GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוסי לוי: מדינת ישראל נכנסה לאמנה הבינלאומית, שקוראים לה קוד הרכישות הממשלתיות, במסגרת גאט"ט או WTO.
<יוסי לוי: האמנה הזאת אומרת שמדינות החברות באמנה, שזה כל המדינות המערביות וגם סין עומדת להיכנס, לא יפלו אותן לרעה במכרזים של מדינות חברות.
<יוסי לוי: יוצא מתוך זה, ניקח לדוגמה מכרז של משרד האוצר שכפוף לאמנה, ומתמודדת מול חברה ישראלית חברה אירופאית או חברה אמריקאית, לא ניתן לתת העדפה למוצרים המקומיים במכרז הזה.
<יוסי לוי: עכשיו תשאל את השאלה, האמנה נהדרת והיא נותנת כרטיס כניסה ליצרנים ישראלים במקומות אחרים.
<יוסי לוי: ינון אלרועי והאנשים שקדמו לו במשרד נתבקשו במשך 15 השנים האחרונות לתת ולו דוגמה אחת של מכרז אחד שהתעשייה הישראלית זכתה בו בגין האמנה ולא הצליחו עד היום לחלץ ולו מכרז אחד.
<יוסי לוי: למה?
<יוסי לוי: כי אין הדדיות.
<יוסי לוי: למה אין הדדיות?
<יוסי לוי: בגלל מה שהראתה הרגע היועצת הכלכלית של התאחדות התעשיינים.
<יוסי לוי: בארצות-הברית יש Buy American act, הם יחסית טובים מאחרים, אבל באירופה יותר גרוע מזה, יש העדפה נסתרת.
<יוסי לוי: לכן היצרנים הישראלים והתעשייה הישראלית לא זכתה בשום דבר מהאמנה הזאת, אבל היא לא מקבלת שום העדפה בישראל בגין התקנות.
<יוסי לוי: זה "אות מתה".
<יוסי לוי: במשך 5 שנים, 7 שנים, 8 שנים ניסינו ביחד עם משרד הכלכלה ומשרדים אחרים לתקן את התקנות, לתת להן משמעות, אבל אין בזה אהבה, לא אוהבים את כחול-לבן.
<יוסי לוי: לכן השקר של יום כחול-לבן הוא שקר לבן, כי ממשלת ישראל לא מעוניינת בכחול-לבן, נקודה, סוף.
<יוסי לוי: הדבר הזה הגיע לידי אבסורד לאחרונה, כאשר חברה טורקית זכתה במכרז של חברת החשמל מול חברת "סינרג'י" שסובלת מקטיושות בשדרות.
<יוסי לוי: כלומר ארדואן מממן את עזה, יורים קטיושות אל עבר "סינרג'י", והמפעלים של ארדואן זוכים במכרזים של חברת החשמל.
<יוסי לוי: זאת מדינה שהולכת הפוך על הראש.
<יוסי לוי: אני רוצה להגיד את האמת
<אמיר חייק: ואומרים ל"סינרג'י" שהיא לא חברה ישראלית, אכן.
מיקי רוזנטל: אני שמח שאתה אומר את הדברים באופן חד.
<יוסי לוי: אני רוצה להגיד את האמת, שיהיה רשום: ממשלת ישראל לא מעוניינת בכחול-לבן.
<יוסי לוי: הסיבה – כסף, בגלל שמשרד האוצר איננו מעוניין בכחול-לבן.
<יוסי לוי: אני רוצה לגלות גם סוד: משרד האוצר הזמין עכשיו חוות דעת מאיזה מומחה, כאילו מומחה, הוא לא מבין כלום בכחול-לבן.
<יוסי לוי: הטיוטה שלו קובעת שצריכים לבטל את התקנות האלה.
<יוסי לוי: כי משרד האוצר לא רוצה בהן.
<יוסי לוי: אז בואו נגיד את האמת ולא נתכסה בנוצות.
<יוסי לוי: זאת האמת.
<יוסי לוי: אני חושב שהמשרד שינון אלרועי הוא משנה מנכ"ל חשוב בו, היום הוא הרבה יותר גרוע מכל המשרדים שקדמו לו כי יש אג'נדה אחרת.
<יוסי לוי: אז אין כחול-לבן.
<יוסי לוי: שיגידו שחור-ירוק, צהוב-אדום, שיגידו לתעשייה הישראלית, שיתנו סובסידיה לתעשייה הישראלית להוציא חלק מן המפעלים לחוץ לארץ.
<יוסי לוי: אני רוצה להגיד לך משהו, כי אני יודע שאתה לוחם חברתי.
<יוסי לוי: בשנת 1992 ממשלת ישראל אימצה את תוכנית החשיפה, שהיא תוכנית של הסרת מכסים באופן חד-צדדי ולא הדדי.
<יוסי לוי: כי ממשלת ישראל של שנת 1992 אמרה שכל המדינה תהיה היי-טק.
<יוסי לוי: מה קרה?
<יוסי לוי: כל הפריפריה התרוקנה מתעשייה, כל הפריפריה נכנסה למכרז.
<יוסי לוי: סליחה על הביטוי, תושבי שדרות ואולי באר-שבע ואולי חצור הגלילית לא מתאימים להיי-טק.
<יוסי לוי: בעצם מכרו את תעשיית הלואו-טק בשביל היי-טק, אין יותר תעשיות בפריפריה בגלל מדיניות החשיפה של הממשלה.
<יוסי לוי: כלומר, אם מישהו מדבר על מחאה חברתית, שיתחיל ממה שאירע ב-1992.
<אמיר חייק: עד היום יש שם מובטלים שמחכים לעבודה.
<אמיר חייק: הבטיחו להם באופקים שיביאו מפעלי היי-טק.
<יוסי לוי: לא רק זה, הבטיחו להם הכשרה מקצועית להיי-טק.
<יוסי לוי: גם את ההכשרה המקצועית לא עשו.
<יוסי לוי: אבל החטא החמור ביותר של המחאה החברתית, של מה שקורה בפריפריה, של היעדר תעסוקה, מתחיל ב-1992 על הרקע שמדינת ישראל חשבה שהיא צריכה לתת להיי-טק ולהרוג את הלואו-טק.
<יוסי לוי: זה הרג את הפריפריה.
<יוסי לוי: זה עשה לנו טוב, לרוב האנשים שיושבים פה במרכז, אנחנו חיים יופי, אבל אין פריפריה, אין תעסוקה, אין שום דבר.
<יוסי לוי: מדינת ישראל צריכה להגיד לעצמה: לואו-טק זה דבר חשוב ביותר, כי הוא נותן – מה לעשות – את הפרנסה ואת הפיזור של האוכלוסייה.
<יוסי לוי: תודה.
מיקי רוזנטל: תודה על הדברים.
מיקי רוזנטל: אני מניח שאתה רוצה להגיב עליהם.
<ינון אלרועי: תגובה קצרה, ברשותך.
<ינון אלרועי: אחרי זה אני מאוד ממליץ, נמצאים פה נציגים של מינהל הרכש ומן הראוי שהם ידברו.
<ינון אלרועי: רק דבר אחד, כי יוסי לוי דיבר פה במרץ ובאמת יש לו זכות אבות, הוא היה גורם חשוב בחקיקת התקנות.
<ינון אלרועי: קודם כול, לגבי ההאשמה החריפה מאוד, אני נותן לכם, מה שנקרא, בהפוכה.
<ינון אלרועי: אשמח מאוד לשמוע מהתאחדות התעשיינים האם אף חברה ישראלית לא זכתה באף מכרז בינלאומי עד היום.
<ינון אלרועי: אם תגיד לי שאף חברה ישראלית לא זכתה באף מכרז של ממשלה- - -
<יוסי לוי: בגין האמנה.
<ינון אלרועי: אתה לא יודע אם זה בגין האמנה או לא בגין האמנה.
<יוסי לוי: מדינת ישראל השקיעה עשרות מיליוני שקלים- - -
<ינון אלרועי: סליחה, אדוני, אל תעשה פה מניפולציות, כי אם חברה ניגשה למכרז של "טלקום" איטליה, שנגיד שהיא חברה ממשלתית לצורך העניין, וזכתה, יש סיכוי שזה בגלל האמנה, ואל תספר סיפורים אחרים.
<ינון אלרועי: אל תעשה לי תנועה כזאת עם היד.
<יוסי לוי: משרד הכלכלה השקיע 30,000 שקל בסקר כדי למצוא את התשובה הזאת.
<יוסי לוי: תן לי תשובה מוסמכת של הממשלה.
<ינון אלרועי: מתי זה היה, לפני 5 שנים?
<יוסי לוי: לא מכבר.
<רון תומר: גם סקר שערכו התעשיינים מראה שהם לא מציעים- - - באירופה.
<ינון אלרועי: יכול להיות שכן, יכול להיות שלא, אבל דבריך נרשמים.
<יוסי לוי: בבקשה, זה מה שביקשנו.
<יוסי לוי: יכול להיות שאתה צודק.
<יוסי לוי: יכול להיות שהאמנה נפלאה.
<יוסי לוי: אתם השקעתם 30,000 שקל כדי להראות את זה.
<יוסי לוי: לא הצלחתם.
<אמיר חייק: יוסי לוי, האויב שלנו הוא לא ינון אלרואי.
<יוסי לוי: נכון.
<אמיר חייק: חשוב לציין שהוויכוח בינינו לא יקדם את התעשייה במילימטר.
<אמיר חייק: בואו נחזור לקדם את התעשייה.
<ינון אלרועי: מאחר שמוצגת פה תמונה שלמה אז חשוב להבין, משרד הכלכלה, למרות שניסו להגיד שלא, הוא גם משרד התעשייה, במסגרת אחד הכלים כמקובל בהרבה מדינות.
<אמיר חייק: לא ממש.
<ינון אלרועי: בסדר, ציפיתי לתגובה.
<ינון אלרועי: במסגרת המדיניות של מדינת ישראל- - -
מיקי רוזנטל: זה שהוא אומר את זה, זה מובן מאליו, אבל זה שאני אומר את זה, אולי יש בעיה.
<ינון אלרועי: אתה היושב-ראש.
<ינון אלרועי: כל מה שאתה אומר אני מקבל.
מיקי רוזנטל: לא, עזוב.
מיקי רוזנטל: אתה יודע את עמדותיי בעניין הזה.
<ינון אלרועי: אני חייב לומר שמאז שנכנס השר הנוכחי יש לנו הנחיות ויש פעילויות על מנת להרחיב את התמיכה בתחרותיות של התעשייה, ביכולות הייצוא שלה.
<ינון אלרועי: רק לפני שבועות ספורים "נסגר" עם החשבת הכללית במשרד האוצר להגדיל את האשראי לטובת ביטוח סיכוני סחר.
<אמיר חייק: זה פעילות של משרד האוצר.
<אמיר חייק: בחייכם, מה אתם קשורים לזה?
<אמיר חייק: נו, באמת.
<ינון אלרועי: לא קשורים, בסדר.
<אמיר חייק: זה פעילות של השר לפיד ושל האנשים שלו.
<ינון אלרועי: אתה יודע מה, בוא תדבר עם משרד האוצר אם אנחנו לא קשורים בכלום.
<ינון אלרועי: מאחר ופה מספרים כל הזמן על פתיחת שלוחות בחוץ לארץ, אני אומר שוב, חשוב להבין שאנחנו מאוד-מאוד רוצים בעבודה, בגידול של המפעלים הקיימים, אבל רק למעט ליטוש של נקודה שמוצגת פה מתחילת הדיון.
<ינון אלרועי: ראו, פתיחת שלוחות בחוץ לארץ היא תופעה גלובלית.
<ינון אלרועי: בגלל הגלובליזציה – הייתי נספח מסחרי בגרמניה עד שנת 2011.
<ינון אלרועי: רבעון השיא של חברת "מרצדס-דיימלר" היה ב-2011.
<ינון אלרועי: אתם יודעים למה?
<ינון אלרועי: כי הם הקימו שלוחות בסין ורוב המכירות שלהם היו בסין.
<רון תומר: אני חייב להפריע.
<רון תומר: כמה חברות בינלאומיות מקימות בארץ שלוחות?
<רון תומר: זה שאנחנו פותחים בחוץ לארץ, זה יפה, אבל איפה ההדדיות?
<רון תומר: תקום תעשייה בינלאומית בארץ, זה בסדר.
<ינון אלרועי: אני אתך.
<ינון אלרועי: משרד הכלכלה מנסה לעזור לחברות.
<ינון אלרועי: הגדילו תקציבי ייצוא בנושא הזה.
<ינון אלרועי: אני מבקש לא להיות חד-צדדיים בהיבט הזה.
מיקי רוזנטל: אתה גם מסכים שזה לא מספיק.
<ינון אלרועי: אני מסכים שזה לא מספיק אבל אני מסכים שגם אתה יושב ומצביע על תקציב המדינה ובסופו של דבר צריך להחליט על מה נותנים וכמה נותנים.
<ינון אלרועי: התקציב למרכז ההשקעות יגדל השנה, למיטב הבנתי, וזה אמור לעזור, במסגרת מה שאמרה דפנה אבירם-ניצן קודם על מענקי הון לחברות.
<ינון אלרועי: אנחנו מנסים ככל יכולתנו.
<ינון אלרועי: יש תקציב למחקר ופיתוח בתעשייה המסורתית, יותר ממיליארד שקל הושקעו בשנים האחרונות לשיפור החדשנות בתעשייה המסורתית, וזה גדל בכל שנה.
<ינון אלרועי: אנחנו מדברים על כמעט חמישית מתקציב קרן המו"פ לטובת מפעלים.
<ינון אלרועי: גם אני חושב שצריך יותר, אבל להגיד שלא נעשה פה כלום?
רינה פרנקל: אני חושבת שהתעשייה המסורתית היא באמת העוגן של הפריפריה.
רינה פרנקל: אם אנחנו לא נשקיע – ופה באמת רבים מדברים על חוסר בהשקעה בתעשייה המסורתית, אז כנראה שהבעיה הזאת קיימת נכון להיום וצריך לפתור אותה.
רינה פרנקל: אם אנחנו לא נפתור אותה אז באמת נצטרך לשכוח מהפריפריה, וזה לא ייתכן.
רינה פרנקל: אני חושבת שכל שנדרש הוא להשקיע, להשקיע יותר.
רינה פרנקל: 80% מן המפעלים המסורתיים מדברים על מחסור בכוח אדם מקצועי ואין הכשרה מקצועית, היא כמעט נעלמה לחלוטין מן המפה.
רינה פרנקל: איך זה יכול להיות בימים האלה?
רינה פרנקל: עד שהנוער יגדל וילמד ועד שישתלב בתעשייה יעברו שנים.
רינה פרנקל: כרגע אנחנו צריכים פתרון בעיה מיידית.
רינה פרנקל: אני חושבת שאם משרד הכלכלה לא ייתן מענה לדברים האלה אנחנו פשוט נאבד את התעשייה.
מיקי רוזנטל: מייד נתייחס גם לנושא ההכשרה המקצועית.
מיקי רוזנטל: נתייחס גם לסוגיית הדולר ושערו.
מיקי רוזנטל: יש כמה וכמה סוגיות ולא בטוח שנספיק לדבר על הכול.
<דודי ברזילי: אני תעשיין מאשקלון.
<דודי ברזילי: אני לא שייך לאף איגוד או למשרד ממשלתי.
<דודי ברזילי: אני מדבר מדם לבי.
מיקי רוזנטל: מה אתה מייצר?
<דודי ברזילי: אנחנו מפעל משפחתי, שאבא שלי הקים אותו לפני 40 שנה, שמתעסק בתחום הזיווד האלקטרוני ועיבוד שבבי, מפעל שמונה 35 אנשים ומפרנס אותם מידי יום.
<דודי ברזילי: המפעל נמצא באשקלון.
<דודי ברזילי: הוא "חטף" לא מעט קסאמים.
<דודי ברזילי: אני לשעבר איש צבא.
<דודי ברזילי: באתי מתחום ההיי-טק.
<דודי ברזילי: חלק מן האנשים כאן מכירים אותי.
<דודי ברזילי: הייתי אלוף משנה והתעסקתי בתחום התקשוב – זה לא רלוונטי כרגע – ועברתי ללואו-טק.
<דודי ברזילי: כלומר, אני יודע מה זה היי-טק ויודע בדיוק את כל הבעיות שהיו כשעוד הייתי בצבא, כשהיה חסר לי כוח אדם מקצועי.
<דודי ברזילי: אבא שלי, שיהיה בריא, בחור בן 75, אמר לי: קח את המפתחות של המפעל, אין לי כוח יותר לבירוקרטיה ולרגולציה, קח ותנהל את המפעל.
<דודי ברזילי: למזלו יש לו 3 בנים.
<דודי ברזילי: זה לא קיים בכל מפעל מסורתי, רוב המפעלים המסורתיים מתחילים להיסגר כי אין דור המשך, אף אחד לא מוכן להיות פראייר, ללכת לעבוד בברזלים ובמתכת.
<דודי ברזילי: מה קורה?
<דודי ברזילי: כמה דברים בסיסיים.
<דודי ברזילי: בתחום כוח האדם המקצועי – קטסטרופה שאין דבר כזה.
<דודי ברזילי: אין רתכים, אין מסגרים, אין אנשי סי-אן-סי, אין גם בתי-ספר שיודעים ללמד.
<דודי ברזילי: קח מכונת לייזר – מי יודע להפעיל מכונת לייזר?
<דודי ברזילי: אז קודם כול, בכוח האדם המקצועי אני ממליץ פה, והמלצתי כבר לפני חודש ודיברתי עכשיו בוועדת החינוך, תקבלו החלטות כבר: משרד החינוך או משרד הכלכלה?
<דודי ברזילי: הפינג-פונג הזה לא מוסיף לכם הרבה כבוד.
<דודי ברזילי: מה אני רואה?
<דודי ברזילי: שלא מקבלים החלטות בממשלה.
<דודי ברזילי: שיבוא ראש הממשלה ויגיד לשר הכלכלה בנט ולשר החינוך פירון איפה זה הולך להיות, נקודה.
<דודי ברזילי: אני ממליץ – במשרד החינוך.
<דודי ברזילי: למדתי בבית-ספר מקצועי, למדתי אלקטרוניקה, היו מגמות: מכניקה, חשמל.
מיקי רוזנטל: זאת היתה גם ההמלצה של הוועדה הזאת שדנה בסוגיה והמליצה להעביר את כל הנושא הזה למשרד החינוך.
<אמיר חייק: מתי?
מיקי רוזנטל: לפני חודש וחצי.
<אמיר חייק: מה קרה מאז?
מיקי רוזנטל: אסביר לך את הבעיה.
מיקי רוזנטל: אנשים שמדברים על משילוּת יש להם בעיית משילוּת.
מיקי רוזנטל: במקום לדבר על משילוּת צריך למשול ולהפסיק לדבר על משילוּת.
<דודי ברזילי: אנחנו יושבים עכשיו בצד שצריך לקבל תשובות.
מיקי רוזנטל: אתה צודק לגמרי.
מיקי רוזנטל: אותך זה לא צריך לעניין.
מיקי רוזנטל: אתה רוצה תשובות.
<דודי ברזילי: בדיוק, זה לא מעניין.
<דודי ברזילי: אני רוצה את התשובות.
<דודי ברזילי: דבר שני, בואו נדבר על דברים נוספים.
<דודי ברזילי: אני הולך לפתוח מפעל בהודו.
<דודי ברזילי: אתה יודע למה?
<דודי ברזילי: מדינת ישראל – תצטט אותי – היא מדינת אבֵי-טיפוס.
<דודי ברזילי: מה זאת אומרת?
<דודי ברזילי: באה אליי התעשייה האווירית, יש לי מהנדסים טובים, ואומרת לי: קח דבר, תתכנן אותו, תייצר אותו.
<דודי ברזילי: עשיתי אב-טיפוס.
<דודי ברזילי: אמרו לי: יפה, אבל הייצור הסדרתי יהיה בהודו או בסין.
<דודי ברזילי: יושב פה נציג הרשפ"ת (הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי) – "אוף סטים", "בולשיט", יחסי גומלין.
<דודי ברזילי: לא מעניין אותי.
<דודי ברזילי: איך אני יכול להתקיים אחרי ש"אכלתי לקרדה" עם האב-טיפוס הזה, ייצרתי אותו, וכאשר יש את הייצור ההמוני, מה שנקרא, לא עושים אותו אצלי במפעל בארץ?
<דודי ברזילי: כל סוגיית האבֵי-טיפוס והייצור הסדרתי, בעיקר בתעשיות הגדולות: רפא"ל, "אלביט", התעשייה האווירית ותע"ש, צריך לעשות בזה סדר.
<דודי ברזילי: לא יכול להיות שאת כל הייצור – ואלה חברות ממשלתיות ברובן – אתם מוציאים החוצה.
<דודי ברזילי: מי מוציא, אני מוציא?
<דודי ברזילי: ואז אומרים לי: אתה רוצה עבודה, תפתח מפעל בהודו וניתן לך עבודה.
<דודי ברזילי: אז אני גם צריך לדאוג לפתיחת קו ייצור בהודו, לשלוח ישראלים שינהלו שם, כי הרי אין להם מושג.
<אמיר חייק: אגב, בדרך כלל חברות ממשלתיות שולחות אותך להודו.
<דודי ברזילי: אני מדבר על חברות ממשלתיות.
<דודי ברזילי: תע"ש היא של מי?
<דודי ברזילי: תיכף נדבר על תנאי התשלום, זה הסעיף הבא.
<דודי ברזילי: אז קודם כול תעשו סדר, שהייצור הסדרתי בתעשיות הביטחוניות – ואני בטוח שכך גם באזרחיות – עם כל הכבוד ל"אוף סט", יהיה במדינת ישראל.
<דודי ברזילי: אני מבקש, זה סעיף מספר אחת, שאת כל השקפים שהציגו פה יעלה בגרף כלפי מעלה.
<דודי ברזילי: דבר שלישי, תנאי התשלום.
<דודי ברזילי: אני מממן את המדינה.
<דודי ברזילי: אני בא לתע"ש ומקבל עבודה.
<דודי ברזילי: אומרים לי: אתה רוצה עבודה, קח עבודה, אבל תקבל שוטף פלוס 180.
מיקי רוזנטל: זה בצנרת.
מיקי רוזנטל: אחסוך לך את המילים.
מיקי רוזנטל: הצעת החוק הזאת בצנרת.
<דודי ברזילי: מתי החוק יחוקק?
<דודי ברזילי: אני לא יכול לבוא לבנק ולהגיד שיש הצעת חוק בצנרת.
<דודי ברזילי: מה אני עושה עם הבנק?
<דודי ברזילי: אתה אומר לי: בצנרת.
<דודי ברזילי: ישבתי פה לפני חודש, גם אז אמרו לי שזה בצנרת.
<דודי ברזילי: מתי?
<דודי ברזילי: מה לוחות הזמנים?
<דודי ברזילי: כך אני יודע לעבוד, עם לוחות זמנים.
מיקי רוזנטל: אתה צודק, אבל אני אומר לך שזה בצנרת.
מיקי רוזנטל: זה יותר טוב מכלום.
מיקי רוזנטל: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק פרטית.
מיקי רוזנטל: הממשלה הסכימה לה והיא "רצה" עכשיו ואני מקווה שהחקיקה תסתיים בחודשים הקרובים.
מיקי רוזנטל: באמת תנאיי התשלום של המדינה הם בלתי אנושיים ובלתי סבירים.
<דודי ברזילי: דבר אחרון, כי בטח יש פה עוד כמה דוברים שרוצים לדבר, זה כל הסוגיה של מרכז ההשקעות.
<דודי ברזילי: לי אין מחלקת כספים ואין לי רואה חשבון ואין לי עורכי-דין שאני יכול להגיד להם: קחו, תתעסקו עם מרכז ההשקעות.
<דודי ברזילי: היום כדי למלא בקשה במרכז ההשקעות, או שיש מאכערים שצריך לשלם להם "קופון".
<דודי ברזילי: בסוף המדינה צריכה לממן את זה, ואני לא אעשה את זה, גם אם לא אקבל שקל.
<דודי ברזילי: אני רוצה לרכוש לא מעט דברים השנה אבל הבירוקרטיה הזאת, לקבל ממרכז ההשקעות 20% – זה היה 24% והורדתם את זה ל-20% – זה כקריעת ים סוף.
<אמיר חייק: אגב, מנהל מרכז ההשקעות פועל באמת- - -
<דודי ברזילי: העסקים הקטנים שאתם מדברים עליהם והשר מעודד אותם – אי אפשר עם הסיסמאות האלה.
<דודי ברזילי: אני עסק קטן.
<דודי ברזילי: לעסק גדול אין בעיה.
<דודי ברזילי: העסקים הקטנים, שמעסיקים בין 30-100 עובדים- - -
<קריאה: גם לגדולים יש בעיה.
<דודי ברזילי: לי יש בעיה שבעתיים.
<דודי ברזילי: בואו תטפלו קודם כול בנו.
<דודי ברזילי: רוב התעשייה היא קטנה.
<דודי ברזילי: הגדולים יסתדרו, הם גדולים, מה לעשות.
<דודי ברזילי: גם אם הם מקבלים מכה קטנה בכנף זה עובר להם.
<דודי ברזילי: עד כאן.
<דודי ברזילי: אלה הדברים בקמצוץ.
מיקי רוזנטל: נציג משרד האוצר נמצא כאן?
<אלון קינסט: אני ממינהל הרכש הממשלתי באגף החשב הכללי.
מיקי רוזנטל: אני לא מבקש ממך שתענה על הכול.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לדעת איך אנחנו עוזרים לתעשיינים בהעדפת רכש תוצרת הארץ.
מיקי רוזנטל: זה נושא שמעניין אותם באופן רוחבי, גדול, משמעותי.
מיקי רוזנטל: שמעתי שזה "אות מתה".
מיקי רוזנטל: הדבר הזה לא נשמע לי סביר.
<אלון קינסט: אענה ואסביר למה בעצם לא אוכל לענות על השאלה שלך.
מיקי רוזנטל: את זה אני מכיר, את הקונסטלציה הזאת.
מיקי רוזנטל: אולי תשנו במשהו.
<אלון קינסט: ההעדפה כפי שקיימת כיום בתקנות תקפה משנת 1996.
<אלון קינסט: מעולם למעשה לא נבחנה היעילות שלה או ההיתכנות הכלכלית שלה.
מיקי רוזנטל: הטענה ששמעתי כאן הרגע, ששילמו כסף והעסק לא עובד.
<אלון קינסט: הטענה הזאת נוגעת לוועדה שבוחנת את היעילות הכלכלית של התקנה.
<אלון קינסט: הוועדה הזאת היא ועדה משותפת שלנו עם משרד הכלכלה.
<אלון קינסט: על המסקנות של הוועדה הזאת, כשיתפרסמו, יהיו חתומים גם ינון אלרועי כנציג מטה כחול-לבן- -
<ינון אלרועי: אם הוא יסכים לחתום.
<אלון קינסט: - - וגם גבי גולומב שיושב לצדי כמנכ"ל הרשפ"ת, הם יהיו חתומים על מסקנות הוועדה הזאת.
<אלון קינסט: כשנסיים את הבחינה של הנושא נחליט האם המדיניות כפי שהיא היום יעילה או נדרש להכניס בה שינוי.
מיקי רוזנטל: מתי יוגשו ההמלצות של הוועדה הזאת?
<אלון קינסט: אני מעריך שבחודש מאי.
<יוסי לוי: ההמלצות יהיו לבטל את התקנות.
<אלון קינסט: אני מעדיף לא להתייחס לשמועות כי הוועדה לא חתמה על המסקנות שלה.
<יוסי לוי: צריך לומר את האמת.
<יוסי לוי: אנחנו פה ביום אמת.
<יוסי לוי: לא כך?
<אלון קינסט: אי אפשר לטעון להטיה של הוועדה כשעל המסקנות של הוועדה, כשייצאו, יהיו חתומים גם נציגי משרד הכלכלה.
<אלון קינסט: יעדכן אותי יוסי לוי אם אני טועה, אבל עמדתם קרובה יותר לעמדתו.
<אמיר חייק: אנחנו לא יודעים.
<אלון קינסט: ינון אלרועי הציג את דעתו בנושא.
<אלון קינסט: אני חושב שפשוט יהיה חבל להתייחס לזה כל עוד לא תסתיים העבודה של הוועדה.
<אלון קינסט: אגע בקצרה בנושא הלובי, כי זה נושא חשוב לדעתי.
<אלון קינסט: בסופו של דבר מדיניות ממשלתית של רכש תוצרת מקומית, כשהתוצרת המקומית יקרה יותר מתוצרת חוץ, קודם כול זה לא פסול כשלעצמו, זה יכול להיות מדיניות מבורכת, אבל צריך להסתכל עליה כפי שהיא.
<אלון קינסט: למעשה יש פה העברה של כסף ממשלם המסים אל בעלי החברות או הספקים שעובדים עם הממשלה.
<אמיר חייק: אל בעלי החברות, או אל העובדים בסוף?
<אמיר חייק: או אל התעסוקה?
<אלון קינסט: כשלעצמו יכול להיות שזה נכון, יכול להיות שיש לזה היתכנות כלכלית.
<אלון קינסט: אפשר לבחון את זה.
<אלון קינסט: אבל פה על השולחן הזה- - -
מיקי רוזנטל: נשמע את הדעות של כולם, גם אם הן לא נושאות חן בעיני מישהו.
מיקי רוזנטל: כולם פה יגידו את דעתם בלי מורא.
<אלון קינסט: יושב-ראש הוועדה, התחלתי להגיד, מבחינת הלובי, פה מיוצג כרגע רק צד אחד כי הצד האילם, הצד שלא רואים פה, הוא הצד של משלם המסים.
<אלון קינסט: כאשר משלם המסים משלם יותר כדי לקבל מוצר שמספקת לו הממשלה אז זה יוצא מהכיס שלו בסופו של דבר.
<אלון קינסט: אני לא אומר פה שצד אחד עדיף על צד אחר.
<אלון קינסט: הנושא הזה נמצא בבחינה כלכלית.
<אלון קינסט: כאשר תסתיים הבחינה הכלכלית – ונכון שלקחנו יועץ כלכלי כדי שיבדוק את הנושא הזה – כשתסיים עבודת הוועדה תתכנס הוועדה, תגיש את המלצותיה לחשבת הכללית ואז נוכל להתייחס פה לעמדתנו לגבי מה שצריך לעשות בעתיד.
מיקי רוזנטל: ועדות זה דבר נהדר, רק יש יותר מדי.
מיקי רוזנטל: העניין הוא בסופו של דבר איזון, והאיזון אומר את הדבר הבא: אתה צודק, הציבור לא רוצה לקנות מוצרים יקרים, זה צד אחד של המשוואה.
מיקי רוזנטל: הצד האחר של המשוואה הוא בכמה במדינות המפותחות ב-OECD תומכים בתעשייה, בכמה יש תמיכה בתעשייה לעומת מדינת ישראל.
מיקי רוזנטל: אני חושב שאנחנו לא נמצאים במקום טוב בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: יותר מזה, המדיניות של מרכז ההשקעות, כל פעם בדיעבד אנחנו מבינים שהיא מוטעית.
מיקי רוזנטל: היא לא עוזרת באופן משמעותי לתעשייה הישראלית אלא רק לחלק קטן מהתעשייה הישראלית.
מיקי רוזנטל: את הדבר הזה גם אתם מבינים, כי אתם כל הזמן משנים אותה.
מיקי רוזנטל: בהתחלה זה היה עזרה בתמיכות כספיות.
מיקי רוזנטל: הבנתם שזה לא טוב.
מיקי רוזנטל: אמרתם: ניתן הטבות במס.
מיקי רוזנטל: נתתם הטבות מס, שבסופו של דבר ניתנו כמעט אך ורק ל-4 חברות.
<אלון קינסט: סליחה, אני מייצג את מינהל הרכש הממשלתי.
<אלון קינסט: לא אוכל להגיב על דברי היושב-ראש.
<אלון קינסט: אני יכול להתייחס רק למה שקשור לרכש.
מיקי רוזנטל: מה זה משנה?
מיקי רוזנטל: זה מדיניות של הממשלה.
מיקי רוזנטל: אז על מה אתה כן אחראי?
מיקי רוזנטל: אתה אחראי על הרכישות.
מיקי רוזנטל: אתה אומר: אנחנו מחכים לוועדה שתורה לנו על המדיניות, איך להעדיף את התעשייה הישראלית, או לא.
מיקי רוזנטל: כלומר, לך אין בשורות.
<ינון אלרועי: רק למען ההבהרה, בשנת 2010 הוגשה הצעת חוק פרטית על-ידי חבר כנסת נחמן שי, שביקשה להרחיב את תחולת התקנות גם לתחום השירותים וגם לתחום של מי שכיום לא נמצאים תחת התקנה, כמו קופות-החולים ואחרים.
<ינון אלרועי: אז היתה הידברות בין המשרדים, בין משרד התמ"ת לשעבר לבין משרד האוצר, שעל מנת לגבש את התפיסה הממשלתית בנושא תוקם הוועדה.
<ינון אלרועי: לקח הרבה מאוד זמן, ואז הוחלט לקחת יועץ.
<ינון אלרועי: לא הגישו יועצים, כן הגישו יועצים.
<ינון אלרועי: היום אנחנו נמצאים בשלהי התהליך, היועץ הגיש טיוטה.
<ינון אלרועי: אנחנו חזרנו אליו כי יש דברים נוספים שאנחנו רוצים שהוא ישלים לתועלת כל מי שיושב פה בחדר.
<ינון אלרועי: כלומר, זה לא שמישהו מושך כאן זמן סתם אלא אנחנו חושבים שצריך תמונה רחבה יותר.
מיקי רוזנטל: מתי נקבל תשובות?
<קריאה: זה החשב הכללי, זאת הבחינה שהוא עושה לעניין ההיתכנות.
<ינון אלרועי: אני מעריך שעד סוף החצי הראשון של השנה יימסרו מסקנות הוועדה.
מיקי רוזנטל: כלומר, עוד לפני הקיץ.
<ינון אלרועי: בעזרת-השם.
מיקי רוזנטל: אני מקווה שאכן ההמלצות יהיו מאוזנות ויאזנו בין הצרכים של יוקר המחיה, מצד אחד, וכאמור גם של התעשייה, מצד שני.
מיקי רוזנטל: כי התעשייה בסופו של דבר – אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: בואו ניתן לעוד אנשים לדבר.
<עמית שניידר: שמי עמית שניידר, אני בן 41 ואני מתחום האופנה הישראלית.
<עמית שניידר: אני בכוונה משתמש במילה אופנה ולא טקסטיל, כי כשאנחנו שומעים את המילה טקסטיל אנחנו חושבים על איזה מפעל עם עובדים קשי-יום בדרום הארץ, אבל למען האמת היתה פה תעשייה נהדרת של אופנה ישראלית ובשנתיים האחרונות, עקב מדיניות של משרד האוצר, לצערי, האופנה הישראלית הולכת וקורסת.
<עמית שניידר: אתן לך דוגמה מהעסק שלי.
<עמית שניידר: אשתי מעצבת אופנה קרוב ל-20 שנים.
<עמית שניידר: אני בתחום רק 10 שנים.
<עמית שניידר: ב-8 שנים הקמנו עסק לתפארת, שמוכר גם לחוץ לארץ וגם בישראל.
<עמית שניידר: בשנתיים האחרונות, עקב הורדת המכסים על-ידי משרד האוצר, פיטרתי 11 עובדים בעסק שלי וסגרתי 4 חנויות מתוך 6 חנויות שהיו לי.
<אמיר חייק: ומה זה הביא לציבור?
<אמיר חייק: כמה כסף הציבור קיבל מזה?
<אמיר חייק: לא הגיעה אגורה אחת לכיס של אזרח.
<עמית שניידר: אני רוצה להגיד לכם משהו לגבי תוצרת ישראלית.
<עמית שניידר: את כל מה שמייבאים מהמזרח אפשר לעשות הכול בישראל, או בשטחי הרשות הפלסטינית, שמבחינתי זה מבורך, זה אותו דבר, שתהיה להם עבודה, בדיוק באותם מחירים.
<עמית שניידר: אבל מרגע שמדינת ישראל הורידה את כל המכסים לאפס, היה בג"ץ על זה שהחזיר את זה ל-6%, אז למה שמישהו ירצה לייצר פה משהו?
<עמית שניידר: למה שמישהו ירצה להשקיע וללכת לעבוד?
<עמית שניידר: זה השליך על תעשייה של מעצבים, תדמיתנים, גזרנים, צלמי אופנה ודוגמניות.
<עמית שניידר: כל התעשייה קורסת.
<עמית שניידר: רק בשנה האחרונה שמענו על לפחות – מי שמכיר את המקרה של "מתאים לי" שהשאירה חובות של 200 מיליון שקל וסגרה עשרות סניפים, מעצבות אופנה כמו סיגל דקל ועירית נוי, כולם פשטו את הרגל רק בשנה האחרונה.
<עמית שניידר: זה דבר אחד.
<עמית שניידר: הנושא השני הוא המיסוי על העובדים.
<עמית שניידר: ברגע שמעלים לנו את המיסוי של ביטוח לאומי והפרשות לגמל, לפנסיה של עובדים, בכל שנה זה עולה ב-2%-2.5%.
<עמית שניידר: לפני 3-4 שנים הפרשנו כמעסיקים 2.5%.
<עמית שניידר: התקנה האחרונה ששר הכלכלה חתם עליה, מישהו יודע כמה זה הולך להיות?
<עמית שניידר: 17%.
<עמית שניידר: המעסיקים הישראלים יצטרכו להוסיף 17% הפרשות לגמל.
<עמית שניידר: זה אומר שאפילו על משכורת מינימום, של 5,000 או 6,000 שקל, תעשו את החישוב בעצמכם כמה זה 17%.
<עמית שניידר: אז למה שאני ארצה להעסיק פה עובדים?
<עמית שניידר: הרבה יותר קל לי ללכת לייבא מוצרים מוגמרים מהמזרח.
<עמית שניידר: אני לא יודע אם אתם יודעים, אם מישהו מכם נוסע לתאילנד כתייר לחופש, בדרך חזרה הוא יכול להביא אתו מיליון חולצות טי ואף אחד לא מגביל אותו כאן, אף אחד לא אומר לו שלא יביא.
<עמית שניידר: אפשר פה להציף את השוק.
<עמית שניידר: אז בוודאי שכל הייבוא הזה ינצח אותנו שמנסים לעשות פה משהו.
<עמית שניידר: כמובן זה משליך על כל התעשייה, כי בשנה האחרונה עשרות יבואני בדים סגרו את העסק שלהם, עשרות גזרנים, עשרות מעצבים פשוט סגרו את העסקים, וזה משליך, כפי שאמרתי, על כל התעשייה, גם על סוכנויות דוגמניות שנסגרות, על צלמי אופנה שהם מחוסרי עבודה, על דפוס, פשוט על הכול.
<עמית שניידר: לא נשאר פשוט שום דבר.
<דורון בר: אני מחברת "אפקון".
<דורון בר: אנחנו חברה שמעסיקה 1,200 עובדים, בתוך "קבוצת שלמֹה" שמעסיקה 5,000 עובדים.
<דורון בר: המפעל שלנו נמצא בבאר-שבע.
<דורון בר: בסך הכול קטונתי, אני מסכים לכל מילה של יוסי לוי.
<דורון בר: אנחנו חווים את הדבר הזה.
<דורון בר: זה לא בסיסמאות.
<דורון בר: גם לגבי ה-1% שהוא טוען שיש העדפת תוצרת הארץ, כבוד היושב-ראש, אין העדפת תוצרת הארץ, גם לא ב-1% הזה.
<דורון בר: אנחנו לא צריכים להיות חכמים גדולים.
<דורון בר: אנחנו צריכים לפתוח את העיניים ולראות מה קורה במקומות אחרים.
<דורון בר: תראה לי בקוריאה שחברה רב-לאומית מקבלת העדפה.
<דורון בר: אין דבר כזה.
<דורון בר: יושב פה נציג משרד האוצר.
<דורון בר: אני רוצה להגיד לכם שהחברות ה"כבדות" בישראל עשו כבר 4-5 כנסים, כולל כי"ל, איך להגדיל את הרכישות מהמזרח.
<דורון בר: האם נערך כנס אחד של כי"ל איך להגדיל את הרכישות מבאר-שבע?
<דורון בר: אני מודיע לכם, אני מעסיק 200 עובדים, וכאשר היו צריכים "כיפת ברזל" והיו צריכים לעשות מיגונים לטנקים, שזה לא קשור למה שאני עושה ביום-יום, לא היה מי שיעשה.
<דורון בר: אמרתי ליושב-ראש חברת החשמל, לרון-טל שמכיר את הנושא: חבר'ה, מי הקים את המדינה?
<דורון בר: איפה עשו את ה"עוזי", איפה עשו את ה"דווידקה"?
<דורון בר: מי עשה את זה?
<דורון בר: התפוצצו טנקים בלבנון, זה לא קשור בכלל למקום הזה.
<דורון בר: התעשייה הכבדה, הלואו-טק, תיסגר, לא תהיה תעשייה.
<דורון בר: אני מודיע, 160 עובדים בבאר-שבע הולכים הביתה.
<דורון בר: אמר החבר שהוא הולך לייצר.
<דורון בר: אני לא הולך לייצר.
<דורון בר: אני הולך לקנות וזהו.
<דורון בר: אקנה מטורקיה, אקנה מפה ומשם.
<דורון בר: הבוס שלי יהיה מאוד מבסוט, הדירקטוריון יהיה מאוד מבסוט, הרווחיות תעלה, אבל 160 אנשים ילכו הביתה.
<דורון בר: זה לא דיבורים כאן.
<דפנה אבירם-ניצן: כפול שלוש, במכפילי התעסוקה.
<אלון קינסט: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל, אני פשוט צריך לצאת לישיבה אחרת.
<אלון קינסט: אגיב בקצרה מאוד.
<אלון קינסט: פשוט לא הוזמן לפה לדעתי נציג של רשות המסים ולכן אין לי מה להגיב לטענות לגבי העלאת מכסים.