GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרדכי לוינשטיין: אני יודע שהחוק הזה בא במחשבה להקל על החולים אבל הוא יעשה ההפך.
<מרדכי לוינשטיין: לא יהיו אבחנות מדויקות.
<מרדכי לוינשטיין: לרוקח אין חוש קליני ולרופא יש אותו.
<מרדכי לוינשטיין: הרופא מכיר את הבן אדם הרבה שנים, הוא מכיר את כל המשפחה שלו, והחולה יכול להתקשר לרופא.
חיים כץ: הבנו את מה שאתה אומר.
חיים כץ: לא חידשת כלום.
חיים כץ: כבר אמרו את זה.
<מרדכי לוינשטיין: זאת סכנת חיים.
חיים כץ: אמרו את זה.
חיים כץ: הדברים שאמרת, כבר נאמרו לפרוטוקול יותר מפעם אחת.
יעקב מרגי: הוא נתן לי מוטיבציה לשאול אותו שאלה, דווקא בגלל הדברים שהוא אמר.
<גרשון גולומב: אני מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
<גרשון גולומב: אני הייתי יושב ראש הוועדה ב-2007 שהביאה אחר כך לחוק שהתקבל בכנסת וכעת אנחנו דנים בתקנות.
<גרשון גולומב: אני לא מדבר על הזמן, מ-2006, 2007, ועל כך שהיו בוועדה רופאים וכולי כי לא זאת הנקודה וזאת נקודה טכנית.
<גרשון גולומב: אני לא רוצה לטעון כלפי הרופאים או כלפי הר"י מבחינה טכנית אלא מבחינה מהותית.
<גרשון גולומב: תרופות כרוניות מוגדרות, לפי מה שכתוב בחוק, כתרופות שמטפלות בפציינט במשך שישה חודשים לפחות.
<גרשון גולומב: לא מדובר כאן באיזושהי תרופה שאתה חושש לתת אותה כי ממילא הרופא כבר נתן מרשם לשלושה חודשים והרופא מבקר.
<גרשון גולומב: להפך.
<גרשון גולומב: ההתערבות של הרוקח כאן היא יותר מאשר עוזר רופא.
<גרשון גולומב: היא מהווה הגנה נוספת לפציינט מכיוון שהרוקח מתחקר, הרוקח שואל, הרוקח רושם, הרוקח רוצה לדעת מתי הוא עשה בדיקה בפעם האחרונה ובכוונה הוועדה כתבה מפורשות במסקנות שלה שבשום פנים ואופן הרוקח איננו מאבחן כי הוא איננו רופא.
חיים כץ: מה חדש בדבריך עכשיו לעומת הדברים שאמרת בפעם הקודמת?
<גרשון גולומב: בפעם הקודמת לא אמרתי את זה.
חיים כץ: תקרא את הפרוטוקול.
חיים כץ: הכול רשום.
<גרשון גולומב: לגבי תרופות OTC.
<גרשון גולומב: בכל העולם התרופות האלה ניתנות בלי מרשם רוקח.
<גרשון גולומב: משרד הבריאות בארץ הרבה יותר קשה בתרופות OTC, תרופות שהן מעבר למרשם שאפשר לקבל אותן בארצות הברית בכל סופר.
חיים כץ: גם קנביס רפואי שבארצות הברית נותנים חופשי וכאן אם הבן אדם לא מת, לא נותנים כי אולי חברת התרופות לא תרוויח מספיק.
<גרשון גולומב: חלק גדול מהתרופות שנמצאות ברשימה של מרשם רוקח, הן בכל העולם מאופשרות בקנייה חופשית לגמרי.
<יוסי לומניצקי: מכבי שירותי בריאות.
<יוסי לומניצקי: מנסים להפחיד אותנו כאן בזה שהרוקח הולך לטפל אבל הרוקח לא הולך לטפל ולא לאבחן כפי שאומר דוקטור אידלמן.
<יוסי לומניצקי: הרופא מגדיר את הטיפול, מאבחן ונותן טיפול.
<יוסי לומניצקי: היום במכבי, אם החולה רוצה, הוא יכול לקבל עד שנה שלמה מרשמים מהבית בלי ללכת לראות את הרופא.
<יוסי לומניצקי: לא צריך להפחיד.
חיים כץ: לא רק במכבי.
חיים כץ: זה גם בכללית.
<יוסי לומניצקי: מדובר על כך שאם הרופא מאפשר זאת ולרוקח תהיה את ההכשרה, יוכל להמשיך את הטיפול.
<יוסי לומניצקי: זאת אומרת, זה שירות יותר טוב עם בקרה יותר צמודה כמו שאמר פרופסור גולומב.
<יוסי לומניצקי: לגבי התרופות OTC או תרופות רוקח.
<יוסי לומניצקי: היום מדובר על מחלות שהבן אדם מאבחן בעצמו בדרך כלל, אם יש לו פטריה ברגל, אבל אם הוא הולך היום לבית מרקחת וקונה את התרופה OTC ללא מרשם, הוא משלם מחיר מלא.
חיים כץ: כשהילד שלך או הנכד שלך חולה, אתה מאבחן לבד?
<יוסי לומניצקי: בוודאי.
חיים כץ: אם אתה לא רופא?
חיים כץ: אני אומר לך לא.
<יוסי לומניצקי: אם לנכד שלך יש חום נמוך, אתה הולך מיד לרופא?
<יוסי לומניצקי: אתה נותן לו אקמול.
חיים כץ: אני לא לוקח סיכונים על הילד.
חיים כץ: עד שמגיע ילד, אני לא לוקח עליו סיכונים.
<יוסי לומניצקי: כנראה יש לך הרבה נכדים.
<לאוניד אידלמן: עדיין הם לא ניתנים להחלפה.
<לאוניד אידלמן: גם אם יש נכדים רבים, הם לא ניתנים להחלפה.
<לאוניד אידלמן: צריך לתת להם טיפול מיטבי.
חיים כץ: כנראה שלא בקופת חולים מכבי.
יעקב מרגי: אדוני היושב ראש, אני חצוי.
יעקב מרגי: מצד אחד יש לי עניין להיכנס במשרד הבריאות כי לאחרונה הם רוצים להשתחרר.
יעקב מרגי: אני מתחבר לדבריך שאמרת בתחילה שהם רוצים לעשות עוקף כדי לשחרר את הלחץ.
יעקב מרגי: בגלל המחסור ברופאים, הם מחפשים דרך לעקוף.
יעקב מרגי: כאמור, מצד אחד אני חצוי.
יעקב מרגי: מצד שני בפרקטיקה של האזרח, אני אומר לכם – נעזוב את שוהם ומודיעין אלא נתייחס ליתר חלקי ארץ – שבמדינת ישראל קשה בימים מסוימים למצוא תור לרופא משפחה.
יעקב מרגי: עד שאתה בא אליו, בעשר הדקות שאתה נמצא אצלו הוא מבזבז שמונה דקות באינטרנט ומחפש את התרופה המתאימה.
יעקב מרגי: בינינו, בסוף אתה עומד בבית מרקחת ואתה רואה אנשים שלא היו אצל הרופא ושואלים את הרוקח מה הוא יכול לתת לו והרוקח מייעץ לו ונותן לו את התרופה.
יעקב מרגי: הוא כמובן שואל אותו קודם לכך שאלות.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שצריך למצוא את האיזון.
יעקב מרגי: לא יתכן שהיום הביקור אצל רופא משפחה הוא עשר דקות וחמישים אחוזים מהזמן מבזבז הרופא על אקמול ועל קל גרון.
מיקי רוזנטל: האיזון נמצא ברשימה.
יעקב מרגי: לכן ההתנגדות הטוטלית לא מובנת.
<לאוניד אידלמן: זאת לא התנגדות טוטלית.
יעקב מרגי: אני רוצה להאמין ששלומו של הציבור וטובתו של החולה עומדת לנגד עיני משרד הבריאות ולכן הרשימות צריכות להיות בשום שכל ואפילו הייתי אומר לחומרה כי מדובר בבריאות ובבריאות הולכים לחומרה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להחליף את היושב ראש.
יעקב מרגי: אם באמת הר"י בא בידיים נקיות ואומר שגם הוא רוצה לשחרר חלק מהרשימה ומבקש שבועיים זמן, זה נראה לי סביר.
חיים כץ: אנחנו נוציא את התרופות הפסיכיאטריות ונשאיר את האופטלגין.
<לאוניד אידלמן: אופטלגין, זה בסדר.
<לאוניד אידלמן: אנחנו מוכנים לעבור תרופה-תרופה.
חיים כץ: אנחנו מתחילים בהקראה.
<ענת מימון: אנחנו ממשיכים בתקנה 2, מרשם המשכי, בתקנת משנה (5), בה נאמר שהמרשם צריך להינתן לאחר שהרוקח עורך בירור רפואי והבירור צריך להיעשות בעמדה או בחדר שיאפשרו את קיום הבירור בצורה הולמת ונאותה ובאופן השומר על פרטיות המטופל.
<ענת מימון: גם כאן הועלתה התנגדות איגוד רופאי המשפחה.
<ענת מימון: הם רוצים שהבירור ייעשה רק בחדר נפרד ולא די בעמדה נפרדת.
חיים כץ: מספיק שתהיה עמדה נפרדת בחדר סגור.
חיים כץ: גם אם זה משרד של מישהו והוא ריק, אפשר לעשות שם בירור.
<ענת מימון: אנחנו משאירים את זה.
מיקי רוזנטל: גם היום אתה מדבר עם הרוקח ולא אמורים לשמוע כל שאר האנשים מסביב.
יעקב מרגי: אבל לפעמים אתה בתחושה של אצטדיון.
מיקי רוזנטל: האחריות על הפרטיות חלה על הרוקח.
<ענת מימון: אנחנו משאירים את התקנה כמו שהיא.
<ענת מימון: תקנה 2, תקנת משנה (7א) – הרוקח מצא כי יש הצדקה רפואית בהמשך מתן התכשיר וכי מתן המרשם הוא לטובתו של המטופל.
<ענת מימון: כאן הייתה התנגדות של ההסתדרות הרפואית לשימוש במינוח הצדקה רפואית.
<ענת מימון: במקום זה אפשר לומר שהרוקח מצא כי מתן המרשם הוא לטובתו של המטופל.
חיים כץ: הרוקח נותן מרשם המשך.
חיים כץ: מה הוא מצא?
חיים כץ: הוא לא צריך למצוא.
חיים כץ: הרוקח לא בודק אלא הוא נותן מרשם המשך.
<ענת מימון: הוא ממשיך את הטיפול.
חיים כץ: אבל הוא לא מוצא כלום.
חיים כץ: הוא לא עושה בדיקה.
<לאוניד אידלמן: אם כך, צריך למחוק את ההצדקה הרפואית.
<ענת מימון: הצדקה רפואית, נמחק.
<ענת מימון: השאלה אם זאת טובתו של המטופל.
<קריאה: ודאי שזה לטובתו.
<קריאה: הוא ממשיך את הטיפול.
<ענת מימון: התקנה האחרונה בתוך תקנה 2 היא תקנת משנה (11) – המרשם ניתן בכפוף להנחיות שנתן הרופא המטפל, ככל שניתנו, והאפשרות לתת מרשם לטיפול המשכי על ידי רוקח לא נשללה על ידי הרופא.
<ענת מימון: כאן למעשה אנחנו נותנים לרופא שנותן מרשם אפשרות לכתוב שהוא לא רוצה שההמשך יהיה על ידי הרוקח אלא שהחולה יחזור אליו.
<לאוניד אידלמן: אנחנו מבקשים לשנות את זה ולתת לרופא אפשרות לאשר או לאפשר לחולה להמשיך לקבל מרשם בהמשך מהרוקח.
<ענת מימון: שזה יהיה פוזיטיבי והוא יצטרך לאשר את זה?
<לאוניד אידלמן: יהיה פוזיטיבי.
חיים כץ: אני קיבלתי מרשם לשלושה חודשים ועכשיו אני בא לרוקח.
חיים כץ: אני צריך ללכת לרופא שייתן לי מרשם?
<לאוניד אידלמן: בזמן שקיבלת מרשם מהרופא, הרופא יכתוב לך.
חיים כץ: ואם הוועד יורה לרופאים לא לרשום?
חיים כץ: אל תגיד לי לא.
<לאוניד אידלמן: ההפך.
<לאוניד אידלמן: אם יהיה כמו שזה כתוב עכשיו, הוועד יאמר לא לכתוב.
חיים כץ: אידלמן, אני בא משם.
חיים כץ: לך תראה אם אני לא בחוץ.
<לאוניד אידלמן: כמו שזה כתוב היום, הוועד ייתן הנחיה חד משמעית לרופא משפחה לא לאשר את זה.
<לאוניד אידלמן: אני רוצה את זה פוזיטיבית.
<רוני גמזו: אני חושב שבמצב הזה הרופא צריך להסביר למה לא.
<רוני גמזו: כך אנחנו עובדים.
<רוני גמזו: אם הוא חושב שיש בעיה, הוא צריך להגיד לא טיפול המשכי על ידי רוקח ולמה לא.
<רוני גמזו: בסעיף (11) אני אפילו הייתי אומר: נשללה על ידי הרופא באופן מנומק.
<לאוניד אידלמן: בשבע דקות שיש לו לחולה, הוא עוד צריך חצי שעה לנמק?
<רוני גמזו: זאת לא חצי שעה.
<לאוניד אידלמן: הוא לא יעשה את זה.
<רוני גמזו: אמרתי את הדברים רק מכיוון שאמרת שיכול להיות שתהיה הוראה כזאת.
<לאוניד אידלמן: אני אמרתי פוזיטיבית.
<לאוניד אידלמן: אדוני היושב ראש, תרשה לי לומר מה אנחנו מציעים שייאמר.
חיים כץ: תאמר לפרוטוקול.
<לאוניד אידלמן: לגבי סעיף (11).
<לאוניד אידלמן: המרשם ניתן על פי הוראות הרופא המטפל, ככל שניתנו, בכפוף להרשאת הרופא לתת מרשם לטיפול המשכי על ידי הרוקח.
<לאוניד אידלמן: מה רע בזה?
חיים כץ: אנחנו יכולים להוריד את הסעיף אבל זה לא יהיה לטובתך.
חיים כץ: מה שאתה אומר, זה לא פוזיטיבי.
חיים כץ: אתה אומר שאתה בא לוועדה, יושבים כאן חברי כנסת לא רציניים, יושבים כאן בדיונים ואתה מסתלבט עליהם ואומר להם שאתה כוועד תגיד להם להירגע.
<לאוניד אידלמן: נהפוך הוא.
חיים כץ: אתה אומר שאתה תיתן הוראה לרופאים לגבי כל מרשם ותעשה את זה בסטנסיל כדי שלא יתאמצו יותר מדי.
חיים כץ: על זה אני אומר לא.
<לאוניד אידלמן: אני רוצה שזה יצא לפועל.
חיים כץ: זה בסדר מה שאתה רוצה אבל אנחנו לא מבינים את זה כמוך.
חיים כץ: אם אתה רוצה, אנחנו נוריד את הסעיף הזה אבל זה לא יהיה לטובתך.
חיים כץ: הסעיף יורד.
חיים כץ: תורידי את סעיף (11).
<קריאה: לא יישארו רופאי משפחה במדינה.
<קריאה: תחפשו אותם.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך להשאיר את סעיף (11) כי הוא לטובת המטופל.
חיים כץ: כפי שהוא?
יעקב מרגי: כפי שהוא.
יעקב מרגי: אם מבטלים אותו, גם זה לא טוב.
חיים כץ: תחזרי לסעיף (11).
<ענת מימון: את סעיף (11) אנחנו משאירים כפי שהוא.
חיים כץ: כפי שהוא.
<ענת מימון: אני מסכמת.
<ענת מימון: ברשימה אנחנו מורידים מהתרופות של מערכת העצבים את מספר 5 ו-6.
<ענת מימון: לגבי (5), השארנו את זה בעמדה או בחדר.
<ענת מימון: לגבי (7א), הורדנו את תקנת המשנה.
<ענת מימון: לגבי (11), השארנו אותה כפי שהיא.
<ענת מימון: אפשר להצביע על תקנה 2.
חיים כץ: מי בעד אישור תקנה 2?
חיים כץ: כל חברי הכנסת הנוכחים כאן, שהם ארבעה, הצביעו בעד.
חיים כץ: תקנה 2 אושרה פה אחד.
<ענת מימון: תקנה 3, מרשם לתרופת רוקח.
<ענת מימון: כאן יש תרופות שהרוקח יכול לתת לגביהן מרשם פעם ראשונה.
חיים כץ: אנחנו מתנגדים לזה.
חיים כץ: אנחנו רוצים לראות תרופות המשך ואחרי שנראה תרופות המשך, נחליט איך העסק עובד.
חיים כץ: אנחנו לא מוכנים שרוקח ייתן מרשם פעם ראשונה.
מיקי רוזנטל: רק כדי להבין את מה שאמרת.
מיקי רוזנטל: אנחנו נאשר את החוק כך ובעוד חצי שנה הם יבואו שוב?
מיקי רוזנטל: אז נתקן את התקנות שוב?
מיקי רוזנטל: הצעה הגיונית.
חיים כץ: חשוב לי לומר לך את מה שאני אומר לך ואני רוצה שגם משרד הבריאות ישמע.
חיים כץ: בדרך כלל אנחנו מחוקקים כאן
חיים כץ: חוקים ויישום החוקים מותנה בתקנות שהמשרדים צריכים להתקין על מנת ליישם את החוק.
חיים כץ: כשאתה מחוקק חוק, אתה יוצר מעטפת ועכשיו צריך למלא אותה בתוכן ובהוראות הפעלה.
חיים כץ: תקנות הן הוראות הפעלה.
חיים כץ: אתה קונה מכשיר ואם אין לך הוראות הפעלה, לפעמים אתה לא יודע להפעיל אותו.
חיים כץ: בתקנות האלה נותנים לך הוראות הפעלה לחוק שאתה חוקקת.
חיים כץ: עד שמשרד הבריאות עושה תקנות, לפעמים עוברות שנים.
חיים כץ: הוא לא ממהר.
חיים כץ: ברגע שהוא מביא את התקנות, הוא רוצה מהר מהר.
חיים כץ: אנחנו מגדירים ואומרים להם למשל בחקיקה שהתקנות יבוצעו תוך חצי שנה, אבל לא אומרים להם תוך חצי שנה מאיזו שנה.
חיים כץ: נבוא בעוד חצי שנה ונראה איך העסק עובד.
חיים כץ: הרוקח לא ירשום תרופות.
חיים כץ: הרוקח, גם אם הוא פרופסור באוניברסיטה, לא ירשום תרופות.
מיקי רוזנטל: תרופות המשך כן.
חיים כץ: תרופות המשך, כן.
חיים כץ: הוא לא ירשום תרופה חדשה פעם ראשונה.
<אייל שוורצברג: אפשר להגיד משהו?
חיים כץ: אמרת את דעתך.
חיים כץ: לא יקום ולא יהיה.
<ענת מימון: תקנה 3 יורדת וצריך יהיה לעשות התאמות בנוסח.
<ענת מימון: לתקנה 4(ב).
<ענת מימון: אנחנו מדברים על הסכמת המטופל לעיון במידע הרפואי שלו לפני שיינתן לו מרשם רוקח המשכי.
<ענת מימון: הוא צריך להסכים שיעיינו במידע הרפואי.
<ענת מימון: נאמר שהתקנה היא לא ברורה ולכן חשבנו להבהיר שהסכמת המטופל לעיון במידע הרפואי לצורך מתן המרשם תיעשה בכתב בפעם הראשונה בכל שנה קלנדרית בה מבקש המטופל לקבל מרשם או בבית המרקחת שבו הוא מבקש את המרשם או בקופת החולים.
<ענת מימון: ההסכמה תינתן לאחר שהוא מקבל גם הסבר בכתב וגם בעל פה אודות השירות והיקף הגישה אל המידע הרפואי שלו.
<לאוניד אידלמן: בפני מי הוא נותן את ההסכמה?
<ענת מימון: או בפני הרוקח שהוא מבקש ממנו את המרשם ההמשכי או בקופת החולים מול הבן אדם שיהיה אחראי.
חיים כץ: מול הרופא שלו.
יעקב מרגי: השאלה בפני מי, היא שאלה חשובה.
חיים כץ: אם הבן אדם מסכים, זה כבר לא משנה בפני מי.
יעקב מרגי: כדי להסכים הוא צריך לדעת.
חיים כץ: הוא יודע שהרוקח נותן לו מרשם המשך או שהוא בא לרופא ואומר שהוא מוכן שהרוקח ייתן לו.
<מרדכי לוינשטיין: זה יופיע בתיק החולה שהוא מוכן?
מיקי רוזנטל: זה יתועד בתיק הרפואי.
מיקי רוזנטל: זה כתוב בחוק.
יעקב מרגי: להערכתי הרוב יעדיף מול הרופא ולא להיחשף.
<ענת מימון: אפשר להצביע על תקנה 4(ב) עליה לא הצבענו.
חיים כץ: מי בעד אישור תקנה 4(ב)?
חיים כץ: תקנה 4(ב) אושרה פה אחד.
<ענת מימון: תקנה 6 מפרטת את המידע שיהיה חשוף בפני הרוקח שנותן את המרשם.
<ענת מימון: מדובר בה על רשימת המרשמים, ביקורים אחרונים, בדיקות מעבדה.
חיים כץ: אם החולה מוכן ונותן את הסכמתו לתת מידע, זה מתייתר.
<לאוניד אידלמן: אנחנו מסירים את ההתנגדות.
<לאוניד אידלמן: לא מתנגדים.
<ענת מימון: אתה יכול להצביע על 6(א).
<ענת מימון: על תקנה 6(ב) כבר הצבענו.
חיים כץ: מי בעד אישור תקנה 6(א)?
חיים כץ: תקנה 6(א) אושרה פה אחד.
<ענת מימון: מה שנשאר, אלה התאמות נוסח שאנחנו נעשה.
<ענת מימון: יש לנו שתי תוספות.
<ענת מימון: התוספת הראשונה, אני לא מקריאה, היא סיווג תכשירים לפי קבוצות טיפוליות לגבי מתן מרשם לטיפול המשכי, שם הורדנו שתי תרופות.
חיים כץ: תרופות פסיכיאטריות.
<ענת מימון: אפשר להצביע על התוספת הראשונה.
חיים כץ: מי בעד אישור התוספת הראשונה וכל התקנות?
חיים כץ: התקנות אושרו פה אחד.
חיים כץ: מהי התוספת השנייה?
<ענת מימון: הורדנו את מרשם ההמשך.
<רוני גמזו: אפשר לאשר את התוספת השנייה רטרואקטיבית?
<ענת מימון: אני מקריאה את תקנות הרוקחים (תנאי פתיחה וניהול של בתי מרקחת וחדרי תרופות).
<ענת מימון: בתוקף סמכותי לפי סעיף 62 לפקודת הרוקחים (נוסח חדש), התשמ"א-1981 (להלן – הפקודה), ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת לפי סעיף 21א לחוק יסוד: הכנסת וסעיף 2(ב) לחוק העונשין, התשל"ז-1977, אני מתקין תקנות אלה: תיקון תקנה 1 בתקנה 1 לתקנות הרוקחים (תנאי פתיחה וניהול של בתי מרקחת וחדרי תרופות), התשמ"ב-1982 (להלן – התקנות העיקריות), אחרי הגדרת "המנהל" יבוא: ""מטופל" – כהגדרתו בחוק זכויות החולה התשנ"ו-1996 (להלן חוק זכויות החולה)".
<ענת מימון: אחרי תקנה 24 לתקנות העיקריות יבוא: "24א.
<ענת מימון: שמירת פרטיות וסודיות רפואית בבית מרקחת רוקח וכל עובד בבית מרקחת ישמרו על כבודו, על פרטיותו ועל הסודיות הרפואית של מטופל במהלך מתן ייעוץ, ניפוק סם מרפא או מוצרים אחרים וכן במסגרת שמירת מסמכי המטופל בבית המרקחת.
<ענת מימון: בעל בית מרקחת או הרוקח האחראי ינקוט אמצעים כדרוש כדי להבטיח שמירת פרטיות וסודיות כאמור בתקנת משנה (א), ובין היתר יוודא קיומם של אלה: הפרדה נאותה של דלפקי מתן השירות, אם על ידי הצבת מחיצה מלאה בין דלפק למשנהו, והרחקה ממנו של מטופלים אחרים ואם על ידי אמצעי אחר שהמנהל שוכנע כי הוא מבטיח שמירת פרטיות וסודיות כאמור.
<ענת מימון: לשם מתן ייעוץ רוקחי רחב יותר במקרים המתאימים – הדרכת הרוקחים לתת ייעוץ בחדר שיוקצה למטרה זו בבית המרקחת, ככל שישנו.
<ענת מימון: קיום מערכת אבטחת מידע למידע הרפואי השמור בבית המרקחת, ובקרה על השימוש בה.
<ענת מימון: הנהגת נהלי עבודה אחידים בבית המרקחת בנשוא שמירת הפרטיות והסודית רפואית בו, והדרכת עובדי בית המרקחת בנהלים כאמור".
<ענת מימון: אין בתקנה זו כדי לגרוע מהוראות חוק זכויות החולה או כל דין אחר שעניינו שמירת פרטיותו של מטופל.
<ענת מימון: תיקון תקנה 31 בתקנה 31 לתקנות העיקריות, ברישא, במקום "יהיו שולחנות, ארונות וכונניות" יבוא "יהיו דלפק מתן שירות וכן שולחנות, ארונות וכונניות".
<ענת מימון: תחילה תחילתן של תקנות אלה ביום.
<ענת מימון: אנחנו מתאימים את זה לתאריך התחילה של התקנות האלה, כך שזה יחול יחד.
<ענת מימון: שלושים ימים מיום פרסומן של התקנות.
<נילי חיון דיקמן: התקנות שדורשות שינויים מבניים, צריכות זמן היערכות.
<ענת מימון: כמה זמן אתם רוצים?
<נילי חיון דיקמן: אני מציעה חצי שנה.
<נילי חיון דיקמן: בכל מקרה, הרוקחים צריכים לקבל הכשרה.
<ענת מימון: חצי שנה.
<שמואל חיים קלנג: אני הרוקח הראשי של הכללית.
<שמואל חיים קלנג: לעניין התקנות האלה, יש לנו הסתייגות מסעיף 24ב(1) לגבי הנושא של הצבת מחיצה מלאה בין דלפק למשנהו.
<שמואל חיים קלנג: בתי המרקחת היום, לדעתי בכל הארץ, מצוידים בדלפקים נאותים.
<שמואל חיים קלנג: הצבה של מחיצה מלאה, אנחנו עשינו אצלנו סקירה ויש לנו מעלה 1,300 דלפקים.
<ענת מימון: יש אמצעי אחר והוא שהמנהל שוכנע כי הוא מבטיח שמירת פרטיות וסודיות.
<שמואל חיים קלנג: אם אפשר לשנות את הניסוח.
חיים כץ: לא צריך מחיצה.
<שמואל חיים קלנג: אפשר להוריד את המחיצה המלאה ולרשום אמצעים נאותים, מרחק סביר.
חיים כץ: מרחק סביר, כן, אבל גם בבנקים אין מחיצה.
מיקי רוזנטל: אפשר להגדיר מה זה מרחק סביר.
<שמואל חיים קלנג: מחיצה מהווה תוספת תקציבית מאוד כבדה.
חיים כץ: התוספת התקציבית היא לא הבעיה שלנו.
חיים כץ: אני חושב שזה לא ישים.
<ענת מימון: אבל אנחנו רוצים שתהיה הרחקה של מטופלים אחרים והפרדה באמצעות אמצעי שהמנהל שוכנע כי הוא מבטיח שמירת סודיות.
חיים כץ: מרחק.
<שמואל חיים קלנג: אני דיברתי רק על ההסתייגות לגבי מחיצה מלאה.
<ענת מימון: הקראתי מה יישאר.
<אייל פלום: אני היועץ המשפטי של הסתדרות הרוקחים.
<אייל פלום: בדיוק לאותו סעיף, וכמו שאמר חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ההגדרה של הפרמטרים לא צריכה להיות כמו שמוגדר כאמצעי אחר שהמנהל שוכנע כי הוא מבטיח וכולי אלא על פי אמצעי אחר שייקבע על ידי נוהל שיכתוב המנהל כי אחרת זה לא המנהל באמת שיושב כאן אתנו ואין לנו שום בעיה אתו, אלא אלה הרבה מאוד מנהלים קטנים שכל אחד קובע משהו אחר.
<רוני גמזו: תכתבו המנהל הכללי של משרד הבריאות.
<יוסי לומניצקי: לגבי התקנה, היא סבירה וטובה אלא שצריך לעשות את התקנות האלה בבתי מרקחת חדשים כיוון שלהסב את כל בתי המרקחת הישנים, יעלה מיליונים.
חיים כץ: יש לך חצי שנה ואם לא, אל תיתן תרופות.
חיים כץ: אל תחלק תרופות.
חיים כץ: אנחנו באים כאן לעבוד ולא ליצור דברים לעוד שבע שנים ולעוד שמונה שנים.
חיים כץ: אם זה היה מכניס לך כסף, היית עושה את זה תוך חודש.
יעקב מרגי: זה היה נכון לעשות גם בלי מרשם המשך.
<ענת מימון: אנחנו נצביע על כניסה תוך חצי שנה ועל כל התקנות האלה.
חיים כץ: מי בעד אישור כל התקנות?
חיים כץ: כל חברי הכנסת הנוכחים, והם ארבעה, אישרו את התקנות.
חיים כץ: עדיין יום שני בשבוע, א' באדר ב', ה-3 במרץ 2014 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – איסור עישון ביציעי מגרש ספורט), של חברת הכנסת עדי קול.
חיים כץ: את כל שאר חברי הכנסת זה לא מעניין ולכן הם לא כאן.
חיים כץ: תני סקירה ותאמרי למה את חושבת שזה חשוב ולמה את מבינה שזה יפריע למשחקי הכדורגל ולקהל שבא למגרשים.
עדי קול: הצעת החוק הזאת הגיעה אלי מפניות הציבור.
עדי קול: בחור פנה אלי ואמר לי שהוא הולך למשחקי כדורגל באופן קבוע והוא פשוט סובל לאורך כל המשחק כאשר יושבים ביציעים צפופים ומעשנים בלי הפסקה.
עדי קול: זה פוגע בחוויית המשחק שלו.
חיים כץ: בכניסה לשירותים הוא לא סובל?
עדי קול: גם שם.
חיים כץ: מהרעש, מהקללות, מתרבות הגרעינים ותרבות הקהל הוא לא סובל?
עדי קול: כנראה שזה חלק מהחוויה.
עדי קול: הפגיעה של העישון היא פגיעה עם השלכות ארוכות טווח.
עדי קול: אחרי שהגשתי את הצעת החוק הזאת, קיבלתי פניות משחקנים.
עדי קול: אני לא יודעת אם ראיתם לאחרונה, משחק של בני סחנין כשהקבוצה אמרה שהיא מפסיקה את המשחק כי השחקנים לא יכולים לעמוד בריח.
עדי קול: לא כל המגרשים הם אצטדיוני ענק כמו אצטדיון טדי.
עדי קול: השחקנים רצים על המגרש במשך תשעים דקות בזמן שמעשנים בלי הפסקה ויש ריח של עשן כבד.
עדי קול: גם מנהלי הקבוצות ביקשו וגם השופטים.
עדי קול: הפניות חוזרות ונשנות.
חיים כץ: מתי בפעם האחרונה היית במשחק כדורגל?
עדי קול: יפה שאתה שואל את זה.
עדי קול: היה לי מנוי.
חיים כץ: אני לא שואל אותך אם היה לך מנוי אלא מתי בפעם האחרונה היית במשחק כדורגל.
חיים כץ: אני בכוונה מקשה עליך כי אם זאת לא את, הצעת החוק הזאת לא עוברת כאן בוועדה גם אם כולם היו עומדים על הראש.
חיים כץ: מאחר שזאת את, אנחנו מקיימים את הדיון.
עדי קול: הרעיון של כדורגל, חוץ מהבלגן, הגרעינים וההתפרקות, הוא שזה ספורט.
חיים כץ: חוץ מהשירותים והחזיזים.
עדי קול: זה ספורט.
עדי קול: ספורט הוא חוויה.
עדי קול: הספורט הוא חוויה משפחתית.
עדי קול: אני אגלה לך את המיילים שאני מקבלת ואלה עשרות מיילים.
עדי קול: הזמנתי גם חלק מהאנשים שפונים אלי וביקשתי אותם לבוא לכאן כדי שיאמרו מה הם אומרים.
עדי קול: הם אומרים שמשפחות עם ילדים לא רוצים לשבת ביציע שם מעשנים.
עדי קול: חיים, החלטנו על יציעי עישון.
עדי קול: מי שרוצה לעשן בכדורגל, שיעשן.
חיים כץ: דבר אחד אני מבטיח לך.
חיים כץ: בדיונים האלה תלמדי כדורגל.
עדי קול: אני מוכנה לחתום שאין דבר בכדורגל שאני לא יודעת.
חיים כץ: כמה לדעתך באים למשחק כדורגל של מכבי פתח תקווה נגד סחנין?
חיים כץ: כמה אנשים באים למשחק הזה?
עדי קול: לדעתי כאלפיים אנשים.
חיים כץ: לא מגיע למספר הזה.
חיים כץ: לא מגיעים.
חיים כץ: מה תכולת האצטדיון?
חיים כץ: כמה נכנסים לאצטדיון המושבה?
חיים כץ: 15 אלף אנשים.
חיים כץ: הפיזור הוא כזה שאחד יושב כאן ואחד יושב שם והתזמורת יושבת באמצע.
עדי קול: זאת לא הבעיה.
עדי קול: הבעיה היא מגרשים בהם יושבים עשרים אלף אנשים, אחד על השני.
חיים כץ: אין כאלה בארץ.
עדי קול: יש מגרשים בגודל הזה.
חיים כץ: אין מגרשים כאלה בארץ.
עדי קול: אני הייתי במשחקי נבחרת ויש את הכמויות האלה.
עדי קול: אנשים אומרים לך שזה פוגע להם בחדוות הספורט.
עדי קול: למה אתה לא מסכים עם זה?
חיים כץ: בבלומפילד פעם היו עשרים אלף אנשים ועכשיו הוא ירד ל-14 אלף אנשים.
עדי קול: כמה יהיו בחיפה?
חיים כץ: כ-25 אלף אנשים.
עדי קול: למה שם החליטו לבנות אצטדיון ולהפריד את זה?
עדי קול: כי הם מבינים שיש בעיה.
עדי קול: באצטדיון החדש בחיפה יהיה יציעי מעשנים ויציעים ללא מעשנים.
חיים כץ: ניסע עם הוועדה לבדוק את זה.
עדי קול: כבר אמרת את זה.
חיים כץ: לא היה לנו זמן.
חיים כץ: גם אמרתי לך שאני לא אדון בנושא והנה אנחנו מקיימים דיון.
יעקב מרגי: למי שלא מעשן, אם ביציע יושבים עשרה מעשנים, זה מטרד.
חיים כץ: אני לא מעשן והילדים שלי לא מעשנים והילדים שלי הולכים כל שבת לכדורגל ולא שמעתי מהם טרוניה.
עדי קול: אתה אומר שלא מספיק אנשים הולכים לכדורגל וכתבה לי חברת הכנסת איילת שקד וסיפרה לי שבעלה הלך לכדורגל עם הילד וכתב לה שאי אפשר לסבול את זה עם הילדים.
עדי קול: אתה רוצה שיותר אנשים ילכו ויותר ילדים למשחקים הכדורגל ואתה רוצה שהכדורגל יהיה פתוח גם כחוויה משפחתית ולא רק לקומץ האנשים שמגיעים.
עדי קול: הייתי לפחות ב-15 משחקי כדורגל בחיי, היה לי מנוי למחלקה נבחרת אבל זאת הייתה אכזבה מאוד גדולה ולכן הפסקתי את המנוי הזה כי הם מפסידים כל הזמן.
עדי קול: הייתי בישראל-רוסיה והייתי בהרבה משחקים.
יעקב מרגי: אוהדת סלקטיבית.
עדי קול: אני מעדיפה כדורסל ובמשחקי כדורסל לא מעשנים.
עדי קול: אנשים אומרים לך שלא נעים להם, אז למה לא לאפשר להם?
עדי קול: אתה מכיר את אביגיל מבית"ר, האוהדת המפחידה של בית"ר, היא אמרה שלמרות שהיו לה ארבעה התקפי לב, היא תמשיך לעשן.
עדי קול: אז היא צריכה להמשיך לעשן ביציע המיועד לכך.
עדי קול: למה לא לאפשר יציע שנותן לאנשים שלא מעשנים את האפשרות להיות?
עדי קול: הנוסח אומר יציע ללא מעשנים.
חיים כץ: יציע אחד.
חיים כץ: צריך שניים.
חיים כץ: אחד לאוהדים האלה ואחד לאוהדים האלה.
חיים כץ: באחד יהיו ארבעים ובשני יהיו 37.
<עמוס האוזנר: אני מייצג גם את האגודה למלחמה בסרטן וגם את המועצה הישראלית למניעת עישון בדיון שמתקיים היום.
<עמוס האוזנר: הן תומכות בהצעה.
<עמוס האוזנר: אני רוצה להוסיף את הנימה האישית.
<עמוס האוזנר: אני הייתי זה שגרם לזה שלא יעשנו לנו בטיסות מישראל ולישראל.
<עמוס האוזנר: בטיסות האלה, אדוני יושב הראש, הנוסעים לחוצים הרבה יותר מאשר במשחק כדורגל.
<עמוס האוזנר: אנשים מפחדים מטיסות.
חיים כץ: אלה דברים סלקטיביים.
<עמוס האוזנר: העברנו את זה.
<עמוס האוזנר: היה נהוג שיהיו מקומות עם עישון ומקומות בלי עישון והיה מקרה שמישהו נפטר במהלך הטיסה.
<עמוס האוזנר: היה רופא בחברת אולימפיק שסבל מאסטמה, שמו אותו באזור שנקרא ללא עישון כביכול, אבל מה לעשות, זה היה שלוש שורות לפני אזור העישון והוא קיבל התקף אסטמה ונפטר במהלך הטיסה.
<עמוס האוזנר: היום לא מעשנים בטיסות.
<עמוס האוזנר: גם כאן, במגרשי הכדורגל, ההצעה הזאת עם אזורי עישון שכרגע מוסכם עליהם, זאת קרוב לוודאי תהיה הצעת ביניים כי באיזשהו שלב אנשים יגלו שהאוויר הנקי יותר טוב ובשלב הבא קרוב לוודאי גם לאותם אזורי עישון לא תהיה דרישה.
יעקב מרגי: אנחנו אנשים אופטימיים.
חיים כץ: אם היינו יכולים לחוקק חוק שיהיה פה קודם כל כדורגל, זה היה הדבר החשוב ביותר.
חיים כץ: עזוב אותי מהעישון.
עדי קול: אתה יודע שבאירופה לא מעשנים במשחקים?
עדי קול: אתה יודע שהייתה כאן אליפות אירופה לנוער והחליטו שעושים את זה בסטנדרטים אירופאיים ולא מעשנים?
עדי קול: לא עישנו כאן.
עדי קול: זה אומר שזה אפשרי.
עדי קול: זה רק עניין של החלטה.
חיים כץ: אנחנו קיבלנו כאן החלטה שלא יעשנו במועדונים ובאולמות שמחה ולא מעשנים.
יעקב מרגי: לא אוכפים.
עדי קול: אני אומרת לך שכאן יש יתרון יותר גדול מבחינת האכיפה.
עדי קול: כאן יש לך סדרנים שיכולים לעזור.
<איילת לוי: לא, סליחה.
<איילת לוי: מהמשרד לביטחון פנים?
חיים כץ: לא זוכר שקיבלת את רשות הדיבור.
עדי קול: לא אמרנו את זה אבל אם ירצו, יש כאן פוטנציאל.
עדי קול: צודקת, לא קבענו את זה בהצעה אבל זאת אפשרות.
<איילת לוי: זאת לא החלטת ממשלה.
חיים כץ: יש כאן מישהו שתומך בעישון בכדורגל?
חיים כץ: כולם נגד עישון?
<קריאה: יש כאן אבל הם פוחדים לדבר.
<יעל סלנט: אני מקריאה את הנוסח עם כמה שינויים קטנים שהכנסנו ברגע האחרון.
<יעל סלנט: יש הערות של משרד הספורט.
חיים כץ: לא נמצא הנציג.
<יעל סלנט: הן התקבלו כמה דקות לפני הדיון.
חיים כץ: אם הוא לא כאן, אין הערות.
<יעל סלנט: הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון - איסור עישון ביציעי מגרשי ספורט), התשע"ד-2014 תיקון התוספת בחוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון התשמ"ג-1983, בתוספת, אחרי פרט 12(א) יבוא: "12(ב) אצטדיון ספורט (להלן – האצטדיון) למעט שני אזורים נפרדים של מושבים שהוקצו לעישון בידי הנהלת האצטדיון, אם הוקצו, ובלבד שמספר המושבים - - -
חיים כץ: מה זה אם הוקצו?
<יעל סלנט: איזשהו נוסח שכל התוספת נוקטת בו.
חיים כץ: אם הוקצו, זאת אומרת שלא חייבים להקצות.
<יעל סלנט: זאת גם הייתה הערה של משרד הבריאות.
חיים כץ: תמחקי את זה.
חיים כץ: אם הוקצו אבל אם לא הוקצו, אז לא צריך.
חיים כץ: אם אנחנו עושים, אנחנו עושים.
עדי קול: אני חשבתי כמוך.
<רוני גמזו: עד כמה שאני הבנתי, זה עניין של בהירות האמירה.
<רוני גמזו: ללא המילה אם הוקצו, אינני בטוח שהפרשנות אומרת האם אז מוטלת חובה להקצות.