GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: יש למישהו פה משהו להגיד על העניין?
חיים כץ: אל תגידי שאני מכיר אותך.
<עפרה בלבן: שמי עפרה בלבן, ואני מעמותת "חן לפריון".
<עפרה בלבן: כשאומרים שתי לידות, אם הלידה מסתיימת בלידה שקטה, סופרים אותה או לא?
חיים כץ: שמעי לי, אני אתן לך עצה, מאחר ולא שירת בצבא, אולי, אולי כן שירת - -
<עפרה בלבן: לא, לא קיבלו אותי, אפילו שהגעתי - - -
חיים כץ: - - מאה אחוז.
חיים כץ: שם עם קיטבג בלי קיטבג.
חיים כץ: סייג לחוכמה, שתיקה.
<עפרה בלבן: אני רוצה תנאים שיהיו טובים באופן שוויוני.
חיים כץ: כמה זמן לקח - - -
<עפרה בלבן: תרומת ביציות?
<עפרה בלבן: 13.
חיים כץ: 13 שנה – אם היינו הולכים אחר-כך, בהמשך השאלות שלך, היה לוקח 26.
<עפרה בלבן: לא, אנחנו נלך על תרומת עובר, אל תדאג.
<עפרה בלבן: אני מבקשת להשאיר את זה על שני ילדים, לא שתי לידות כי זה טיפשי לספור את הלידות.
<עפרה בלבן: חכם יותר לספור את הילדים.
חיים כץ: ואם יש בלידה הראשונה תאומים?
חיים כץ: אז אין יותר.
<עפרה בלבן: אז אין יותר.
חיים כץ: טוב, אנחנו לא מקבלים את דעתך.
חיים כץ: המציעה לא רוצה, והיא עדיין המחוקקת.
חיים כץ: את מביעה את דעתך, והיא המחוקקת.
חיים כץ: היא הלכה ונבחרה, והיא חברת כנסת.
<עפרה בלבן: אני מזכירה לכולם שהטיפול הממומן הוא עבור שני ילדים, לא עבור שתי לידות.
<עפרה בלבן: איך אנחנו - - -
יעקב מרגי: הפרדנו את זה.
חיים כץ: המחוקקת החליטה שהיא רוצה ככה, ואם הממשלה והכנסת יאשרו, אז זה יהיה ככה.
<עפרה בלבן: אין לי בעיה.
חיים כץ: בשביל זה היא מחוקקת.
חיים כץ: ואת לא צריכה להתווכח אתה, וזה בסדר.
<מוטי עזרן: מוטי עזרן, התאחדות המלאכה והתעשייה.
<מוטי עזרן: אנחנו מייצגים את המגזר של מלאכה עד 20 עובדים.
<מוטי עזרן: אני רוצה להתייחס פחות לעניין של שתי לידות או שני ילדים.
<מוטי עזרן: עניין פרקטי.
<מוטי עזרן: פנה אלי לפני חודש בית דפוס שמעסיק שישה עובדים, שנקלע למצב שבו עובדת שהוא קיבל לעבודה החלה טיפולי פוריות בסמוך מאוד לקבלתה לעבודה.
<מוטי עזרן: לא מתרשמים מעובד בתוך יום-יומיים, אחרי חודש-חודשיים הוא גילה שהיא אשת מכירות לא גדולה כמו שהוא ציפה.
<מוטי עזרן: בלית ברירה הוא היה חייב להשאיר אותה עד תום 150 הימים.
חיים כץ: הוא יכול לפנות לשר העבודה ולבקש חריג.
יעקב מרגי: לקבל אישור.
חיים כץ: לבקש רשות.
חיים כץ: אם היא לא טובה, והוא יוכיח שהיא לא טובה, היא תלך הביתה.
חיים כץ: הצעת החוק היא כנגד אלה שפתאום כלכלית לא נראה להם כל כך ולא כדאי להם כל כך.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים לתת הגנה לעובדים לא טובים.
<מוטי עזרן: אחוזי האישורים שנותנת הממונה על חוק עבודת נשים במשרד הכלכלה הם אחוזים נמוכים מאוד - -
<מוטי עזרן: - - ועל פי רוב, מהניסיון שלי אתה, היא לא מאשרת אפילו דברים מוסכמים.
חיים כץ: וכמה נשים יש במפעלים קטנים של 20 עובדים שעוברות טיפולי פוריות והן גם עובדות לא טובות?
חיים כץ: אחוזים גבוהים?
חיים כץ: לא, תגיד לי – אחוזים גבוהים, אחד למפעל?
<מוטי עזרן: אם הוא מעסיק שלוש עובדות ושלושתן לא פוריות, כמו שחנן אותן הבורא, אז הן צריכות טיפולי פוריות.
<קריאה: וזה יכול לקרות.
חיים כץ: לפי מה שאתה מדבר, הבנתי שאתה עורך דין.
חיים כץ: אחרת לא היית יכול לדבר כאלה דברים.
<מוטי עזרן: מבחינה פרקטית, אני יכול להגיד לך, אדוני, שאני עברתי טיפולי פוריות בעצמי יחד עם אשתי.
<מוטי עזרן: אני לא מזלזל בדבר חלילה.
<מוטי עזרן: אבל כשהוא נאלץ לבחור לפטר עובדים כשהוא נקלע למצב כלכלי קשה אחרי חמישה או שישה חודשים – והיא ממשיכה כמובן בטיפולי הפוריות, וזה טוב מאוד – הוא נאלץ לבחור בין עובדת לא טובה לבין עובד אחר, הוא צריך לפטר - - -
יעקב מרגי: יש את המנגנון, הוא אמר לך.
יעקב מרגי: יש את המנגנון.
<מוטי עזרן: המנגנון עצמו מאשר שלושה אחוזים אולי.
יעקב מרגי: - - - במנגנון.
חיים כץ: עורך הדין, שמענו אותך, דיברת לפרוטוקול.
חיים כץ: נרשם.
<סיגל סודאי: עורכת הדין סיגל סודאי.
חיים כץ: גם את עורכת דין.
<סיגל סודאי: מה לעשות?
<סיגל סודאי: בחוקים עסקינן, יש עורכי דין.
<סיגל סודאי: דרך אגב, גם אני עברתי טיפולים.
<סיגל סודאי: עברתי עשרות טיפולים.
<סיגל סודאי: אני יודעת מה זה הדבר הזה.
<סיגל סודאי: אני יודעת מה עוברת אישה בתקופה הזאת, איזו חוויה קשה זאת, ואני יודעת את האילוצים שהיא עוברת מול המעסיק.
<סיגל סודאי: מצד שני, לצערי, כמו בכל חוק שיש הגנה טובה מאוד, יש בצד השני גם ניצול לרעה.
<סיגל סודאי: החשש שלנו כמעסיקים זה ניצול לרעה, על אחת כמה וכמה כאשר מדובר במעסיקים קטנים.
<סיגל סודאי: כי כאשר יש לך מעסיק קטן עם מספר קטן של עובדים, עובדת אחת שלא ניתן לפטר אותה בגלל כל מיני - - -
חיים כץ: ניתן, יש לו מנגנון.
<קריאה: בפועל זה לא עובד.
<סיגל סודאי: הפרוצדורה היא מאוד קשה, היא מאוד מסורבלת, היא מורכבת.
<סיגל סודאי: הרבה פעמים אני מגיעה למצבים קיצוניים מאוד, למשל שסוגרים סניף ועדיין לא מקבלים אישור לפטר עובדת.
<סיגל סודאי: זו בעיה, זה לא רק עניין של העדפת עובד טוב על עובדת פחות טובה.
<סיגל סודאי: בעניין הזה של טיפולי פוריות אין גם את חצי השנה הזאת כמו שיש בהריון.
<סיגל סודאי: עובדת בהריון, אסור לפטר אותה אם יש לה ותק בעבודה של חצי שנה.
<סיגל סודאי: במקרה הזה זה לא מתקיים.
<סיגל סודאי: עובדת שעוברת טיפולי פוריות, יכול להיות שהיא כבר בתוך הטיפולים, המעסיק לא יודע מזה.
חיים כץ: זה לא בתום לב, והוא יכול אחר-כך להגיד לה תשמעי - - -
<סיגל סודאי: לא, הוא לא יכול.
<סיגל סודאי: הוא לא יכול כי אסור לו.
<סיגל סודאי: אסור לו.
חיים כץ: אסור לו לשאול אותה.
<סיגל סודאי: אסור לו גם לשאול אותה.
<סיגל סודאי: זאת אומרת שהוא כבול.
<סיגל סודאי: המעסיק כבול.
<סיגל סודאי: העובדות כן צריכות הגנה, אבל היא צריכה להיות הגנה מאוזנת והוגנת.
<סיגל סודאי: זה מה שאנחנו מבקשים.
<אריה כץ: אריה כץ, רב משיב במכון פוע"ה.
<אריה כץ: אני רוצה להציג קצת את - - -
חיים כץ: גילוי נאות, אין לנו קשר משפחתי.
<אריה כץ: אין שום קשר משפחתי עם חבר הכנסת.
<אריה כץ: אני חושב שאם זה היה תלוי בעורכי הדין המכובדים שלנו, היינו מתכנסים כאן כדי לבטל בכלל את הצעת חוק עבודת נשים, ולא בשביל להוסיף עוד כמה דברים.
<סיגל סודאי: אל תדבר בשמי בבקשה.
<סיגל סודאי: אל תדבר בשמי.
חיים כץ: אתה תדבר מה שאתה חושב, ואף אחד לא יסתום לך את הפה פה בוועדה.
<סיגל סודאי: הוא מייחס לי דברים שאני לא - - -
חיים כץ: סליחה גברת.
חיים כץ: אם את רוצה, תכתבי לו על פתק מה שאת רוצה לשמוע, הוא יקריא, ואחר-כך הוא יגיד מה שהוא חושב.
<אריה כץ: באופן כללי, החוק, כפי שהוא קיים היום, מפלה באופן חד-משמעי בין עובדת שזקוקה לטיפולי פוריות לבין עובדת שלא זקוקה לטיפולי פוריות.
<אריה כץ: עובדת שלא זקוקה לטיפולי פוריות, אי-אפשר לפטר אותה, לא משנה אם זה ההיריון הראשון, השני, השלישי או העשירי שלה.
<אריה כץ: לעומת זאת, עובדת שזקוקה לטיפולי פוריות, לא מספיק – ואני מבין שלקופה הציבורית יש אמירה בזה.
<אריה כץ: אנחנו לא יכולים לממן עד אין סוף טיפולי פוריות וילדים.
<אריה כץ: גם על זה יש מה לדבר, אבל זה לא הנושא כרגע.
<אריה כץ: אבל כאשר מדובר בהגנה אלמנטרית ועובדת שרוצה עוד ילד, אני לא חושב ששייך להגיד לה טוב גברת, יש לך שני ילדים, תשבי בצד ותשתקי.
<אריה כץ: את לא יכולה להביא יותר ילדים לעולם כי את זקוקה לטיפולי פוריות, ואם את רוצה להביא ילדים לעולם, תתכבדי, תשבי בבית, תפסיקי לעבוד, ויהיה בסדר.
<סיגל סודאי: רציתי רק להוסיף – אני פשוט נכנסתי באיחור, גם יש לה הגנה אחרי הטיפולים של 150 יום.
<סיגל סודאי: עוד 150 יום, שאין את זה אחרי היריון.
<סיגל סודאי: עובדת בהיריון שילדה מוגנת 60 יום אחרי הלידה.
<סיגל סודאי: במקרה זה של טיפולי פוריות, יש לה עוד 150 ימים.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, זו תקופה ארוכה מאוד של הגנה.
<סיגל סודאי: אז גם לקחת את זה בחשבון.
<סיגל סודאי: דרך אגב, אנחנו לא מתנגדים מקשרים נוספים לשני ילדים נוספים.
<סיגל סודאי: לזה לא התנגדנו, רק שיהיה ברור, מבחינת המעסיקים.
<סיגל סודאי: כל עוד ההצעה הראשונה הייתה שני ילדים מקשרים שניים, אנחנו מסכימים לזה.
<עליזה רז: הייתי רוצה להוסיף, במילים של הרחוב: אנא גברתי העובדת, נא לא לנצל את המצב שאי-אפשר לפטר אותך ולהקפיד על ימי החופשה המותרים בזמן טיפולי פוריות.
<עליזה רז: כי כשמצלצלת אלי מישהי והיא אומרת: כן, אני אקח לי איזה שבועיים חופש כי אני יכול לקבל מהרופא פתק – חלק מהעבודה שלנו היא גם לחנך את אלה שמקבלות טיפולי פוריות.
<עליזה רז: עם כל הכבוד שיש לך הגנה, אל תנפנפי בה יתר על המידה.
<עליזה רז: לכבד את המעביד שלך ולהראות שלפחות את משתדלת.
חיים כץ: מה שאמרת עכשיו, אנחנו מקווים שכל העובדים באים לעבוד ולא לעבודה.
חיים כץ: כל אחד שיבוא לעבוד ולא לעבודה, וייתן כמיטב יכולתו תמורת המשכורת שהוא מרוויח כי מקום העבודה זה מקום הפרנסה שלו, וגם המעסיק צריך להתפרנס מהעבודה שלו.
חיים כץ: אם המעסיק יתפרנס טוב, אז גם לאותו עובד בסך הכול יהיה טוב יותר.
<יעל סלנט: אם אפשר רק הערה קטנה.
חיים כץ: מה זה קטנה?
<יעל סלנט: ממש במשפט.
<יעל סלנט: חצי שנה כן נדרשת כשאין היעדרות.
<יעל סלנט: בהגנה כשאין היעדרות היא נדרשת לעבוד חצי שנה.
<יעל סלנט: רק אם אין היעדרות זה מהיום הראשון.
<יעל סלנט: את זה חשוב להבהיר.
חיים כץ: את רוצה עוד משהו?
<יעל סלנט: "הצעת חוק עבודת נשים, התשע"ד-2014 – תיקון סעיף 9 – 1.
<יעל סלנט: בחוק עבודת נשים, התשי"ד-1954 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 9(ה)(1), המילים "לקראת ילדם הראשון או השני" – יימחקו, ובמקום הסיפה החל במילים "הוראת סעיף קטן זה" יבוא "הוראת סעיף קטן זה תחול לגבי עובד או עובדת העוברים טיפולים כאמור בפסקה זו לקראת שתי לידות, בתקופת העסקתם אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה, ואם עברו טיפולים כאמור לקראת הולדת ילדים מבני זוג קודמים – גם לצורך שתי לידות מבן הזוג הנוכחי"".
<יעל סלנט: "תיקון סעיף 14" – זו התאמה של הוראת העונשין בלבד, זה עניין נוסחי.
<יעל סלנט: "2.
<יעל סלנט: בסעיף 14(11) לחוק העיקרי, במקום "לקראת ילדם הראשון או השני" יבוא "לקראת שתי לידות בתקופת העסקתם אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה" ובמקום "סעיף 9(ה)(1)" יבוא "סעיף 9(ה)(1)-(2)"".
חיים כץ: מי בעד הצעת החוק כפי שהוקראה – ירים את ידו.
חיים כץ: את מצביעה במקום שולי מועלם.
חיים כץ: בעד אישור תיקון סעיף 9 וסעיף 14 – פה אחד
חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה, והם ארבעה במספר, תמכו בהצעת החוק כהכנה לקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: הוועדה מאשרת את החוק להכנה לקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: אני מקווה שזה יעלה במהרה, במושב הזה במליאה ויכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.
חיים כץ: זה החוק הראשון שלך בשנייה ובשלישית, וגם את תיכנסי לספר החוקים של מדינת ישראל.
חיים כץ: תהיי ברוכה על הכניסה אליו.
חיים כץ: בוועדה הזאת הרבה נכנסו בפעם הראשונה לספר החוקים.
חיים כץ: היום יום רביעי, י"ב באדר א', 12 בפברואר 2014.
חיים כץ: הנושא: הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון - פיצויים בשל נזק שאינו ממוני ונגישות למידע מהמעסיק), התשע"ג-2013, של חברת הכנסת עליזה לביא.
יעקב מרגי: ועוד אנשים.
חיים כץ: יש כאלה שנמצאות פה, תיכף נראה.
חיים כץ: מיכל רוזין ורינה פרנקל.
חיים כץ: גם את רשומה על החוק הזה.
עליזה לביא: אדוני, זו הצעת חוק חשובה.
יעקב מרגי: אני לא מבין למה חברת הכנסת עליזה לביא לא פנתה אלי להחתים אותי.
חיים כץ: היא פנתה לשמעון אוחיון לעומת זאת.
יעקב מרגי: אבל אלי היא לא פנתה.
חיים כץ: ולדב ליפמן, ולניצן הורוביץ.
עליזה לביא: אדוני, פניתי לכולם.
עליזה לביא: אדוני, הוצאתי אימייל לכולם עם הצעת החוק.
יעקב מרגי: רק במייל.
עליזה לביא: מעכשיו אני אפנה אליך באופן אישי.
חיים כץ: גברתי, אנחנו הולכים לדון בהצעת החוק, את לא צריכה להתווכח.
חיים כץ: אמר – אמר, מותר לו.
חיים כץ: את לא צריכה לענות לו.
חיים כץ: בכביש תהיי חכמה, אל תהיי צודקת.
עליזה לביא: אמרתי לך שאני כל הזמן לומדת ממך אדוני.
חיים כץ: בבקשה, גברתי, תציגי את הצעת החוק.
עליזה לביא: קודם כל, תודה רבה אדוני, על הדיון בהצעת החוק.
עליזה לביא: בניסיון הצנוע שלנו, שלי ושל שאר יזמי ההצעה – ואני מודה לכל חברות הכנסת שנמצאות כאן – ושל פרויקט "שוות ערך" - - -
חיים כץ: ושל חברי הכנסת שנמצאים.
עליזה לביא: חברי הכנסת, כן.
עליזה לביא: לקידום פרויקט "שוות ערך" לקידום שכר שווה, שעושות עבודה נפלאה.
עליזה לביא: אדוני, קודם כל אני מבקשת לומר שאנחנו נתקלות ונתקלים, לצערי הרב, בקשיים רבים – יותר מדי לטעמי – מול המעסיקים.
עליזה לביא: צריך להבין אדוני, פערי השכר בישראל הם חולי.
עליזה לביא: הם מכה חברתית שאנחנו לא מצליחים להתמודד אתה.
עליזה לביא: אני מזכירה לכולנו שבדיוק לפני 60 שנה מחוקקת גולדה מאיר, אז שרת הרווחה, את החוק החשוב שלה, חוק עבודת נשים.
עליזה לביא: ב-2014, 60 שנה אחרי, והמכה הקשה הזאת של פערי שכר – אנחנו לא מצליחים להתמודד אתה.
עליזה לביא: בהשוואה לכל מדינות ה-OECD, אנחנו במקום גרוע.
עליזה לביא: לא יכול להיות שנמשיך במציאות הזאת.
עליזה לביא: זו מציאות פושעת, חוטאת, שמשנה סדרי חיים לגברים ולנשים רבים.
עליזה לביא: לא יתכן שהיחידה המשפחתית תחליט שהגבר הוא זה שיוצא לעבוד למרות שהוא אולי פחות טוב, או פחות בהחלטה הזוגית כי המשפחה רוצה שהוא ייצא.
עליזה לביא: אבל הוא זה שיוצא כי הוא מרוויח יותר, כי המעטפת הסביבתית חברתית החליטה שהוא ירוויח יותר, בלי קשר לכישורים וליכולות שלו.
עליזה לביא: ואת המחלה הזאת צריך לנקות, ובכל הדרכים ובכל החוקים שעומדים לרשותנו.
עליזה לביא: חוקקנו המון חוקים בנושא הזה, גם קודמינו פה בתפקיד, והזכרתי את גולדה מאיר לפני 60 שנה.
עליזה לביא: אבל פערי השכר הם לא גזירת גורל, וצריך להתמודד אתם, אדוני היושב-ראש.
עליזה לביא: ואנחנו מנסים לחשוב על פתרונות יצירתיים.
עליזה לביא: אחד הפתרונות היצירתיים זה החוק הזה שלנו.
עליזה לביא: ההצעה הזאת עברה בוועדת שרים, אדוני, עם תמיכה משמעותית של ועדת שרים, עם בקשה לתיאום מול המשרדים.
עליזה לביא: לעניין הגשת הבקשה על-ידי הארגונים בשם עובדת ספציפית – לכך הסכמנו כמובן, ואנחנו עומדים בהסכמה הזאת.
עליזה לביא: אבל התיאום אינו אומר שינוי מהיסוד של סעיפי החוק המקוריים.
עליזה לביא: ואתמול, כמנהג המעסיקים לאחרונה – יש להם עכשיו איזו התנהגות חדשה, איזה מודל חדש שהם אימצו.
עליזה לביא: אין להם זמן בשבילנו, ואז דקה לפני הם נזכרים שהם לא הספיקו לדון – ואתמול מגיע מכתב ליושב-ראש הוועדה, רגע לפני הדיון, אחרי חודשים, אדוני, של התכתבות על נוסחים ועל ישיבת תיאום, ועוד ועוד.
עליזה לביא: קודם כל, אדוני, זו לא דרך עבודה ראויה.
עליזה לביא: לפני שאנחנו בכלל נוגעים בעניין עצמו, יש כללים בעולם עבודה, וכללים בהתנהלות מול קולגות.
עליזה לביא: היום אתם פה, מחר אתם שם, אז בואו נשמור על רמה מינימלית של הגינות בעולם העבודה בינינו.
עליזה לביא: אני מבקשת, אדוני, דיון פתוח ומעמיק בהצעה.
עליזה לביא: אתה זוכר ואני זוכרת שההצעה הזאת נתמכת על-ידי הממשלה, בכפוף לתיאום ספציפי שציינתי.
עליזה לביא: אז תיאומים – בוודאי, אבל לא לשנות את הצעת החוק שעברה בוועדת שרים.
עליזה לביא: אדוני, אני מבקשת את העזרה שלך.
עליזה לביא: כמו שאמרתי ופתחתי, מיומי הראשון בכנסת אני לומדת ממך.
עליזה לביא: בנדיבות שלך אתה נותן לי הרבה מאוד עצות טובות.
חיים כץ: אל תפליגי.
עליזה לביא: אני לא מפליגה, אבל כשצריך לומר תודה - - -
חיים כץ: אל תפליגי, כל דבר במידה.
עליזה לביא: אדוני, הכול במידה, אבל מהרגע הראשון – ואני ממפלגה חדשה, חברת כנסת חדשה – אימצתי לי מורים.
עליזה לביא: אז אני מבקשת ממך אדוני, לסייע בידי במקרה המאוד מורכב הזה, ובהתנהלות הבוטה הזאת שאני נתקלתי בה.
<סיגל סודאי: אם תיתן לי את רשות הדיבור, אני אשמח להגיב.
חיים כץ: לא לגופו של עניין החוק, לגופו של עניין - - -
<סיגל סודאי: לגבי ההתנהלות?
מיקי רוזנטל: התיאום.
<סיגל סודאי: לגבי התיאום, אני מוכנה להסביר.
<סיגל סודאי: בישיבה האחרונה אדוני היה ער מיד לבעייתיות ולמחלוקות בין הצדדים, ולכן אתה שלחת אותנו להגיע לאיזשהן הסמכות.
<סיגל סודאי: התכנסנו פעם אחת.
<סיגל סודאי: בישיבה אנחנו לא הגענו להסכמות.
<סיגל סודאי: אני גם כן שלחתי לנועה תשובה שאנחנו לא מסכימים לנוסח שגובש עכשיו.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, מבחינתנו, אנחנו הבהרנו את ההתנגדות שלנו, שהייתה חד-משמעית לנוסח המוצע עכשיו.
<סיגל סודאי: ככה שזה לא שלא פעלנו בעניין הזה.
<סיגל סודאי: בשבוע שעבר, כשקיבלנו הודעה על זימון לדיון הזה, כמובן שהגשנו את ההתנגדות שלנו אתמול.
<סיגל סודאי: אני לא רואה בזה משהו בעייתי.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, זה לא חדש.
<סיגל סודאי: ההתנגדות שלנו היא לא חדשה.
<סיגל סודאי: היא לא הובעה לראשונה רק אתמול.
חיים כץ: למה הגשתם התנגדות, לקיום הדיון?
<וילמה מאור: ביקשתם לדחות את הדיון אתמול.
<סיגל סודאי: אם לא נגיע לאיזשהן הסמכות לפני.
חיים כץ: זה לא משנה אם שלחת אתמול או לפני שבוע.
<סיגל סודאי: לא, אבל ההתנגדות שלנו הייתה חד-משמעית והייתה ברורה.
חיים כץ: בסדר, זה לגיטימי.
חיים כץ: ההתנגדות לנושא זה בסדר.
חיים כץ: אבל סדר-היום - - -
<סיגל סודאי: רק רגע אדוני, אבל ההתנגדות שלנו - - -
עליזה לביא: אדוני, המכתב שלהם - - -
חיים כץ: הופ, הופ, הופ - - -
עליזה לביא: לא, הוא מתייחס לסוגיה שהסכמנו.
חיים כץ: הלו, הלו, הלו.
חיים כץ: אנחנו לא שכונה.
עליזה לביא: סליחה, צודק.
חיים כץ: פה נעבוד בסדר.
חיים כץ: לא צריך להתפרץ.
חיים כץ: היא תגיד מה שהיא רוצה, ואת לא תפריעי לה.
חיים כץ: את תגידי מה שאת רוצה, והיא לא תפריע לך.
חיים כץ: כל אחד יביע את דעתו כמה שהוא רוצה.
<סיגל סודאי: להתייחס גם לגופו של עניין?
חיים כץ: לא, עוד לא הגענו לזה.
חיים כץ: היא עוד לא דיברה, היא עוד לא הציגה את החוק.
<סיגל סודאי: אוקיי, אבל שלא יהיה ספק, אנחנו בעד מטרת החוק, בעד מטרת התיקון שמוצע, שלא יהיה ספק.
<סיגל סודאי: אנחנו בעד השוואה על רקע מגדרי בשכר.
<סיגל סודאי: זה לטובת העובדים, זה מבחינה מוסרית, מבחינה חברתית, מדינית, גם כלכלית, וזה גם כלכלי - - -
חיים כץ: בשכר ובתנאים הנלווים.
<סיגל סודאי: בכול.
<סיגל סודאי: אנחנו בעד.
מיקי רוזנטל: דרך אגב, ההצהרה הזאת חשובה מאוד.
<סיגל סודאי: שלא יהיה ספק בכלל.
<סיגל סודאי: ארגוני המעסיקים, וגם המעסיקים – זה לטובת המעסיקים עצמם.
<סיגל סודאי: אין פה איזושהי מחשבה זדונית להפלות, שיהיה ברור.
<סיגל סודאי: חוץ מזה שאנחנו גם לא חושבים שכל הפער - - -
חיים כץ: ותמיד יהיה הטוב שביניהם.
<סיגל סודאי: תמיד.
חיים כץ: תמיד מהטוב שביניהם.
חיים כץ: השוואה תמיד לטוב שביניהם.
<סיגל סודאי: לא - - -
מיכל רוזין: בלבלת אותה.
יעקב מרגי: היא חשבה שאתה מתכוון לעובד הטוב ביניהם.
יעקב מרגי: אתה התכוונת לתנאים הטובים שביניהם.
יעקב מרגי: היא התכוונה לעובד הטוב שביניהם, לכן זה הסתדר.
<סיגל סודאי: אין בעיה, שגם התנאים וגם העובדים הטובים, שכולם ייהנו מזה.
חיים כץ: שמעת את ההצהרה שלי בדיון הקודם?
חיים כץ: גילוי נאות, נכון שאני בא מוועד עובדים, אבל אני הוועד של אלה שעובדים, לא של אלה שבאים לעבודה.
חיים כץ: אחד שבא לעבודה ולא עובד מעולם לא קיבל ממני הגנה.
חיים כץ: של אלה שעובדים.
חיים כץ: כי המעסיק צריך גם להתפרנס, והוא נותן פרנסה.
חיים כץ: אנחנו לא נגד המעסיקים.
חיים כץ: תכניסי לך את זה טוב לראש.
חיים כץ: אנחנו בעד תנאי עבודה טובים, אנחנו דורשים מהעובד עבודה, ואנחנו לא נגד המעסיקים.
חיים כץ: גם עליזה לא נגד המעסיקים.
חיים כץ: קחי את זה כעובדה, נקודה.
<סיגל סודאי: קיבלתי.
<סיגל סודאי: אנחנו גם לא נגד עובדים, תקבלו את זה כעובדה.
חיים כץ: גברתי, חברת הכנסת לביא, את רוצה להציג את החוק?
חיים כץ: לספר לנו קצת?
עליזה לביא: אני חושבת שאולי היועצת המשפטית תציג אותו.
<נעה בן-שבת: נציג אולי גם את השינויים ואז אולי גם נסביר מה היו – הטיעון הזה על אי-תיאום של הדברים.
חיים כץ: אי-תיאום זה לא הקטע שמעניין.
<נעה בן-שבת: אני יכולה להגיד שמוצעים פה – תיכף ניכנס לדברים – בהחלט הרבה מאוד שינויים או פשרות שנעשו בעקבות בקשת המעסיקים.
<נעה בן-שבת: המעסיקים הציבו עוד ועוד ועוד תנאים, אז אנחנו נוכל להיכנס ולראות אותם בתוך הסעיף.
<נעה בן-שבת: אני חושבת של אי-תיאום – הנוסח בהחלט שונה מאוד לטובת המעסיקים, נראה את זה מיד.
<נעה בן-שבת: אולי נתחיל לקרוא?
<נעה בן-שבת: או אולי נציג - - -
חיים כץ: לא, אני רוצה שיהיה דיון על החוק.
<נעה בן-שבת: בהצעת החוק, כפי שהיא מונחת כאן, יש שלושה עניינים.
<נעה בן-שבת: בסעיף אחד אנחנו מדברים על פיצויים אף אם לא נגרם נזק של ממון.
<נעה בן-שבת: המרכיב הזה מתייחס לנושא של עוגמת נפש למשל, או ההשפלה שכרוכה בכך שעובדת גילתה שהיא מקבלת – או עובד גילה שהוא מקבל – פחות מעובד מקביל ממגדר אחר.
<נעה בן-שבת: היום אין את האפשרות לפסוק על נזק של ממון, וכך עובדים נאלצים לעשות שימוש בחוק שוויון הזדמנויות בעבודה ולצרף את החוקים.
<נעה בן-שבת: ראוי שתהיה פה גם הגנה – מה שמוצע פה שתהיה גם אפשרות לתת סעד בתחום הזה של פיצוי על נזק ממוני.
<נעה בן-שבת: אני אעבור לסעיף 3, אחרי זה נגיע לסעיף 2, שהוא יותר בעייתי.
<נעה בן-שבת: שם מוצע להחיל הוראה שקיימת היום בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה לגבי התנכלות לעובד או עובדת שמתחילים לחפש מידע לגבי פערי השכר.
<נעה בן-שבת: אם המעביד מתנכל לה, אז היא תהיה מוגנת גם במקרה של התנכלות כלפיה.
<נעה בן-שבת: זה מה שמוצע פה בסעיף 3.
<נעה בן-שבת: סעיף 2 הוא הסעיף העיקרי.
<נעה בן-שבת: הצעת החוק המקורית אמרה שמעביד ימסור מידע גם לגופים שאמורים בסעיף 9.
<נעה בן-שבת: אלו אותם גופים שמוסמכים להגיש תביעה לפי החוק הזה בשם העובד.
<נעה בן-שבת: אנחנו מדברים על הארגון היציג במקום העבודה, שאף ללא הסכמת העובד הוא רשאי להגיש תביעה, או - - -
חיים כץ: מה זה הארגון היציג במקום העבודה?
<קריאה: הוועד.
חיים כץ: הוא לא ארגון יציג.
<נעה בן-שבת: לא, אבל אם במקום העבודה שליש מהעובדים לפחות - - -
חיים כץ: הוועד הוא לא ארגון יציג.
יעקב מרגי: ההסתדרות.
<נעה בן-שבת: אם במקום העבודה הוועד - - -
חיים כץ: ההסתדרות הוא הארגון היציג.
חיים כץ: הוועד הוא שלוחה של ההסתדרות והוא לא הארגון היציג.
חיים כץ: הוא גם לא יכול לחתום על הסכמים.
חיים כץ: ולפעמים ההסתדרות מתנהגת לא בסדר, והיא שולחת נציג שלה שחותם על הראש של הוועד הסכמים עם ההנהלות מבלי לעדכן את הוועד.
מיכל רוזין: ולכן צריך גם - - -
<נעה בן-שבת: בסעיף 9 האפשרות להגיש תביעה בשם העובד נתונה לארגון היציג, אף ללא הסכמת העובד.
חיים כץ: רק להסתדרות.
<נעה בן-שבת: במקרה שאין ארגון יציג במקום העבודה, זאת אומרת שלפחות שליש מהעובדים לא חבר בארגון עובדים אחד, אז אפשר, בהסכמת העובד - - -
חיים כץ: הארגון היציג זה רק – נעה - - -
מיכל רוזין: כן, היא מתכוונת להסתדרות.
חיים כץ: זה רק ההסתדרות.
<נעה בן-שבת: ודאי, ברור.
<נעה בן-שבת: אני מבינה.
<נעה בן-שבת: אבל נניח שיש מקרה - - -
חיים כץ: אם הם לא מאוגדים אז הם לא מאוגדים.
<נעה בן-שבת: "כוח לעובדים".
<נעה בן-שבת: נניח שהם לוקחים - - -
חיים כץ: אז זה "כוח לעובדים".
<נעה בן-שבת: אז זה יהיה "כוח לעובדים".
<נעה בן-שבת: אנחנו נכתוב ארגון העובדים - - -
חיים כץ: איפה שהעובדים רצו להיות.
<נעה בן-שבת: אני רק מסבירה מה המצב היום.
<נעה בן-שבת: המצב היום הוא שאפשר להגיש תביעה לפי החוק הזה.
<נעה בן-שבת: הארגון היציג יכול להגיש תביעה אף ללא הסכמת העובד.
<נעה בן-שבת: במקרה שאין ארגון יציג במקום העבודה - - -
חיים כץ: שניה, אני לא יודע אם זה טוב.
<נעה בן-שבת: אבל אני רוצה להציג - - -
חיים כץ: תשמעי, אני לא יודע אם זה טוב לעובד.
חיים כץ: הוא נשאר לעבוד אם הוא רוצה להמשיך לעבוד.
חיים כץ: ההסתדרות לא שם.
חיים כץ: אני לא יודע אם בשביל להרוויח 5,000 שקל הוא צריך אחר-כך "לקבל בראש" כל החיים שלו, ואחר-כך תגידי שיש הגנה על התנכלות, אבל הוא "יקבל בראש".
<נעה בן-שבת: אני רק אציג את המצב - -
<קריאה: אדוני, אפשר?
חיים כץ: עוד מעט ההסתדרות תגיב.
<נעה בן-שבת: - - המצב הוא שסעיף 9 – האפשרות נתונה ללא הסכמה לארגון היציג כשאין ארגון יציג במקום העבודה.
<נעה בן-שבת: זאת אומרת שאין שליש עובדים שחברים בארגון עובדים, אז הארגון שהעובד חבר בו יכול להגיש בשמו לארגון העובדים - - -
חיים כץ: תגידי לי, את התכוונת בחוק הזה לעבודה עתירת עבודה בעיקר?
עליזה לביא: לא רק.
חיים כץ: לא רק, אבל בעיקר?
חיים כץ: בהיי-טק ובמפעלים מתקדמים - - -
יעקב מרגי: אין התארגנות.
חיים כץ: לא, הם מתחילים להתארגן, אבל אני לא חושב שיש את הבעיה הזאת.
עליזה לביא: של הפערים?
<קריאה: יש בעיית שכר, למרבה הצער.
מיכל רוזין: יותר חמורה.
יעקב מרגי: אתה יודע שאופק שירות של אישה בהיי-טק קצר כמעט ב-50% מאופק שירות של גבר?
יעקב מרגי: היא מגיעה לגיל מסוים – ותהיה מוכשרת ככל שתהיה - - -
חיים כץ: אתה לא מתכוון לפנסיה.
יעקב מרגי: לא, הפסקת עבודה.
חיים כץ: בגיל 62 היא מקבלת כסף שמגיע גם לגבר.
עליזה לביא: בפרט במסגרות החרדיות, אני שומעת על המון קשיים.
יעקב מרגי: לא, בכלל.
עליזה לביא: לא, אבל גם ההיי-טק של החרדיות.
מיכל רוזין: דווקא במגזר שבו אין את הארגונים היציגים ואין התארגנות עובדים המצב הרבה יותר חמור ושם צריכים להיכנס הארגונים כמו "נעמת", כמו שדולת הנשים שכן ייצגו את הנשים.
<נעה בן-שבת: זה - - - השלישי.
<נעה בן-שבת: הארגון הנוסף שיכול להגיש תביעה בשם העובד בהסכמת העובד הוא ארגון שפועל לקידום זכויות נשים.
<נעה בן-שבת: מה שמוצע פה בסעיף 2 כעת - - -
חיים כץ: עליזה, תהיי פה.
חיים כץ: תהיי פה.
עליזה לביא: עזבתי דיון שלי באמצע בוועדה.
חיים כץ: את לא עזבת דיון.
חיים כץ: הדיון הזה נקבע ליום שני.
חיים כץ: אמרת לי אני בחו"ל, תעשה ביום רביעי.
חיים כץ: הזזתי את הדיון מיום שני ליום רביעי לפי בקשתך.
חיים כץ: אז לא היית צריכה לקבוע דיון, או לא לבוא, והדיון הזה היה מתקיים כי יש את רוזין, שהיא גם חתומה על החוק, ורינה שחתומה על החוק, אז הדיון היה מתקיים.
חיים כץ: אבל הדיון נדחה לבקשתך.
<נעה בן-שבת: הנוסח כעת אומר שמעביד ימסור את המידע על הארגון שדרש את המידע בהסכמת העובד אם ההסכמה הזאת נדרשת לצורך הגשת תביעה.
<נעה בן-שבת: זאת אומרת, אם הארגון יכול להגיש תביעה גם ללא הסכמה, אז לא תידרש הסכמת עובד ספציפי.
<נעה בן-שבת: אדוני, אמרת קודם שאולי זה לא טוב לעובד.
<נעה בן-שבת: אבל זה דומה - - -
מיקי רוזנטל: אפשר לקבל הבהרה בנקודה הזו?
מיקי רוזנטל: ארגון כלשהו שמייצג נשים - -
יעקב מרגי: שמוסמך בחוק.
יעקב מרגי: רק אלה שמוסמכים בחוק.
מיקי רוזנטל: - - יכול לתבוע - -
יעקב מרגי: מידע.
מיקי רוזנטל: - - את מקום העבודה גם אם העובד לא מסכים אפילו?
חיים כץ: הוא לא שאל אותו.
מיכל רוזין: העובד צריך לתת את הסכמתו.
<נעה בן-שבת: הארגון היציג - - -
מיקי רוזנטל: לא הארגון היציג, ארגון הנשים לצורך העניין.
מיכל רוזין: לא, הוא צריך לקבל את הסכמת העובדת, בוודאי, עם חתימה.
רינה פרנקל: זה לא רשום פה.
חיים כץ: תגידי לי, אצלכם במרצ לא רגילים לתת לאף אחד רשות דיבור בלי שתגיבו?
מיכל רוזין: דווקא אצלנו יש - - -
חיים כץ: לא, אצלכם יש רק כשמישהו מסכים אתכם.
חיים כץ: אם מישהו לא מסכים, אתם לא נותנים לו לדבר.
חיים כץ: בן אדם רוצה והוא פונה אליה, תני לה.
חיים כץ: את לא סומכת עליה שהיא מקצועית?
מיכל רוזין: אני סומכת עליה לגמרי.
חיים כץ: אז תני לה להגיב, היא תגיב.
חיים כץ: תאמיני לי, הוא יקבל תשובה.
חיים כץ: היא לא צריכה עזרה.
חיים כץ: היא תותחית על.
מיכל רוזין: נעה?
חיים כץ: כן, אז תני לה להגיב.
<נעה בן-שבת: ארגון יציג יכול להגיש ללא הסכמת העובד תביעה.
<נעה בן-שבת: שאר הארגונים – ארגונים לקידום זכויות נשים או ארגון שהעובד חבר בו – יכולים להגיש תביעה רק בהסכמת העובד.
<נעה בן-שבת: ארגון שהעובד חבר בו לא יכול לפעול אם יש ארגון יציג במקום העבודה.
<נעה בן-שבת: זה סדר הדברים.
<סיגל סודאי: זה לא כתוב.
חיים כץ: אלה הכללים, הם לא - - -
מיקי רוזנטל: לא, זה נשמע לי בעייתי מאוד.
<סיגל סודאי: זה לא כתוב פה.
חיים כץ: זה נשמע בעייתי, אבל אנחנו משחקים בכללים שישנם, ואנחנו רוצים לשפר את המצב שקיים היום ולמנוע אפליה, בתוך המגרש, בכללים המתאימים, אחרת אנחנו ניפול בבתי משפט.
יעקב מרגי: לתקן באנו ולא לקלקל.
מיכל רוזין: ולתת כלים.
<נעה בן-שבת: פסקה 1, דיברנו על כך שהיא מאפשרת מסירת מידע לארגון ואומרת שדרישת הסכמת המידע קיימת כלל שנדרשת הסכמת המידע להגשת תביעה.
<נעה בן-שבת: פסקה 2 מתייחסת למצב שאנחנו מעבירים מידע.
<נעה בן-שבת: המעסיקים הסבירו לנו עד כמה המידע הזה רגיש מבחינתם.
<נעה בן-שבת: יכול להיות במקרים מסוימים גם עוולה מסחרית לגלות את הסוד הזה, זה יכול להיות סוד מסחרי.
<נעה בן-שבת: לכן אנחנו מכניסים לפה אלמנט של שמירת סודיות וגם הגבלה על השימוש במידע הזה.
<נעה בן-שבת: זאת אומרת, אי-אפשר לעשות שימוש במידע לצרכים אחרים, אלא לצורך מימוש זכות העובד לפי החוק הזה.