GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני גמזו: כאשר מוסיפים את המילה אם הוקצו, מבהירים שאין חובה להקצות.
חיים כץ: אני אתקן.
חיים כץ: למעט שני אזורים שיוקצו.
חיים כץ: שני אזורים נפרדים של מושבים שיוקצו.
<רוני גמזו: אין כוונה למציעי החוק לאשר מצב שמחייב את האצטדיון.
חיים כץ: יוקצו שני אזורים נפרדים לאוהדים של קבוצות, אזור אחד לאוהדי כל קבוצה, ושם יהיה אסור לעשן.
חיים כץ: זה הנוסח שאת צריכה לכתוב.
חיים כץ: לא אם הוקצו.
<יעל סלנט: כבר היום בחוק כתוב שבעצם אין בכל החוק הזה כדי למנוע מבעל מקום ציבורי לומר שבמקום שלו לא מעשנים בכלל.
<יעל סלנט: זה כבר קיים היום בחוק עצמו בפרט 1 לתוספת.
חיים כץ: אני רוצה שבחוק הזה זה ייהנה וזה לא יהיה חסר.
חיים כץ: בצד אחד של האצטדיון - אני לא יודע אם באמצע או בצד – תקצו שני אזורים נפרדים, אחד לאוהדי קבוצה א' והשני לאוהדי קבוצה ב'.
חיים כץ: אלה יהיו אזורים אסורים לעישון.
חיים כץ: שאר האזורים יהיו מותרים לעישון.
חיים כץ: בחוק יוקצו.
חיים כץ: לא אם יוקצו אלא יוקצו.
חיים כץ: אם יוקצו, לא עשינו חקיקה.
<מיכל גולדברג: דנו בזה לפני כן עם הייעוץ המשפטי של הוועדה והתלבטנו בעניין הזה.
חיים כץ: כל הכבוד, אבל אנחנו המחוקקים.
חיים כץ: אתם יכולים להתלבט.
חיים כץ: אתם עורכי דין ואתם יכולים להתלבט על מה שאתם רוצים.
חיים כץ: ברגע שאנחנו מחוקקים ואנחנו רוצים שזה יהיה – אתם יכולים להגיד אם זה חוקתי או לא אבל מעבר לזה, אין לכם SAY.
<מיכל גולדברג: החוק קובע מקומות בהם המחוקק קובע שאסור לעשן.
<מיכל גולדברג: בנוסף לזה, ניתן לקבוע, כפי שנעשה בחלק מאותם פריטים שבתוספת, שבאותם מקומות יהיו מקומות שיוקצו למעשנים.
עדי קול: עכשיו הבנתי מה אתה רוצה.
עדי קול: אתה רוצה שיהיו רק שני יציעים לא מעשנים ובכל המקום יהיה מותר.
<קריאה: זה מה שאת אמרת.
עדי קול: אני הבנתי הפוך.
עדי קול: שני יציעים למעשנים, אחד לכל קבוצה, והשאר ללא מעשנים.
חיים כץ: תתחילי.
חיים כץ: תראי שזה עובד, תתרחבי.
חיים כץ: מה שיותר מדי, לא טוב.
עדי קול: השאלה אם יעשו את זה.
חיים כץ: יעשו.
חיים כץ: לא תהיה להם ברירה.
חיים כץ: אם אנחנו נחוקק שחייבים להיות אזורים, לא תהיה להם ברירה.
<מיכל גולדברג: האצטדיונים הם בבעלות של הרשות המקומית.
<מיכל גולדברג: כבר היום יש אצטדיונים כמו האצטדיון בקריית אליעזר, כך נאמר לי, שהרשות המקומית החליטה לגביו שהוא אצטדיון ללא עישון.
חיים כץ: האצטדיון הזה לא פועל.
<מיכל גולדברג: המחוקק לא יכול לכפות על רשות מקומית.
חיים כץ: אני יודע שאתם יכולים לעשות הכול, אבל המחוקק יכול.
חיים כץ: המחוקק יכול להחליט שזה צבע אדום ואם זה יעבור, יקראו שזה צבע אדום והלבן יהפוך לאדום.
<מיכל גולדברג: השאלה אם סביר שהוא יחליט לגבי עישון.
חיים כץ: המחוקק נבחר כדי להחליט עבור העם ואם הוא לא יהיה בסדר, לא יבחרו בו.
חיים כץ: את לא מחוקקת ואת יכולה לומר מה שאת רוצה, אבל אני המחוקק וכך אני מחליט.
חיים כץ: אם זה לא חוקתי, תלכי לבג"ץ שזה הצ'אנס היחידי שלך.
חיים כץ: מעבר לזה, אין לך SAY.
חיים כץ: את רק יכולה לומר אם זה חוקי או לא חוקי.
חיים כץ: דעתך לא חשובה.
חיים כץ: תשמעי מה אני אומר לך, דעתך לא חשובה.
חיים כץ: מה שאת אומרת, זה לא מעניין.
חיים כץ: אם תיבחרי לכנסת, תוכלי לחוקק.
חיים כץ: את כולו למדת משפטים.
<מיכל גולדברג: נכון, ואני רק רוצה להתייחס.
עדי קול: כמה יציעים יש במגרש גדול?
עדי קול: השאלה אם אחד ללא מעשנים הוא מספיק או צריכים להיות שניים בכל צד.
חיים כץ: זה מקום פתוח.
<רוני גמזו: הכוונה בנוסח היא שהמקום העיקרי יהיה ללא מעשנים והמקום למעשנים.
חיים כץ: עדי, תתחילי כי אין לך כלום.
<רוני גמזו: המקום העיקרי הוא ללא מעשנים והמקום למעשנים יהיה ובלבד שלא יגדל על רבע מכיוון שאוכלוסיית המעשנים היא סביב העשרים אחוזים.
חיים כץ: בגילאים האלה?
<עמוס האוזנר: גם ילדים הולכים למשחקים האלה.
חיים כץ: עוד פעם אתה?
חיים כץ: כאן בוועדה אתה לא תדבר אם אתה לא מקבל רשות דיבור.
עדי קול: אתה מוכן ליחס של חצי?
<רוני גמזו: חבר הכנסת כץ מדבר על יציע למעשנים.
חיים כץ: לא מעשנים.
עדי קול: הוא עושה את זה הפוך.
<רוני גמזו: אתה לא יכול כי אתה פוגע באוכלוסיית הלא מעשנים.
<רוני גמזו: אוכלוסיית הלא מעשנים היום היא 75-80 אחוזים.
חיים כץ: תמכור כרטיסים.
חיים כץ: אתה יכול למכור כרטיסים לאלה שרוצים מקום לא עישון.
חיים כץ: אתה מתחיל במהלך ואומר שאתה רוצה לדעת כמה אנשים באים למשחק אחד, וזה לפני שאתה הולך לחקיקה.
חיים כץ: אתה אומר שאתה עושה סקר כי אתה רוצה לבנות אצטדיון.
חיים כץ: זה כמו שאתה עושה תכנית עסקית ואתה רוצה לדעת אם להשקיע או לא להשקיע.
<רוני גמזו: שמונים אחוזים ירצו מקום ללא עישון.
חיים כץ: אז נעשה את זה לשמונים אחוזים לא מעשנים.
עדי קול: איך תדע מה הביקוש?
חיים כץ: לא הקשבת לדבריי.
חיים כץ: יש משחק כדורגל בשבת, כל אחד שקונה כרטיס אומר אם הוא רוצה מקום ללא עישון או לא.
חיים כץ: זה ייתן לך אינדיקציה ראשונית לא מדויקת ואז תדעי מה את צריכה לעשות.
<רוני גמזו: אין לך כרגע את הסקר הזה.
חיים כץ: כשאתה אומר יציע, אתה אומר אזור.
חיים כץ: אתה יכול לעשות אזור גדול ואתה יכול לעשות אזור קטן.
עדי קול: אתה חייב להתחייב שכמספר האנשים שקונים למקום ללא עישון, מי שקנה כרטיס למקום ללא עישון, יהיה לו מקום.
עדי קול: אני מסכימה איך תבטיח את זה בחוק?
חיים כץ: אני אגיד לך מה את אומרת.
חיים כץ: במהלך הזה את אומרת שהחוק הזה לא יהיה בשנה הקרובה כי משחקי הכדורגל נגמרים.
חיים כץ: ישימו באצטדיונים הגדולים, ואני לא הולך למקומות בהם אין יציעים אלא כולם עומדים מעבר לגדר כי יש מגרשי כדורגל בהם אין מקומות ישיבה או יש ספסל למאתיים אנשים.
חיים כץ: אני לא מדבר עליהם.
חיים כץ: אנחנו מדברים על האצטדיונים הגדולים ושם מוכרים כרטיסים.
חיים כץ: כל אחד שבא לקנות כרטיס או מנוי – אבל מנוי יהיה בתחילת שנה הבאה – יבקש מקום ללא עישון או עם עישון.
עדי קול: זה מה שרציתי מהתחלה.
חיים כץ: אז נדע מה אנחנו רוצים מעצמנו.
חיים כץ: אז נדע בכמה אנשים מדובר.
עדי קול: אבל אתה לא יכול לכתוב בחוק שאתה מחייב למכור כרטיסים למעשנים וללא מעשנים.
חיים כץ: אני רוצה שזה יהיה ישים.
חיים כץ: אני יכול לכתוב בחוק מה שאני רוצה אבל אני רוצה שזה יהיה ישים.
חיים כץ: אני לא רוצה שיהיה חוק שלא יאכפו אותו.
חיים כץ: אנחנו אומרים שבשלב ראשון אנחנו קובעים שני יציעים לא מעשנים ואנחנו לא קובעים את הגודל שלו.
חיים כץ: אנחנו מעבירים אותו בקריאה ראשונה כדי שתהיה המשכיות.
חיים כץ: אם אני קובע שבעים אחוזים מהיציע כיציע אחד עם מקומות כאלה וכאלה, זה לא משנה.
חיים כץ: אפשר לחלק את האצטדיון לארבעה אזורים.
עדי קול: זה לא מחולק פיזית ליציע יציע?
חיים כץ: המקומות, הכיסאות.
חיים כץ: הרי הכול פתוח.
עדי קול: זה לא שאתה קונה כרטיס ליציע 4 ואז אתה חייב להיות רק בו.
חיים כץ: המיקום שלך רשום אבל אתה יכול להגדיר את האזור.
חיים כץ: אל תכתבי יציע אלא אזור.
חיים כץ: אם את כותבת אזור, האזור יכול לכלול 17 יציעים, אזור א' ואזור ב'.
עדי קול: אנחנו אומרים אזור ואז נראה לפי מספר האנשים שקנו כרטיסים לאזור לא עישון.
חיים כץ: את מגדירה את האזורים ולא יציע, אזור א' ואזור ב'.
חיים כץ: את עושה אזור מעשנים ואזור ללא מעשנים.
חיים כץ: כאן נגדיר אזור אחד ואזור שני כדי שנעבור קריאה ראשונה.
חיים כץ: אחרי קריאה ראשונה, תהיה המשכיות.
חיים כץ: אז אני לא יודע איך אנחנו עושים את זה אבל צריך לפנות להתאחדות הכדורגל.
<וילמה מאור: שלא הגיעה היום.
עדי קול: הם היו אמורים לבוא.
חיים כץ: יש להם צרות יותר גדולות.
חיים כץ: צריך לפנות להתאחדות לכדורגל ולומר לה שאנחנו מבקשים – אי אפשר לכפות עליה – סקר.
עדי קול: לא צריך סקר.
עדי קול: צריך שיתחילו לנפק כרטיסים משני סוגים ולפי מספר האנשים שקנו.
חיים כץ: כן, אבל אז יכול לבוא בן אדם והוא צריך להגיד רק אם הוא רוצה יציע מעשנים או לא מעשנים כי מחר הוא ימכור כרטיס ללא מעשנים ומישהו יתבע אותו כי אמנם הוא מכר לא כרטיס של לא מעשנים אבל בינתיים זה לא בוצע ומישהו ישב לידו ועישן.
חיים כץ: את צריכה לחשוב מעבר לקופסה.
יעקב מרגי: מהסקר נרוויח שני דברים.
יעקב מרגי: נראה אם תופעת הכדורגל מעודדת עישון.
<אלעד שפר: עמותת אוויר נקי, עמותה נגד עישון.
<אלעד שפר: אנחנו מבקשים להוסיף לא רק איסור עישון ביציעים אלא בתחומי המגרש עצמו.
חיים כץ: אנחנו לא מקבלים את הבקשה שלך.
<אלעד שפר: השאלה מה עדי קול חושבת על זה.
חיים כץ: שזה לא חשוב.
חיים כץ: אתה צריך להבין שבכנסת היושב ראש מעלה דברים להצבעה ואם הוא לא מעלה להצבעה, לא משנה מה אתה חושב.
חיים כץ: אם אני אומר לך שלא מקבלים, אל תחפש מסביב.
<אלעד שפר: לפעמים יש מתקני ספורט שמיועדים גם להופעות, בעיקר הופעות של זמרים מחוץ לארץ.
<אלעד שפר: השאלה מה קורה בהופעות כאלה.
חיים כץ: פארק הירקון למשל.
<אלעד שפר: גם אצטדיון רמת גן.
חיים כץ: גם האצטדיון הוא בחוץ.
חיים כץ: זה שיש לו חומה מסביב, הוא עדיין בחוץ.
יעקב מרגי: באצטדיונים החדשים, יש להם קירוי חלקי.
עדי קול: זה יכול להיות מתקן ספורט כמו אצטדיון רמת גן שמשמש להופעות.
יעקב מרגי: זה אצטדיון.
<אלעד שפר: השאלה אם אפשר להוסיף גם אמפיתיאטראות.
<עמוס האוזנר: אנחנו צריכים לזכור שחלק גדול מאלה שמגיעים הם ילדים.
<עמוס האוזנר: זאת אומרת, כשאנחנו עושים סקר, צריך לקחת בחשבון גם את זה.
חיים כץ: הורה יגיד עבורו ויאמר שהוא מגיע עם ילד.
חיים כץ: אנחנו רוצים לדעת את האמת.
חיים כץ: אם אנחנו הולכים למהלך כזה, אנחנו רוצים לדעת את האמת.
חיים כץ: אם הציבור שבא לכדורגל לא רוצה שיעשנו, צריך לתת לו אזור גדול בו לא מעשנים ולקבוע את אזור המעשנים כמה שיותר רחוק.
חיים כץ: אז מי שמעשן ישב בפינה ולא באמצע.
<עמוס האוזנר: מישהו שיש לו חמישה ילדים, העמדה שלו נחשבת לפי חמשת הילדים שלו.
חיים כץ: אף אחד לא בא עם חמישה ילדים לכדורגל.
חיים כץ: כנראה שמזמן לא הלך למשחק כדורגל.
חיים כץ: במחיר של מאה שקלים, אם אתה הולך עם חמישה ילדים ועוד ארטיקים, זאת הוצאה של אלף שקלים.
חיים כץ: אם יש לו חמישה ילדים, הוא מרוויח 4,000 שקלים בחודש.
חיים כץ: אנחנו חיים במגרש שלנו ואנחנו מכירים את החיים.
חיים כץ: אנחנו באים מהשכונה.
עדי קול: אנחנו לא יכולים לחייב אותם למכור כרטיסים למעשנים וללא מעשנים?
חיים כץ: כדי למכור כרטיסים למעשנים וללא מעשנים, את צריכה שיהיה מקום של מעשנים ולא מעשנים.
חיים כץ: אם אין מקום, את לא יכולה לחייב אותו.
חיים כץ: את תאמרי שאת מחייבת אותו למכור כרטיסים למקום ללא מעשנים והוא יעבור על החוק?
חיים כץ: לא תשים מכשול בפני עיוור, אמר לי מרגי.
עדי קול: למה אתה לא מעביר את החוק ואומר שכדי ליישם אותו מעכשיו הם צריכים למכור כרטיסים כאלה?
חיים כץ: אנחנו נעביר אזורים ונעביר להכנה לקריאה ראשונה ואחר כך יהיה לנו זמן לקריאה שנייה ושלישית כדי לשחק בכל המשחקים וזה לכבודך.
חיים כץ: תכתבי אזור במקום יציע.
<יעל סלנט: אני רוצה להבין.
<יעל סלנט: אתה רוצה שיוגדרו שני אזורים שמוקצים ללא מעשנים?
חיים כץ: ללא מעשנים.
<יעל סלנט: בדיוק הפוך ממה שיש היום בחוק.
חיים כץ: זה כבר לא יציע.
<רוני גמזו: אם זה לא משנה, אפשר להשאיר את זה כמו שזה ולהגדיר את האזורים כי זה יותר סביר מבחינת שיעור האוכלוסייה.
<רוני גמזו: שיעור האוכלוסייה המעשנת הוא סביב עשרים אחוזים.
<קריאה: לא במגרשי הכדורגל.
<רוני גמזו: גם שם.
<רוני גמזו: שיעור האוכלוסייה שמעשנת הוא 20-25 אחוזים.
חיים כץ: זאת סמנטיקה.
עדי קול: זה מעניין מבחינה חינוכית.
<רוני גמזו: מבחינת המסר.
חיים כץ: מה עושה השרה שלך?
<רוני גמזו: אני חושב שהיא בעד החוק.
חיים כץ: למה היא לא באה לומר את זה?
יעקב מרגי: אני אומר משהו אפיקורסי.
יעקב מרגי: אם להפוך את זה לשני אזורים של לא מעשנים, הייתי מציע למשוך את החוק.
חיים כץ: כל האזור המרכזי ב-וסרמיל.
עדי קול: אתם לא חושבים שזה יפה שאני יודעת ש-וסרמיל הוא האצטדיון של באר-שבע?
עדי קול: תן לי קרדיט על זה.
עדי קול: חיים, כל החוק הולך בכיוון שמדבר על איפה המקומות בהם מותר לעשן ואיפה לא.
עדי קול: אתה עושה את זה הפוך, אתה מחנך הפוך.
<רוני גמזו: זה רק לקריאה ראשונה.
<רוני גמזו: אנחנו נעשה את הסקר.
חיים כץ: לי אתה מספר שזה רק לקריאה ראשונה.
עדי קול: אם זה אזור, אז יהיה אזור ללא מעשנים ויהיה אזור ללא מעשנים אלא שהנוסח יגיד לך מה לא מעשנים.
יעקב מרגי: תשאירי את האזורים.
עדי קול: חיים, אני מסכימה אתך לגבי הרעיון.
עדי קול: אני חושבת שצריכים להיות כרטיסים ללא מעשנים ולמעשנים וצריך לספק למי שלא מעשן את המקום שלו.
עדי קול: ברגע שאתה אומר שהוקצו ללא מעשנים, כל המטרה היא הפוכה.
עדי קול: זה כאילו שאתה אומר שרובנו מעשנים ואנחנו מקצים לאחרים.
חיים כץ: אנחנו נחשוב על זה.
חיים כץ: לא נצביע עכשיו אבל נעשה את זה במהלך המושב הזה.
חיים כץ: קיימנו דיון.
חיים כץ: אני מתנצל על האיחור.
חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ו באדר א', ה-26 בפברואר 2014.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא: פעילותה של הקרן למפעלי שיקום.
חיים כץ: אני חושב שזה דיון שלישי או רביעי בעניין הזה.
חיים כץ: שלישי?
חיים כץ: הדיון האחרון הסתיים לא כפי שרצינו אבל זה החלק הפחות חשוב.
חיים כץ: מה שחשוב לנו יותר זה שאותם מפעלי שיקום שהיו במצוקה כלכלית, תפעולית, הן של המפעילים, הן של המשתמשים, וזה היה לאורך שנים והיה ברור לכולנו, גם לעובדים וגם לאחראים, שצריך לשקם ולהציל את המפעלים האלה.
חיים כץ: יחד עם זאת, נשאלת השאלה – הדרך.
חיים כץ: את הדרך הזאת אפשר לעשות בנועם ובשקט ולהגיע לאותן מטרות.
חיים כץ: ופה נראה לי, שזה נעשה, אני לא יודע אם זה נעשה, אתה תציג את זה או המנכ"ל או מנכ"ל המפעל יציגו את זה אבל כולי תקווה שגם ישקמו את מפעלי השיקום וגם יתייחסו לעובדים ולא יפגעו בעובדים, ויתנו שירות טוב לאלה שצריכים להשתמש.
חיים כץ: אדוני השר, אתה רוצה שתציגו קודם?
חיים כץ: תראה, הדיון הזה, בגדול, אחרי מה שהיה פה, הגיע אלי מכתב מראש עיריית מגדל העמק, אלי ברדה, ואמר לי: תשמע, הודיעו לי שסוגרים לי את המקום.
חיים כץ: אז אני פניתי אליך, דיברנו, אמרת לי: תשמע, אנחנו נטפל בצורה אנושית, טובה, לא נפגע באנשים, לא נהרוס.
חיים כץ: נעשה את הכל כמו שצריך להיעשות וברגישות גבוהה.
חיים כץ: זה מה שאמרת לי.
חיים כץ: אמרת לי: אני גם אבוא לדיון, ואכן באת ואפילו הקדמת אותי ואני איחרתי.
מאיר כהן: כי באתי מדימונה.
חיים כץ: טוב, מדימונה לפעמים יותר קל להגיע מאשר להגיע מפה.
חיים כץ: אתה מגיע בקלות מדימונה ואני לא יכולתי להגיע כל כך בקלות מאיפה שהגעתי אבל לא חשוב.
חיים כץ: מה שהיינו מבקשים: היינו רוצים לדעת תמונת מצב.
חיים כץ: אני מקווה שנוכל לדבר עם מנהלים שמפעילים יחידות כאלה פה, שידברו בקול ברור.
חיים כץ: אני מאד רוצה לקוות שידברו בקול ברור ושנקבל תמונה אמתית ונראה מה אנחנו עושים על מנת שמפעלי השיקום ימשיכו לתת שירותים לאזרחים שצריכים את זה בצורה הכי טובה.
חיים כץ: קודם כל לאלה שצריכים את זה וכן, ביחס אנושי ומשכורות נאותות וכמו שצריך לאלה שמפעילים את זה.
מאיר כהן: היות שאני נמצא כאן
מאיר כהן: עד 10:10 אני אדבר כי יש לי עוד...
חיים כץ: יש לך עוד דברים חשובים?
חיים כץ: יש דברים יותר חשובים מזה?
מאיר כהן: אני רוצה להתעסק ב - - ילדים, זה יותר חשוב מזה, אתה מסכים אתי?
חיים כץ: כן, צריך למגר את זה.
מאיר כהן: בוקר טוב לכולם, חברים.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, האורחים, העובדים, ויקטור בר גיל, כל אחד בכבודו ומעלתו.
מאיר כהן: איפה ברדה?
מאיר כהן: גם את אלי ברדה.
מאיר כהן: אני רוצה להקדים ולומר: שום דבר בפריפריה לא ייסגר.
מאיר כהן: אני בא משם, שום דבר לא ייסגר.
מאיר כהן: אתה תשב עם המנכ"ל, תשב עם בר גיל, ותלבנו עד שיצא עשן לבן.
מאיר כהן: בפריפריה שום דבר לא ייסגר אז מבחינתי, אתה יכול לחזור למגדל העמק אלא אם תרצה לאכול אתי צהרים.
חיים כץ: יפה, הוא כבר הרוויח.
מאיר כהן: אז תאכל אתי צהרים.
<אלי ברדה: כקולגה לשעבר, כיושב ראש האסיפה הכללית של מרכז לשלטון מקומי וכיושב ראש מועצת הרשות לפיתוח הגליל - מה שתגיד, אני אעשה.
מאיר כהן: אז בעזרת השם, אני אמרתי לחיים ואמרתי לך גם, כל דבר שנמצא בפריפריה, צריכים להיות מאד זהירים כשמקבלים החלטה על סגירתו.
מאיר כהן: צריך לייעל אותו ולסדר אותו.
מאיר כהן: המפעל לא ייסגר.
מאיר כהן: לגבי הדבר השני, תשב עם המנכ"ל, עם ויקטור.
מאיר כהן: בעמל רב בונים בפריפריה דברים, אי אפשר לסגור אותם בהינף יד, זה לא אמירתי כשר, ההיפך הוא הנכון.
מאיר כהן: כל מה שבפריפריה – לחזק.
מאיר כהן: בנושא של הקרן - הרבה מאד שנים הקרן הזאת, אחרי שלמדתי את הענין, חבר הכנסת כץ, הסתבר שהיא התנהלה באמת כמו משהו מאד מאד לא מקצועי, לא מסודר.
מאיר כהן: הגעתי לכאן, לתפקידי, ופגשתי קרן ושוחחתי ארוכות עם חבר הכנסת גילאון.
מאיר כהן: פגשתי קרן שמקדשת תשלומים לספקים על חשבון משכורות של עובדים ויתרה מכך, על חשבון משכורות של האנשים המוגבלים שעבדו שם.
מאיר כהן: 1.3 מיליון שקלים - במקום לעובדים שולמו לספקים ושולמו לכל מיני "מקרובים של", ואני אומר דברים קשים ואני עומד מאחוריהם כי בדקתי את זה.
מאיר כהן: ראיתי שם השתוללות חסרת תקדים של משכורות שאין לה אח ורע.
מאיר כהן: בשעה שלא היו משכורות לעובדים לקחו מליסינג רכבים ונתנו אותם לכל מיני בכירים במקום הזה.
מאיר כהן: ראיתי תפקידים שלא הבנתי למה יש מנכ"ל ומזכיר למנכ"ל ושני עוזרים למנכ"ל.
מאיר כהן: כשר, כאחראי על זה, הבנתי מעל לכל ספק שהאחריות היא גם סמכות.
מאיר כהן: קראתי למנכ"ל, קראתי לאנשים ואמרתי להם: רבותי, יש לנו שלושה חודשים, תבנו תכנית הבראה.
מאיר כהן: חזרו אחרי שלושה חודשים עם תכנית הבראה שאפילו לא מבריאה את קצה האצבע של הגוף הזה.
מאיר כהן: ביקשתי מהמנכ"ל לקחת אחריות אישית ואכן, הוא לקח אחריות אישית הלך הביתה.
מאיר כהן: שאר חברי ההקדש התפטרו ובצדק, מבחינתם.
מאיר כהן: אמרו לי: מאיר, אנחנו מוכנים ללכת מכאן אם אתה תבטיח שעושים סדר במקום הזה.
מאיר כהן: וכך עשיתי.
מאיר כהן: מיניתי את מר ויקטור בר-גיל, איש עתיר זכויות, ואמרתי לו: ויקטור, בא נטפל במקום הזה.
מאיר כהן: עכשיו, אני אומר בצורה של משתמעת לשתי פנים: אין לנו שום כוונה, ואני אומר את זה גם לויקטור ובוודאי למנכ"ל שלי – אין לנו שום כוונה לרדות באנשים, אין לנו שום כוונה לפגוע באנשים, אין לנו שום כוונה להיות בוטים כלפי אנשים גם אם אנחנו חושבים שיש אנשים שצריכים לעזוב את העבודה כי הם מיותרים מהבחינה הזאת שתפקידם הוא לא תפקיד שמוסיף למקום הזה, ואני מדבר על אנשים שעובדים, אני לא מדבר על מוגבלים, חס ושלום, או אנשים שצריכים לקצץ בשכרם כי לא יעלה על הדעת ש-30 עובדים קיבלו חצי מיליון שקל בשנה כתוספת למשכורתם, ולא יעלה על הדעת שאנשים קיבלו אשל ורכבים לא על פי דרגתם אלא על פי קירבתם למנכ"ל כזה או אחר.
מאיר כהן: כל דבר שאני אומר כתוב, חקוק בסלע.
מאיר כהן: וכשאתה מגיע למקום - -
אילן גילאון: חצי מיליון שקל תוספות?
מאיר כהן: כן, בונוסים, תוספות.
חיים כץ: אני מחשב כמה זה לחודש.
מיקי רוזנטל: אבל באיזה תקופה?
מאיר כהן: 2011,2012, לשנה ולא לחודש.
מאיר כהן: רבותי, זה המון במקום שנאבק על קיומו.
מאיר כהן: אני אומר כאן, אדוני היושב ראש, שלרגע לא תחשבו שמשרד הרווחה היה הצדיק הגדול בכל הסיפור הזה.
חיים כץ: רק בשביל לסבר את האוזן, הבונוס הוא 5000 שקל.
חיים כץ: זה לא משהו שהוא בשמיים אם אנחנו מכפילים את זה, לחודש קיבלו 5000 שקל.
חיים כץ: נכון שזה יותר משכר המינימום אבל זה לא...
<ויקטור בר-גיל: זה מעבר למשכורת הקבועה שלהם.
חיים כץ: הבנו, בסדר.
מאיר כהן: עכשיו, זה לא שמשרד הרווחה ידע ושתק.
מאיר כהן: למשרד הרווחה היה נוח פעם לשלוח את הכסף ופעם לא להעביר את הכסף.
מאיר כהן: וכשאתה עובד מול גוף שאתה רואה שהוא מתנהל לא כמו שצריך, אז אתה גם זורם בתוך הענין הזה.
מאיר כהן: לכן, אין פה סיפור של טובים ורעים, יש פה סיפור של התנהלות לקויה משני הצדדים, של משרד הרווחה כמפקח ושל המקום הזה, כמקום שצריך לתת תשובה לאנשים עם מוגבלות.
מאיר כהן: בראש ובראשונה המטרה של הגוף הזה הוא לדאוג לרווחתם, לשכרם, להכשרתם של אנשים מוגבלים.
מאיר כהן: זאת מטרת העל.
מאיר כהן: השאר הוא חשוב אבל פחות.
מאיר כהן: היה שם בזבוז גדול מאד של כוח אדם.
מאיר כהן: היו שם משאיות שנעו ברחבי הארץ ואף אחד לא ידע מאיפה הם יצאו ולאן הם יצאו אבל החזיקו נהגים שעלו 400,000 שקל.
מאיר כהן: וכששאלנו אותם אז הנהגים בעצמם - ואני רוצה שתבינו שאני נסעתי לשם, פגשתי את האנשים וכאב לי להגיע למקום שהעובדים לוקחים אותי הצידה ואומרים לי: מאיר, אין לנו נייר טואלט.
מאיר כהן: - -
חיים כץ: למה הצידה?
חיים כץ: הם אמרו את זה בוועדה בקול גדול.
מאיר כהן: - - הם אפילו התביישו.
מאיר כהן: הייתי באיזה מקום, לקחו אותי הצידה ואמרו לי: מאיר, תיכנס לשירותים, אין שם נייר טואלט.
מאיר כהן: שאלתי את המנהל: מה קרה?
מאיר כהן: למה אין נייר טואלט?
מאיר כהן: אז הוא התחיל לספר לי כל מיני סיפורים.
מאיר כהן: אמרתי לו: למה נעדרת בשבועיים האחרונים?
מאיר כהן: אז לא היה לו הסבר.
מאיר כהן: אמרתי לו: הודעת על זה שנעדרת?
מאיר כהן: מישהו מדפיס כרטיס כשהוא מגיע?
מאיר כהן: לא הדפיסו כרטיסים.
מאיר כהן: היה נוהל שלא מדפיסים כרטיסים.
מאיר כהן: באים, לא באים, לא מדפיסים כרטיסים.
מאיר כהן: מישהו יכול לא להגיע שבועיים, להתקשר ולהגיד: אני בנסיעה הזאת - אף אחד לא בדק שהוא נסע לשם, כלום.
מאיר כהן: הכל סמכו על דבר שמבחינתי - -
חיים כץ: מי ניהל את זה?
חיים כץ: מי היה האחראי?
חיים כץ: איזה שר זה היה?
מאיר כהן: היה מנכ"ל.
מאיר כהן: לא משנה, לא תשמעו ממני מילה רעה - - -
<קריאה: - - - היה מיעוט עובדים.
מאיר כהן: יש פה יושב ראש, את צודקת.
מאיר כהן: ההערה שלך: מיעוט עובדים.
מאיר כהן: חס ושלום, אני לא רוצה להטיל דופי בכולם.
מאיר כהן: "מיעוט עובדים" – את יודעת, המיעוט הזה היה כל כך בולט.
מאיר כהן: אני לא אגיד מילה רעה בחיי על אנשים שהיו קודמיי בתפקיד.
מאיר כהן: כל אחד שם לבנה על לבנה.
חיים כץ: מאיר, מה המצב היום?
מאיר כהן: אני מסכם: יושב כאן ויקטור.
מאיר כהן: 1.
מאיר כהן: אנחנו מזרימים את כל מה שצריך להזרים.
מאיר כהן: יש תכנית הבראה שהתחיל קודמו של ויקטור.
מאיר כהן: פוטרו ו"התפוטרו" כ-61 עובדים מרצון - -
חיים כץ: מתוך?
מאיר כהן: מתוך 500 עובדים.
מאיר כהן: הקרן הזאת יכולה להתקיים עם 350 עובדים.
מאיר כהן: לא צריך יותר.
חיים כץ: זאת אומרת, אתה צריך עוד 100.
מאיר כהן: אני צריך עוד פחות, עוד 50.
מאיר כהן: אנחנו צריכים בין 100 ל-120 עובדים להיות מפוטרים.
מאיר כהן: אנחנו מגיעים, העובדים האלה יקבלו הכל, משרד הרווחה אחראי לכך.
מאיר כהן: משרד הרווחה ישלם את כל מה שצריכים העובדים שילכו הביתה לקבל.
חיים כץ: מה זה "הכל"?
מאיר כהן: הכל.
מאיר כהן: כל מה שבמשא ומתן עם מנהל הקרן או על פי הזכויות שלהם כעובדים - -
חיים כץ: אין להם ועד עובדים?
מאיר כהן: יש ועד עובדים.
חיים כץ: אז למה משא ומתן עם מנהל הקרן?
חיים כץ: למה לא עם ארגון העובדים שלהם?
מאיר כהן: זה מגיע לארגון העובדים שלהם והוא מכנס את הדרישות ומגיע למשא ומתן עם ההסתדרות.
מאיר כהן: הדבר יהיה מסודר ולא תהיה פגיעה.
<קריאה: יש הסכם כבר עם ההסתדרות.
מאיר כהן: - - יתרה מכך: אנחנו העברנו 13 מיליון שקלים לקרן.
מאיר כהן: אחד הדברים שכל כך כאבו לי - -
חיים כץ: אתה יודע כמה עלות פרישה של עובד בחברת החשמל?
חיים כץ: 1.5 מיליון שקל.
קארין אלהרר: אתה יודע באיזה גירעון הם?
חיים כץ: זה לא מענין.
חיים כץ: זה של המדינה, זה אותו דבר.
מאיר כהן: חיימק'ה, אני מסיים תכף.
מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד - -
חיים כץ: - - שהרשות הפלסטינית תשלם את הכסף אז הם לא יהיו בגירעון.
אילן גילאון: אתה עושה הרבה פוליטיקה בזמן האחרון.
מאיר כהן: - - העברנו 13 מיליון שקלים לקרן עכשיו - ולא תאמינו, העברנו לאוכל.
מאיר כהן: מסתבר שהמוגבלים, החבר'ה שעובדים שם, אותם אלפי מוגבלים, נדמה לי כ-8000 איש, הגיעו ולא קיבלו לא ארוחת בוקר ולא ארוחת צהרים.
מאיר כהן: אני העברתי לקרן 13 מיליון שקלים בכדי שתפתח שם מפעל הזנה לאותם אנשים שיוכלו להיכנס למפעל, לעבוד ולהגיע לחדר אוכל ולאכול כמו בכל מקום.
מאיר כהן: יציגו את הדברים.
מאיר כהן: אני אומר, אדוני היושב ראש, לא תהיה פגיעה בעובדים שהיא פגיעה מעבר למה שצריך, ואנחנו רוצים להבריא את המקום, זה אינטרס של כולנו.
חיים כץ: תודה רבה אדוני השר.
חיים כץ: מי מציג?
חיים כץ: ויקטור בבקשה.
חיים כץ: אתה מציג תכנית עכשווית.
<ויקטור בר-גיל: >
<ויקטור בר-גיל: > תכנית עכשווית מצומצמת מתכנית רחבה יותר.
<ויקטור בר-גיל: שמי ויקטור בר-גיל, אני הגעתי לקרן לפני שלושה חודשים אחרי תפקיד של משנה למנכ"ל משרד הביטחון וממלא תפקיד של מנכ"ל משרד הביטחון בפרויקטים רחבים וגדולים.
<ויקטור בר-גיל: לא הייתי בכנסת 36 שנה ואני בשלושה חודשים כבר שלוש פעמים בכנסת וזה דווקא לא רע.
<ויקטור בר-גיל: אני הגעתי לקרן כאשר הקרן היתה בקריסה מחולטת, טוטאלית, ללא אפשרות ניקיון, ללא אפשרות של ציוד משרדי, ללא אפשרות לשום פעילות כאשר השירותים ומקומות העבודה היו במצב קטסטרופלי.
<ויקטור בר-גיל: זאת תמונת המצב שקיבלתי בקרן עם גירעון של 29 מיליון שקל.
<ויקטור בר-גיל: בכל ארגון שאתה מגיע, אתה בעצם מצלם את תמונת המצב מלמעלה למטה ומחליט מה אתה עושה.
<ויקטור בר-גיל: הדבר הראשון שעשיתי – קודם כל ניקיתי את המרכזים ואת המפעלים שבהם היו משתקמים דרך חברת ניקיון.
<ויקטור בר-גיל: פעולה שנייה שעשיתי זה שאמרתי שלאף אחד אין שום זכות להוציא שקל אחד מבלי לקבל את הסמכתה של רואת החשבון ג'ורג'י, שהיא בעצם החשבת שהמדינה מינתה.
<ויקטור בר-גיל: כלומר, אני בא מארגון מסודר יותר כאשר אתה בא לארגון שאין חשב מלווה ואין בכלל חשב ואין איש תקציבים, אז המערכת בכלל לא יודעת איפה היא נמצאת ומה היא צריכה לעשות.
<ויקטור בר-גיל: ההוראה הזאת שללה גם את הזכות ממני להחליט מה לשלם ולמי לשלם.
<ויקטור בר-גיל: כך שיש אדם אחד שרואה בראייה מערכתית את מה שצריך לעשות.
<ויקטור בר-גיל: עשיתי תכנית עבודה כעבור חודש וחצי שאני בתפקיד.
<ויקטור בר-גיל: תכנית העבודה כללה כמעט את כל המשתנים שאתה צריך כדי לבצע אותם.
<ויקטור בר-גיל: כלומר, בחנתי משק של 11 משתנים: מהניקיון, מהמחשוב, מהטלפונים, מכל דבר שצורך כסף וממנו גזרנו את מה שאנחנו צריכים להתייעל.
<ויקטור בר-גיל: ברמה השנייה - כל ההתייעלות שצריכה להיות בתוך הארגון, גם מההיבט של כוח אדם וגם מההיבט של המשוקמים.
<ויקטור בר-גיל: שום פעולה, אדוני היושב ראש, לא מתבצעת בכוחניות.
<ויקטור בר-גיל: הכל מתואם עם ועד העובדים וחוץ מאשר ללכת לשירותים, הכל מתבצע בהוראה ובהסכמה של ועד העובדים.
<ויקטור בר-גיל: צמצום העובדים זה בהסכם קיבוצי שנחתם בין ההסתדרות לוועד העובדים לבין הקרן, כך שלא עובדים פה בשיטה של "אני החלטנו".
<ויקטור בר-גיל: בשום פנים ואופן לא.
<ויקטור בר-גיל: אבל מה?
<ויקטור בר-גיל: לא קל.
<ויקטור בר-גיל: לא קל לקחת ארגון ולהתחיל לייעל אותו.
<ויקטור בר-גיל: מאד קשה.
<ויקטור בר-גיל: די בזה שאתה מחליט החלטה אחת שלא מוצאת חן בעיני מישהו, אז המישהו הזה יש לו חבר, וחבר מביא חבר, ומתחילים לנפח את העניין שלא לצורך.
<ויקטור בר-גיל: הרי אני יודע בדיוק איפה אני עומד - -
חיים כץ: ויקטור, עזוב את הענין.
חיים כץ: איפה המצב עכשיו?
<ויקטור בר-גיל: עזבתי את הענין.
<ויקטור בר-גיל: המצב כרגע - אני אציג את תכנית העבודה.
<ויקטור בר-גיל: היא מאד מצומצמת בגלל לוח הזמנים.
אילן גילאון: ויקטור, תן לנו גם קצת מספרים כמה עובדים, כמה גירעון וכולי.
חיים כץ: אילן, אתה תקבל רשות דיבור.
אילן גילאון: אני שומע, אני מקשיב.
<ויקטור בר-גיל: קודם כל, קבענו שיש חזון.
<ויקטור בר-גיל: אני אקדים ואומר שאין תכנית עבודה ב-2012, אין תכנית עבודה ב-2013, אין יעדים, אין תקציב, אין מטרות, אין שום דבר.
<ויקטור בר-גיל: זאת תמונת המצב שקיבלתי.
<ויקטור בר-גיל: החלטתי לעשות תכנית עבודה, והדבר הראשון בתכנית עבודה - אתה קובע מהו החזון שלך וגם זה, אדוני היושב ראש, בעבודת מטה.
<ויקטור בר-גיל: קודם כל, להפוך לגורם המוביל בישראל במתן שירותי תעסוקה לאנשים בעלי מוגבלויות.
<ויקטור בר-גיל: זה החזון שלנו.
<ויקטור בר-גיל: באמצעות שירות איכותי להוות עבורם ועבור בני משפחותיהם, כשעדין לא הזמינו את המשפחות של אותם משוקמים לביקור בתוך המפעלים.
<ויקטור בר-גיל: בואו תראו מה האיש שלכם עושה, וזה הולך להתבצע.
<ויקטור בר-גיל: לתת שירותי שיקום איכותיים בתעסוקה ובכל מה שקשור למוגבלויות.
<ויקטור בר-גיל: במקביל, להוות כתובת מרכזית למעסיקים.
<ויקטור בר-גיל: יש לנו בעיה היום, בתוך המפעלים, שאנחנו לא מקבלים עבודות מהמפעלים במדינת ישראל, וזה הדבר ראשון שאני רוצה לעשות.
<ויקטור בר-גיל: אנחנו עובדים ברוטינה של לפני 20 שנה.
<ויקטור בר-גיל: כל הזמן בחיבורי החשמל.
<ויקטור בר-גיל: יש הייטק, יש מפעלים אחרים ודרך אגב, גם התעשייה האווירית יכולה לתת לנו עבודה.
חיים כץ: אתה לא נוגע פה לענין.