשבתי שפה יש את היכולות לעשות את זה גם.
חיים כץ: היינו שם, עברנו את זה.
חיים כץ: עברנו את זה ועברנו היום, אם עשינו את זה בשנת 2006, אז אני יכול להגיד ש-8 שנים אחרי – עברנו את זה בהצלחה.
חיים כץ: חבל שאנחנו צריכים לעבור את זה, חבל שהדסה נקלעה למשבר כזה, אבל מה לעשות?
חיים כץ: אנחנו נצפה למה שיגיד בית המשפט, ואז הוועדה הזאת, אני חושבת שוועדת העבודה, רווחה ובריאות, הכל משתלב פה אחד בשני, תוכל לעשות פה בשיתוף העובדים, הוועדים והנהלת הדסה, מהלכים - הוועדים זה בשבילי גם הר"י, אידלמן, וועדים זה גם הר"י - תוכל לעשות מהלכים שיביאו לפתרון.
חיים כץ: אולי זה יכאב פה שם ויכאב שם קצת, והמקום הזה, לא כולם צודקים ולא כולם אשמים.
חיים כץ: זה לא התנהל קצת בסדר וההוא לא התנהל קצת בסדר וזה כן התנהל בסדר, אבל בשורה התחתונה, צריך להביא את בית החולים לתפקוד, יש בו יכולות אדירות.
חיים כץ: אזרחי מדינת ישראל לא יכולים להרשות לעצמם שביתות בבית חולים הדסה.
חיים כץ: אנחנו לא משופעים ביותר מדי כוחות רפואיים, אנחנו רואים את התקנים, אנחנו רואים את המשברים ולצערי, אני אומר לצערי, לא כולם בריאים במדינה ואתם בהדסה יודעים לתת פתרון לחלק גדול מהמחלות.
חיים כץ: חבל שכולם חולים, אולי אם כולם היו בריאים אז לא היינו צריכים בתי חולים, אבל זה לא כך.
חיים כץ: אני מבין שיש פה הרבה חברי כנסת.
חיים כץ: חבל שלא בכל דיון של ועדה יש לנו כל כך הרבה חברי כנסת, וכל חברי הכנסת רוצים לדבר.
חיים כץ: יחד עם זה, יש פה עוד אנשים שירצו לדבר ושנרצה לשמוע אותם, אז אנחנו נעשה אחד חבר כנסת, אחד מפה, אחד מפה.
יעקב ליצמן: יש גורם אחד שלא רוצה לדבר, זה האוצר.
חיים כץ: האוצר, אבל אני חייב משהו להגיד.
יעקב ליצמן: איפה הוא?
חיים כץ: האוצר הגיע, אבל מי שלא הגיעה זו שרת הבריאות.
חיים כץ: צר לי להגיד ששרת הבריאות, בגלל שאולי היא לא מקבלת, או אולי שהיא חושבת שהאוצר פה זה מספיק, האוצר מייצג אותה, אבל - - -
יעקב ליצמן: לא, לא, לא צריך להגזים.
חיים כץ: המנכ"ל פה, זה בסדר.
חיים כץ: אבל היא אין לה זמן לבוא לוועדה מאז שאמרנו לה שאנחנו לא עובדים אצלה - - -
יעקב ליצמן: אני בטח לא יכול להסכים על זה.
חיים כץ: ליצמן, אתה מפריע בכוונה?
אילן גילאון: ליצמן גם יכול להיות.
יעקב ליצמן: אני יכול לייצג את שרת הבריאות.
יעקב ליצמן: אני יודע את התשובות יותר טוב ממנה.
חיים כץ: מאחר ששרת הבריאות שמעה פה שאנחנו לא עובדים אצלה, והיא אולי לא רגילה, יש לנו מגרעת בכנסת, אני חייב להגיד.
חיים כץ: יש לנו מגרעת בכנסת, יש הרבה שרים שלא היו חברי כנסת והם באו מבחוץ והם לא מבינים איך הכנסת עובדת.
חיים כץ: והתהליך הזה של מעבר דרך חבר כנסת הוא חובה.
חיים כץ: ילד לא נולד בן 13, הוא לא הולך לבר מצווה.
נחמן שי: קודם ברית.
חיים כץ: קודם הוא לומד ללכת, לדבר קצת, הולך לגנון, הולך הלאה, אחר כך הולך לעשות בר מצווה.
חיים כץ: ברגע שבן אדם מתחיל להיות שר, לפני שהוא יודע איך הכנסת עובדת, נדמה לו שהכנסת עובדת בשבילו.
באסל גטאס: על מי אתה מעביר עכשיו ביקורת?
חיים כץ: על שרת הבריאות.
אילן גילאון: על ליצמן, מה זה על מה?
אילן גילאון: ליצמן צריך לענות לפה על הכל.
יעקב ליצמן: אני אענה.
אילן גילאון: אתה תענה על הכל.
יעקב ליצמן: רק תתחייבו שתצביעו בעדי.
חיים כץ: צר לי ששרת הבריאות לא היה לה זמן לבוא לנושא חשוב כזה כמו הדסה, אבל היה לה זמן לרוץ לכל אמצעי התקשורת להתראיין בנושא הדסה וחבל שכך.
חיים כץ: הגיע הזמן שאותה שרה שמתהדרת שהביאה מכשיר M.R.I לבית חולים זיו בצפת, לא למדה שאנחנו בוועדה הבנו את זה לפני שנתיים, יחד עם ליצמן.
חיים כץ: לפני שנתיים והיא רצה בכל אמצעי התקשורת, אומרת – הבאתי לכם M.R.I.
חיים כץ: צר לי.
חיים כץ: היא צריכה להבין שהדברים נעשים פה במגרש.
חיים כץ: בשטח - - -
אילן גילאון: אתם ממשלה מאד קולגיאלית.
חיים כץ: ולא בתקשורת.
חיים כץ: בתקשורת זה חשוב, צריך להביע מה עושים, אבל אחרי שעושים.
חיים כץ: אביגדור, אתה רוצה לתת לנו סקירה עכשיו?
חיים כץ: תן לנו עכשיו סקירה ואחר כך תהיה התייחסות.
חיים כץ: תן סקירה של המצב.
חיים כץ: סלח לי שקראתי לך אביגדור אחרי 40 שנה של היכרות.
<אביגדור קפלן: אביגדור קפלן, מנכ"ל הדסה.
<אביגדור קפלן: הדסה זה שילוב נדיר של מחקר, הוראה ושירות קליני.
<אביגדור קפלן: שירות רפואי מן המדרגה הראשונה, שירות רפואי במקרים היותר מסובכים.
<אביגדור קפלן: שירות רפואי ל-60% מתושבי הבירה.
<אביגדור קפלן: יש בהדסה כ-6,000 רופאים, אחיות ועובדים מצוינים, שעושים את עבודתם נאמנה, ולצערי היא הגיעה לקריסה פיננסית, או במילים פחות מכובסות – לפשיטת רגל.
<אביגדור קפלן: הסיבות לכך הן רבות, יש גירעון צבור אדיר של 1.3 מיליארד שקלים, יש גירעון שוטף של 300 מיליון שקלים.
<אביגדור קפלן: הגירעון הזה לא נבע רק מעיוותים שקיימים בתוך הדסה, וקיימים כאלה שצריך לתקנם, ואנחנו בתהליכי הידברות וחיפשנו כל דרך אפשרית לתקן אותם.
<אביגדור קפלן: הקריסה הפיננסית נבעה הן מבעיות בצד ההכנסות.
<אביגדור קפלן: מדיניות ה-cap שאתה מכיר אותה היטב, די קיפחה את הדסה.
<אביגדור קפלן: קיפחה בכלל את הבירה, אבל היא קיפחה את הדסה.
<אביגדור קפלן: הצגנו את זה בוועדת הכספים, כשנדון חוק ההסדרים.
<אביגדור קפלן: אנחנו לצערי, כנראה בשיקול מוטעה של הנהלות קודמות, נתנו הנחות מופלגות לקופות החולים, לא לגורמים פרטיים, אלא לגופים ציבוריים.
<אביגדור קפלן: יש להם כוח מיקוח יוצא מן הכלל והם השיגו הנחות הרבה יותר גבוהות ממה שמקבלים על ידי בתי חולים אחרים.
<אביגדור קפלן: המדינה יודעת לשמור יפה מאד על בתי החולים של עצמה, שלא יתנו הנחות מופלגות לקופות החולים, ואצלנו אנחנו-.
<אביגדור קפלן: ולא רק זה, אלה בחוק ההסדרים, ההנחות האלה, אם עושים טעות יכולנו לתקן אותה בסוף שנת 2013 ולפתוח את זה למשא ומתן מחודש עם הקופות בתחילת שנת 2014, אבל במקום לאפשר לנו את הדבר הזה, בא חוק ההסדרים וקיבע את ההנחות האלה בחוק, הנחות שניתנו בין קונה מרצון למוכר מרצון, בחוק זה קובע לשנים 2014-2016.
<אביגדור קפלן: גם אם היינו מצמצמים בהוצאות שלנו בצורה דרמטית, בלי סיוע מהממשלה לתקן את העיוות הזה, לא היינו יכולים להגיע בעולם לאיזה שהוא איזון.
<אביגדור קפלן: יש לנו גם חלוקה לא צודקת של נטל ההוראה בינינו לבין האוניברסיטה.
<אביגדור קפלן: זה הסכם בין 50-60 שנה.
<אביגדור קפלן: אנחנו נושאים בהוצאות, האוניברסיטה מקבלת את ההכנסות, מעבירה לנו חלק מהן, וכמובן החלק הזה לא מכסה את כל ההוצאות שלנו.
<אביגדור קפלן: ואני לא מתעלם מהעובדה שיש גם דברים בתוך הדסה שצריכים לתקן אותם, וגם מוסכמים על מרבית העובדים, שיש עיוותי שכר, יש כל מיני דברים שאכן במשך השנים, בהסדרים מקומיים וגם אולי בהסכמים ארציים, הביאו אותנו לכך שהעלויות שלנו גבוהות מדי, גם בהשוואה לבתי חולים אחרים, ואנחנו אמורים לייעל את המערכת, לצמצם את ההוצאות ולעשות את הכל כדי שאכן נגיע לאיזה שהוא איזון.
<אביגדור קפלן: אנחנו יכולים לעשות את זה בצד ההוצאות, בצד ההכנסות, בלי עזרת המדינה, אנחנו לא נצליח לעשות את זה.
<אביגדור קפלן: אני שמונה חודשים מנהל משא ומתן עם משרדי האוצר והבריאות על הסכם הבראה.
<אביגדור קפלן: אנחנו מנהלים משאים ומתנים עם נציגויות העובדים, ולצערי את יודעת, דברים נמשכו יתר על המידה.
<אביגדור קפלן: חודשים רבים בוזבזו בכל התהליך הזה של המשא ומתן.
<אביגדור קפלן: למעשה הוא החל בצורה פרקטית רק בנובמבר 2013, ויש מתווה שהוצג גם בפני העובדים, מתווה להבראת הדסה, שהוא כואב, הוא דורש מאיתנו צעדים כבדים מאד להתייעלות.
<אביגדור קפלן: המדינה מוכנה לתת סיוע גם בשוטף וגם במענקים חד פעמיים משמעותיים מאד.
חיים כץ: הסיוע מספיק?
<אביגדור קפלן: הסיוע בשוטף לא מספיק לטעמי, ואם אנחנו עוד נעבור כעת עוד נזקים כתוצאה משיבושי העבודה, אז וודאי שנצטרך לפנות ולראות איך אנחנו מגיעים לאיזה שהוא סיוע שיגרום לכך, וזו המטרה של כולם, שהדסה אחת ולתמיד תהיה מאוזנת לאורך זמן, ולא כל פעם תזדקק להסכמי הבאה כאלים ואחרים.
<אביגדור קפלן: אנחנו הגענו לבית המשפט בעל כורחנו, כי הגענו לקריסה פיננסית, וכדי להגן על עצמנו מפני הנושים, והנושים הם לא רק העובדים.
<אביגדור קפלן: העובדים הם נושים עיקריים, אבל יש גם נושים אחרים: ספקים, בנקים וכאלה, ולא היה מספיק מזומן בקופה אפילו לקנות תרופות ומזון לחולים, ולתת שירות רפואי מתקבל על הדעת, ולכן הגענו לצורך להגיש בקשה להקפאת הליכים, שמלווה בהסכם מימון בין הממשלה לבין ארגון נשות הדסה, להעמיד לנו 100 מיליון שקלים לשלושה חודשים, שיאפשר לנו לא לשלם שכר מלא לפי הסכם המימון שהוא פומבי והוגש לבית המשפט, לשלם 90% מהשכר בממוצע, לטפל בכל מיני חריגות שכר כאלה ואחרות ולהפעיל את בית החולים בצורה סדירה, ובעיקר לנצל את שלושת החודשים האלה, ואולי פחות מהם, אפשר להגיע להבנות זמן הרבה יותר קצר, לחתימת הסכם הבראה כולל בין העובדים, ההנהלה, והממשלה וארגון נשות הדסה.
<אביגדור קפלן: כל אחד מהצדדים הללו מוכן לתת כתף.
<אביגדור קפלן: השאלה רק איך מפגישים את כולם לעשות את המייל האחרון, כדי שאכן יהיה מפגש, ובסיכומו של דבר ייצא הסכם הבראה נוח וטוב ומאוזן לאורך זמן.
<אביגדור קפלן: אני חושב שצר לי להסתכל אפילו בעיניהם של העובדים שלא קיבלו אלא 50% מהמשכורת, כי אין לנו בקופה לשלם את היתרה.
<אביגדור קפלן: הסכם ההבראה הזה, הסכם המימון להסדר הביניים, להקפאת ההליכים, מאפשר לנו לקבל איזה שהוא מימון נוסף כדי להשלים חלק נוסף מהמשכורת, לא את כולה, ולשלם גם את התנאים הסוציאליים שנובעים מאותו חלק מוקטן, ונצטרך שם לעשות הרבה מאד פעולות ולהמשיך גם בפעולת צמצום מצבת כוח האדם.
<אביגדור קפלן: אני רוצה להגיד שמתווה הסכם ההבראה, אחרי שהממשלה עשתה השוואה בינינו לבין בתי חולים אחרים והגיעה למסקנה שיש לנו עודפי כוח אדם גדולים, הגענו להבנות עם הממשלה שנצמצם במהלך מספר שנים את מצבת כוח האדם ב-550 משרות.
<אביגדור קפלן: צמצמנו מתוכן, בשנה האחרונה, בשנה שחלפה, כ-300.
<אביגדור קפלן: נותרו כ-250 משרות שיש לצמצמן בשנים 2014-2015 על פי אותו מתווה הבראה שדובר עם הממשלה.
<אביגדור קפלן: התרומה של העובדים אמורה להגיע הן מהמאמץ הזה אכן לצמצם את תקני כוח האדם, והן להורדת שכר כזו או אחרת.
נחמן שי: 550 זה גם רופאים ועובדי הנהלה?
<אביגדור קפלן: ה-550 מתחלקים, מרביתם הם עובדי משק, מנהל, פרה-רפואיים ומקצועות כאלה.
חיים כץ: נחמן, היית צריך לשאול, אם כבר התפרצת, היית צריך להגיד לו – תגיד לי, זה מה שהממשלה חושבת או מה שאתה יודע שצריך.
חיים כץ: עזוב מה הממשלה.
חיים כץ: הדיון שהיה לפני זה, שהוא לא היה כל כך חשוב, היה דיון סתם, זה היה הגירעונות בקופות החולים, שהמדינה משפה את קופות החולים לפי 1.2%, כשהגידול באוכלוסייה הוא 2.6%.
חיים כץ: אבל זה לא חשוב.
חיים כץ: הם עוד לא קרסו.
חיים כץ: כשהם יקרסו יבואו כולם.
חיים כץ: אז בינתיים זה דיון יותר חשוב, והגענו להסכם והמדינה משום מה, משום מה, חזרה בה חלקית.
חיים כץ: אז זה אתה יודע, זה המשך של הדסה, אז אם ילכו פה למהלך, אז אני חושב שצריך ללכת למהלך, מה שצריך זה ללכת פעם אחת.
חיים כץ: אם זה כואב, ושתבנה משהו שאתה יכול ללכת עליו לטובת כולם.
<אביגדור קפלן: אכן זו המטרה.
חיים כץ: אביגדור, זה היה משפט מצוין שלך לסיכום.
<אביגדור קפלן: זו המטרה, אבל אני רוצה להגיד רק בקשה אחת.
<אביגדור קפלן: אני חושב שמה שחשוב לכולם, שתצא מפה קריאה לשבת סביב השולחן, כל הצדדים, כדי לגמור - - -
חיים כץ: תצא, תצא, בסדר, אני אומר לך איזו קריאה תצא.
<אביגדור קפלן: כדי לגמור הסכם הבראה ולהחזיר את הדסה לתפקד ולתת שירותים.
חיים כץ: אני אגיד לך איזו קריאה תצא:
חיים כץ: לשבת סביב השולחן ושתשלם שכר מלא, שכר מלא, לפחות לכל אלה שמרווחים עד פעם וחצי השכר הממוצע במשק, שזה בערך 10,000-11,000 שקלים.
חיים כץ: תשלם להם שכר מלא, לפחות לאלה, זה תצא מפה קריאה.
חיים כץ: אם אני אומר לך בסוף תצא מפה קריאה, עכשיו יש לך את כל הדיון לחשוב אם אתה נותן תשובה חיובית.
יצחק הרצוג: בוקר טוב לכולכם, מכובדי.
יצחק הרצוג: אני חושב שמפה יש קריאה מקיר לקיר להציל את הדסה בכל הכוח ובכל הכלים העומדים לרשותנו.
יצחק הרצוג: קודם כל הדסה הוא לא בית חולים פרטי.
יצחק הרצוג: אני חושב שהטרמינולוגיה שהאוצר משתמש בה היא טרמינולוגיה מטעה.
יצחק הרצוג: זה לא בית חולים שהוא שייך לבן אדם פלוני שלוקח את הכסף לכיס.
יצחק הרצוג: זה מוסד ציבורי מפואר, שקיים עשרות בשנים, משרת את הציבור ועובדים בו עובדי ציבור, וכל מטרתו למען הציבור.
יצחק הרצוג: אכן, כמו שאמר אביגדור היו כשלים, אבל זה לא אומר שהמוסד הוא לא מוסד ציבורי וזה לא אומר שלמדינה אין אחריות כלפיו.
יצחק הרצוג: יש למדינה אחריות כלפי בית חולים הדסה.
יצחק הרצוג: אפילו נושא ה-cap כדוגמא, הוא כמו איזה שהוא חיידק, סליחה על הטרמינולוגיה הרפואית, שאוכל מבפנים וממוטט מוסדות.
יצחק הרצוג: אז זה יתחיל בהדסה ויימשך במוסדות אחרים, זה ברור.
יצחק הרצוג: לכן הוא לא בית חולים פרטי, הוא אחריות של המדינה, כמו כל בית חולים אחר, אלא שמבנה הבעלות שלו שונה ממוסדות אחרים.
יצחק הרצוג: בית החולים משרת לא רק את ירושלים, אלא את כל הארץ.
יצחק הרצוג: הוא משרת את כל המזרח התיכון, הוא מהווה גשר לשלם, הוא מקום משכנם של יהודים וערבים בני כל הדתות, שעוזרים ומסייעים בהצלת חיי אדם, ואנחנו צריכים להגיד לו תודה יום יום, שעה שעה, לכל מי שמכיר את המוסד המופלא הזה.
יצחק הרצוג: אני הוטרדתי מאד לשמוע אתמול את שרת הבריאות, מצביעה על כך שחלק מהפתרון זה מיד לפטר עובדים.
יצחק הרצוג: אני חושב שזה מוסכם על כולנו שהניסיון ליצור מצב שבו העובדים הם הקורבן של כל המשבר הזה, הוא פסול מעיקרו.
יצחק הרצוג: העובדים, אלה שרוחצים את החולים, אלה שמחטאים את חדרי השימוש של החולים, אלה שמכינים להם אוכל בבוקר, בארבע בבוקר, אלה שמובילים אותם בעגלות, האחיות, האחים, הרופאים, הרופאות, המנתחים, הם כולם חלק מהצלחת המוסד הזה.
יצחק הרצוג: זה לא נכון לבוא ולהגיד – עכשיו מצאנו את הקורבן, הם העובדים.
יצחק הרצוג: זו טעות קשה מאד.
יצחק הרצוג: אנחנו מתנגדים לכך מקיר לקיר.
יצחק הרצוג: יש להבטיח את שכרם את העובדים ויש ללכת למהלך הבראה משפטי, כלכלי מבוסס שיוציא את בית החולים הזה למרחב, וזה מחייב את המדינה לא לזרוק טיפין טיפין 50 מיליון שקלים בהלוואה, אלא לתת מענק, כמו שמצילים מוסד ציבורי מהסוג הזה, שהוא אינטרס לאומי עליון, בתקציב רציני ולא להתחמק מן המציאות, תוך כדי שולחן משותף שמביא להסדר כולל.
יצחק הרצוג: תודה רבה ובוקר טוב.
חיים כץ: טוב, שמענו את המנכ"ל, עכשיו נשמע את הר"י, מר אידלמן, לפרוטוקול, שם, תפקיד.
<לאוניד אידלמן: ד"ר ליאוניד אידלמן, יושב ראש ההסתדרות הרפואית.
<לאוניד אידלמן: אני חושב שזה אחד מהדיונים הכי עצובים שאני לפחות הייתי נוכח בהם בכנסת.
<לאוניד אידלמן: אין ספק שהמצב שבית חולים, שהיה ספינת הדגל של הרפואה הישראלית במהלך עשרות שנים, נמצא עכשיו לקראת פשיטת רגל.
<לאוניד אידלמן: יש לי חדשות בשבילכם.
<לאוניד אידלמן: העובדים לא אשמים בכך.
<לאוניד אידלמן: העובדים לא אשמים בכך, אף עובד שעבד בהדסה, לדורותיה, לא גנב כסף.
<לאוניד אידלמן: הוא עבד על פי הסכמים, על פי מה שההנהלה נתנה לו.
<לאוניד אידלמן: הוא הגיע לעבודה, טיפל בחולים, טיפל בכל מה שצריך כדי שהחולים יבריאו, ופתאום מצא את עצמו שהמוסד במשבר, המוסד לא מוכן לשלם, המוסד מפיל עליו את האחריות, שזה בלתי נסבל.
<לאוניד אידלמן: בשנת 2013 אנחנו סגרנו למעשה את טיוטת ההסכם, ופתאום האוצר אמר לא מספיק.
<לאוניד אידלמן: תנו עוד.
<לאוניד אידלמן: תנו עוד ותנו עוד.
<לאוניד אידלמן: יש גבול כמה רופאים מוכנים לתת.
<לאוניד אידלמן: ועכשיו, ההנהלה פנתה להקפאת ההליכים.
<לאוניד אידלמן: צעד בריוני, כדי לבטל את ההסכמים הקיימים, כדי לעשות מה שבא לה, וזה לא רק את זה.
<לאוניד אידלמן: כדי להצדיק את הצעד הבריוני הזה, כתבו עורכי דין המון דפים, ששם מאשימים את העובדים ואומרים שלעובדים בכלל לא מגיע.
<לאוניד אידלמן: יש לתת לבנקים, יש לתת לאלה, לאלה ספקים, העובדים שם, בתחתית הרשימה.
חיים כץ: אתה לא מתרגש ממה שכתוב שם.
<לאוניד אידלמן: אני מאד מתרגש.
<לאוניד אידלמן: זה מעצבן, אתה לא יכול לתאר לעצמך.
חיים כץ: אה, זה מעצבן?
חיים כץ: זה בסדר, אבל אל תתרגש.
<לאוניד אילדמן: אבל עכשיו אני אגיד לך למה מה שכתוב שם משנה סדרי עולם.
<לאוניד אילדמן: זה לא מילים בעלמה.
<לאוניד אילדמן: מה שכתוב שם, דבר קריטי ועד עכשיו אני לא אמרתי את זה, כי אני מחכה לדיון בבית המשפט.
<לאוניד אילדמן: אבל יתכן שאחרי דיון בבית המשפט, אני אעשה מה שאני עשיתי בינתיים בהדסה, אמרתי כוננים ותורנים באים ועובדים, עד שאני אצטרך לעשות, להגיד אף רגל של אף רופא לא יכולה לדרוך בבית החולים.
<לאוניד אילדמן: ולמה?
<לאוניד אילדמן: כי באותו פרי היצירה של הבקשה להקפאת הליכים כתוב בפירוש מה שידענו שעלול להיות, אבל הם לא התביישו וכתבו את זה.
<לאוניד אילדמן: היום לרופאי הדסה אין ביטוח אחריות מקצועית.
<לאוניד אילדמן: אף רופא לא יעבוד דקה במקום שאין ביטוח אחריות מקצועית.
<לאוניד אילדמן: הם כתבו שהיום כל החובות נמחקו, כולל חובה לתת ביטוח אחריות מקצועית.
<לאוניד אילדמן: עם הדסה הייתה לנו בעיה - - -
נחמן שי: תסביר את זה בבקשה.
נחמן שי: יש הרבה אנשים שלא מכירים את הטרמינולוגיה, כאן הרופאים יודעים.
נחמן שי: תסביר מה זה אומר לציבור.
<לאוניד אידלמן: עד עכשיו הייתה לנו בעיה עם ביטוח אחריות מקצועית.
<לאוניד אידלמן: אנחנו עד היום לא קיבלנו בכתב, חוץ מהבטחות בעל פה, שיש ביטוח מסודר.
<לאוניד אידלמן: הרי הדסה עברה ממקום למקום.
<לאוניד אידלמן: בהדסה, ביטוח אחריות מקצועית הוא שונה ממקומות אחרים.
<לאוניד אידלמן: ביטוח אחריות מקצועית אומר, שמי שהטיפול בו לא עלה יפה, יכול לתבוע את המוסד, יכול לתבוע את המטפלים בו ולקבל כסף.
<לאוניד אידלמן: העדר ביטוח אחריות מקצועית חושף לא רק את הרופאים ולא רק את המוסד, הוא חושף כל אחד שעלול להיפגע, להישאר בלי כסף.
<לאוניד אידלמן: בלי תמיכה של אף גורם.
<לאוניד אידלמן: לא יהיה לו למי לפנות.
<לאוניד אידלמן: אסור לתת טיפול לאף אחד, כשאין ביטוח אחריות מקצועית.
<לאוניד אידלמן: ובגלל שמוחקים את כל החובות, אני אומר, חששתי שזה מה שיקרה, אבל הם לא התביישו ואפילו כתבו את זה.
<לאוניד אידלמן: כתוב שם שהם פטורים מביטוח אחריות מקצועית.
<לאוניד אידלמן: אז אני אומר לכם, אני, כשאתמול קראתי את זה פעם נוספת, לא ישנתי כל הלילה, חשבתי שהאחריות שלי שכל רופא שעכשיו מטפל, אסור לו לעשות פעולות טיפול.
<לאוניד אידלמן: ואני רק לקחתי נשימה עד בית המשפט.
<לאוניד אידלמן: אם בבית המשפט המדינה, שכבר הוציאה חוזר בנושא הזה באופן כללי, לא תיקח על עצמה אחריות, שכל אחד שהטיפול בו לא יעלה יפה בין כותלי הדסה - - -
חיים כץ: גם אם יעלה יפה, אם יבוא לו כאב, הוא יגיד יכול הוא יגיד יכול היה להיות יותר טוב, יתבע, גם אם יעלה יפה.
<לאוניד אידלמן: יתבע, רוצה לתבוע, נכון מאד.
<לאוניד אידלמן: המדינה חייבת בכתב, היום בבית המשפט, להתחייב שהיא מכסה את כל התביעות העתידיות, אחרת, מהרגע שיוצאים מבית המשפט, לא יהיה אף רופא בין כותלי הדסה.
<לאוניד אידלמן: לא תורן, לא כונן, אנחנו נוטשים את בית החולים.
<לאוניד אידלמן: אין לנו ברירה ואני מאד מאד מצטער שהביאו אותנו למצב כזה.
חיים כץ: אחרי כאלה דברים, אתה יודע.
מיקי רוזנטל: תראה, אני אשתדל לא לחזור על דברים שאחרים אמרו, אני רוצה לומר כמה וכמה דברים בקצרה.
מיקי רוזנטל: ראשית, השיטה הזאת, שבה מוסד ציבורי או פרטי מגיע למשבר כלכלי ומיד שולפים את תלושי השכר של עובדים מסוימים והופכים את התהליך להסתה, הסתה נגד עובדים, כאילו העובדים בחשאי בלילה חטפו את מנהל בית החולים והכריחו אותו לחתום על הסכם, או חלילה הרדימו אותו והוא לא ידע על מה הוא חותם.
מיקי רוזנטל: כל ההסכמים וההסדרים נעשו על דעת ההנהלה ובהסכמתה, ועכשיו, כשיש משבר והמשבר הוא אמיתי - - -
<קריאה: גם האוצר חתום עליהם.
מיקי רוזנטל: רק שנייה, תיכף אנחנו נגיע לאוצר, מיד נגיע לאוצר.
מיקי רוזנטל: אז קודם כל מפנים אצבע מאשימה לעובדים ואומרים הם אשמים.
מיקי רוזנטל: לא כל מה שקראתי בעיתונים מצא חן בעיני, אבל זה מוביל אותי קודם כל למסקנה אחת, מחייבת, שחוק חופש המידע חייב לחול גם על בתי חולים פרטיים, ואנחנו נקדם את ההצעה הזאת, כדי שלא נגיע פתאום להפתעות מהסוג הזה.
מיקי רוזנטל: שתיים, אי אפשר לעכב את שכרם של רוב העובדים.
מיקי רוזנטל: זה דבר שלא יעלה על הדעת.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, הדסה, נאמר פה מקודם, איננו מוסד רגיל, הוא לא מוסד פרטי במובן הרגיל, אי אפשר להפסיק את שירותיו החשובים והחיוניים לתושבי ירושלים ובכלל, ולכן יש לשלם לאלתר לעובדים את מה שמגיע להם ולהפעיל את בית החולים.
מיקי רוזנטל: זה לא אומר שלא צריך למצוא פתרונות למשבר שנוצר, חייבים.
מיקי רוזנטל: וגם העובדים יצטרכו לתת כתף וגם ההנהלה וודאי, אבל האוצר, האוצר האוצר.
מיקי רוזנטל: הכל מונח לפתחו.
מיקי רוזנטל: משרד האוצר במדינת ישראל מתקצב בתקצוב חסר את כל בתי החולים, את קופות החולים באופן שיטתי, כדי שאחר כך יבואו אליו לבכות ויהיו תלויים בו בתקציב.
מיקי רוזנטל: זאת שיטה.
מיקי רוזנטל: זאת שיטה והיא איומה ונוראית וצריך להפסיק אותה.
מיקי רוזנטל: צריך לתקצב את בתי החולים ואת המוסדות הרפואיים כתקציבם האמיתי ולא להפוך את זה, להפוך מנהלי בתי חולים ומנהלים של מוסדות רפואיים לקיבצרים.
מיקי רוזנטל: תתביישו לכם.
מיקי רוזנטל: השיטה הזאת, שבה שום דבר לא מתוקצב כראוי והכל עקום, והכל נעשה בצורה מעוותת, עד מתי?
מיקי רוזנטל: צריך להפסיק את הדבר הזה לאלתר.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לומר עוד שני דברים בקצרה.
מיקי רוזנטל: האחד בנושא השר"פ .
מיקי רוזנטל: זה תמרור אזהרה ענק, עצום, מהבהב, שאומר לוועדת גרמן שמתכנסת בימים אלה ואמורה להוציא את מסקנותיה בקרוב – תיזהרו לכם.
מיקי רוזנטל: הכנסת השר"פ לבתי חולים בתירוץ שהוא יציל את הרפואה הציבורית, הורס את הרפואה הציבורית והרס אותה עד היום.
מיקי רוזנטל: העובדה שרופאים, בזמן העבודה הציבורית שלהם עושים ניתוחים פרטיים, מעוותת את כל המוסר הרפואי, מייצרת רפואה אי שוויונית ברמות שבלתי נסבלות.
מיקי רוזנטל: יש פה רפואה לעשירים ורפואה לכל היתר.
מיקי רוזנטל: ולכל היתר אין כסף והם לא יהנו משירותי הרפואה המשובחים שהדסה יכול להעניק, אלא אם כן הם ישלפו את הארנק.
מיקי רוזנטל: וזה נכון אחר כך לכל בתי החולים בארץ, שרוצים להחיל עליהם את הרעיון המטופש הזה.
מיקי רוזנטל: הכסף הציבורי, הכסף שאנחנו מבטחים את עצמנו במדינת ישראל ומוציאים מכיסנו, הופך להיות כסף לא יעיל כשהוא בביטוחים פרטיים.
מיקי רוזנטל: וצריך לקחת ולהפסיק לעשות את ההצגה הזאת.
מיקי רוזנטל: תושבי ישראל בין כה וכה משלמים על רפואה המון כסף.
מיקי רוזנטל: להעלות את מס הבריאות באחוז סביר ולאפשר רפואה ציבורית נורמאלית לכלל התושבים, זה מה שנדרש.
מיקי רוזנטל: ולתקצב את בתי החולים באופן ראוי ולא לאפשר את המצב הזה, שהאוצר שולט בתקציבים והוא שותף.
מיקי רוזנטל: עכשיו מגלגלים עיניים לשמיים, אבל האוצר שותף לכל מה שקרה בהדסה.
מיקי רוזנטל: אין דבר שקרה בהדסה והאוצר לא נתן לו יד, כולל חתימה על הסכמים, שהיום אתם צועקים באוצר שהם שערורייתיים.
מיקי רוזנטל: מי חתם על זה, אני?
מיקי רוזנטל: חתמו על זה האוצר בהסכמת האוצר.
מיקי רוזנטל: ועכשיו, שלא יקרה הדבר הכי נורא שיכול לקרות.
מיקי רוזנטל: אומרים תראו, בבתי החולים הממוצע לחולה הוא ארבעה עובדים, בהדסה הוא 5.3 אז בואו נחתוך בהדסה.
מיקי רוזנטל: הרי זה עיוות מטורף.
מיקי רוזנטל: ראו מה קורה ב-OECD וראו את היחס שבין רופאים לחולים, בין אחיות לחולים, בין עובדים סיעודיים לחולים.
מיקי רוזנטל: לשם אנחנו צריכים להגיע.
מיקי רוזנטל: ובמקום זה אתם מבקשים לעשות לנו רפואה יותר גרועה, רפואה ציבורית פושטת רגל, וזה דבר שלא ייעשה.
חיים כץ: הם רוצים להוריד את תוחלת החיים.
חיים כץ: אתה יודע כמה זה ייתן פתרון בהורדת תוחלת החיים?
חיים כץ: לכל המשק.
חיים כץ: זקנים, גם בפנסיות, גם בזקנים, וואלה, זה יהיה מצוין.
חיים כץ: הורדת תוחלת החיים מיקי, יכולה להיות מצוינת, אבל בו תצמצם.
מיקי רוזנטל: אז אני באמת אסכם בעניין הזה, שראשית אסור לפגוע בשכר של העובדים, לשלם לעובדים את שכרם מיד ולאלתר.