GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיחי כץ: אני חושב שמשרד העבודה ומשרד האוצר, כשותף לוועדת תעריפים, הלכו כברת דרך די משמעותית בנושא.
אילן גילאון: על מה שהוסכם כבר – 10,200 שקל – אתם מסכימים - -
חנן פריצקי: אני רוצה להזכיר שזה הוסכם אחרי מלחמות קשות מאוד מול האוצר.
אילן גילאון: מדוע הוחלט לא לתת את העדכונים?
חנן פריצקי: זה לא נכון שלא ניתן עדכון.
שמעון צוריאלי: אם תיתן לי את העדכון, אני אלך מפה.
דוד טל: אני רוצה לתקן את הרושם שנוצר.
דוד טל: הם היו סבורים שזה כולל את העדכון והיתה פה אי הבנה.
דוד טל: אני מוכרח לומר שבדיון שהייתי עם אנשי משרד העבודה והרווחה, סברתי שזה כולל את העדכון.
דוד טל: חשבתי שזה המחיר ועם זה פותחים את המוסד.
דוד טל: רק לאחר מכן הסתבר לי שזה בעצם לא כולל את העדכון.
דוד טל: כנראה שהיתה פה אי הבנה – אנשי משרד העבודה סברו שזה כולל את העדכון ואנשי איל"ן סברו שזה לא כולל את העדכון.
דוד טל: עתה באנו לפתור את הבעיה.
חנן פריצקי: גם באותה ישיבה שהיתה דובר במפורש על תעריף של 9,200 שקלים.
חנן פריצקי: שלא כמקובל קיימנו עוד ישיבה וערערנו על אותה ועדה.
חנן פריצקי: היתה מלחמה קשה מאוד מול נציגי האוצר והוספנו כ-450 שקל.
חנן פריצקי: הגענו לתעריף של 9,650 ואם מוסיפים את העדכון מגיעים לתעריף של 10,207 שקל.
אריה צודקביץ: אני יודע שמפה כולם ילכו הביתה, יעשו את החג ולא מעניין אותם שום דבר.
דוד טל: זה לא אמור לגבי מנהל אגף השיקום, ולא המנכ"ל, ולא אני ולא חבר הכנסת גילאון, ולא צוריאלי, ולא ברוידא ולא אף אחד אחר.
אריה צודקביץ: אני מתקן את עצמי - רובם הולכים הביתה ולא מעניין אותם שום דבר.
אריה צודקביץ: מה שהיה זה שיהיה, ויישבו וימשיכו וידונו.
אריה צודקביץ: צריך לחתוך דברים כמה שיותר מהר ולסגור את הנושא המביש הזה.
אריה צודקביץ: עשרה חודשים המקום ריק, ההורים נופלים ולא יכולים יותר.
דוד מלול: אני רוצה להוסיף על מה שאמרתי קודם, שמעבר להיותה של בתי נכה היא קודם כל בן אדם.
דוד מלול: מגיעה לה את הפרטיות שלה ולא כל אחד יכול לגשת אליה בלילה, להפוך אותה ולהחליף לה טיטול או לעשות לה מקלחת.
דוד מלול: אם כל יום יעשה את זה מטפל אחר, היא לא תוכל לקבל את הפרטיות הזו שמגיעה לה.
דוד מלול: היום, אצלנו בבית, רק אשתי עושה את זה, כי אני כבר לא יכול לעשות את הדברים הללו.
דוד מלול: לכן אני מאוד מבקש שתחשבו גם על הדברים הללו, כאשר חושבים על העברת הנושא לחברות כוח אדם.
דוד טל: אני מבקש לנסות לגבש הצעה שתביא לפתרון.
דוד טל: חבר הכנסת גילאון מסכים איתי שאי אפשר שאיל"ן תצא מכאן עם כל תאוותה בידה.
דוד טל: אני רוצה להציע למנכ"ל וגם למנהל אגף השיקום שהמשרד יתקצב מתקציבו הוא, לא מתקציב התמיכות של איל"ן, שלוש משרות נוספות לבית קסלר.
דוד טל: במושגים כספיים יש כאלה שאומרים שזה 300 שקל נוספים לכל חניך ויש כאלה שסוברים שזה מגיע לכ-400 שקלים.
אריה צודקביץ: אנחנו לא מסכימים.
דוד טל: אם לא נסכים, כפי שאמרת, בסוף כולם ילכו מכאן הביתה בלי שהבית הזה ייפתח.
דוד טל: אז האחריות תהיה עליך ולא על אנשים אחרים.
אריה צודקביץ: יש לי כבוד רב אליך, אבל השוק הזה לא יכול להימשך.
אריה צודקביץ: אנחנו מבקשים לקבל את המינימום, כמו במעון בגילה וזה לא כל תאוותנו בידינו.
דוד טל: במצב הנוכחי אי אפשר להגיע לתעריפים הללו ולכן השאלה היא אם יוצאים מכאן בלי שום דבר או יוצאים עם משהו והנושא ייבדק שוב בעוד חצי שנה.
ד"ר שלמה אליישר: אני רוצה לתקן.
ד"ר שלמה אליישר: התוספת של 270 שקלים היא על 80 חניכים ואם זה לחצי שנה זה 40 אנשים וזו תוספת של 550 שקל.
שמעון צוריאלי: זה נכון, אבל בחצי שנה הגירעון שלי הוא מיליון ולא חצי מיליון.
אלון ברוידא: לי כיושב ראש איל"ן יש אחריות שהארגון הזה יהיה קיים גם בשנה הבאה.
אלון ברוידא: אני לא מוכן להיכנס למודל שבו יהיה מצב שהמעון פתוח, ההוצאות רצות ויתווכחו איתי אחר כך עוד שנתיים אם התעריף הוא עוד מאה שקל או מאה שקל פחות.
דוד טל: זה לא יהיה בעוד שנתיים, אלא תהיה בדיקה בעוד חצי שנה.
שמעון צוריאלי: מי יהיה הגורם הקובע?
דוד טל: אמרתי מראש שמר ברוידא נאמן עליי, אבל יהיה גורם כלשהו ממשרד העבודה שייקבע.
שמעון צוריאלי: צריך שיהיה בורר מוסכם.
דוד טל: אותו גורם במשרד העבודה יעבוד מול מר ברוידא, ואם הם לא יגיעו למסקנה הם יישבו יחד איתי ואני אמצא מישהו שיחליט בנושא.
אריה צודקביץ: לחילופין, יש לי הצעה אחרת.
אריה צודקביץ: אני מציע שייתנו כרגע תעריף כמו למעון גילה ואחרי חצי שנה יבדקו את הנושא – ואם נתנו מעל ומעבר, זה יתוקן.
דוד טל: הצעתי את זה ומשרד העבודה לא מוכן לקבל את זה.
אלון ברוידא: אני רוצה להיות מאוד ברור.
אלון ברוידא: לא נפתח את המעון כל זמן שלא ברור לי מאיפה הכיסוי.
אלון ברוידא: איל"ן לא בנוי לממן תקציבים שנתיים, כי פה מדובר על גירעון שנתי שיימשך לנצח.
אלון ברוידא: לא מדובר בחצי מיליון או מיליון שקלים חד פעמיים, שאין לי בעיה עם דבר כזה.
אלון ברוידא: יש לי בעיה גדולה עם מיליון שקל כל שנה.
דוד טל: גם אני לא יכול להבטיח את זה.
דוד טל: אני מדבר איתך "ברחל בתך הקטנה".
דוד טל: אני אומר לך בדיוק מה אני דואג שייצא מהוועדה הזאת.
אילן גילאון: אם ייווצר גירעון בתקופה הזאת של החצי שנה, איזה מנגנון פיקוח יהיה ומי יכסה את זה?
דוד טל: מה יקרה אם מחר המעון בגילה יוצר גירעון של עשרה מיליון שקל?
דוד טל: משרד העבודה יסגור את הגירעון הזה?
דוד טל: בוודאי שלא.
דוד טל: יש דברים שמקובלים לגבי איך העסק הזה צריך לפעול.
דוד טל: אני מציע שגורם מטעם משרד העבודה ומר ברוידא בעצמו יבדקו את הנושא לאחר פרק זמן שהוא לא ארוך – חצי שנה – ונראה איפה אנחנו עומדים.
דוד טל: אם נראה שנוצר גירעון שהוא כבד מנשוא, נשב ונחליט עם המשרד איך המשרד מוסיף ומתקצב, או שנחליט שהגירעון לא כזה גדול ושאיל"ן יכסה את זה.
אילן גילאון: המשרד יכסה את הגירעון?
דוד טל: המשרד לא יכסה גירעון של שום מוסד שיגרום לגירעון לא סביר.
זאב ברקאי: בהסכם בגילה, להבדיל ממה שקורה היום, יש מנגנון – שגם כן לא עובד, אבל לפחות הוא קיים בחוזה – שאומר שאם אין הסכמה בין אגף השיקום לבין איל"ן, מנכ"ל משרד העבודה ומנכ"ל איל"ן ימנו בורר.
זאב ברקאי: במקרה הזה אין מנגנון כזה ולכן אני חושב שצריך לסכם על כך מראש.
דוד טל: סיכמנו שמר ברוידא יעמוד מול גורם כלשהו ממשרד העבודה, ובמידה שהם לא מגיעים להסכמה הם יגיעו אליי ואז אני יכול להחליט על איש מקצוע כזה או אחר ומה שהוא יפסוק, זה מה שיהיה.
אלון ברוידא: האם יש התחייבות שהפסיקה של אותו בורר – מי שלא יהיה – תחייב את המשרד?
יצחק חזן: אני לא יכול להסכים לזה.
דוד טל: המשרד יקבל מה שיושב ראש הוועדה הזאת יחליט.
אלון ברוידא: אני רוצה שיהיה ברור שהפסיקה של אותו בורר תהיה מחייבת.
אילן גילאון: שלוש משרות זה בערך שליש מתוך "התאווה".
אילן גילאון: אם מדברים על חצי תאוותם, צריך לתת יותר משרות.
דוד טל: גם לשלוש משרות אין לי אישור.
דוד טל: גם לדבר הזה לא הייתי מגיע אם לא התחייבות אישית שלי ושל חבר הכנסת ליצמן שהוא ילחץ את האוצר.
דוד טל: הצעתי את ההצעה הזאת בהסתמך על כך שחבר הכנסת ליצמן יהיה איתי יד ביד לאורך כל הדרך.
אלון ברוידא: תוך כמה זמן חייבים להגיע להסכמה?
דוד טל: תוך שבועיים.
דוד טל: אם לא תגיעו להסכמה תוך שבועיים, תגיעו אליי.
שמעון צוריאלי: אם מדברים על שלוש משרות, זה לא אפשרי מבחינת ההיקף, כי זה לא נותן לי כלום.
שמעון צוריאלי: חייבים ללכת לקראתנו בנושא הזה.
ד"ר שלמה אליישר: אני מציע לך לקבל את ההצעה הזאת.
אלון ברוידא: לי לא נראה שהמספרים האלה יספיקו.
אלון ברוידא: אני רוצה לדבר בעלות כוללת ולא בעלות לאדם, כלומר כמה עולה לנו העסק הזה וכמה אנחנו מקבלים, ואז נראה מה הגירעון.
אלון ברוידא: אם הגירעון גדול מדיי, עם כל הצער וכל הכאב אני לא אסכים לפתוח את המעון.
דוד טל: אני מציע שתבדקו את זה עכשיו ותגידו לי אם זה מקובל עליכם או לא מקובל עליכם.
אלון ברוידא: בדיקה כזאת לא יכולה להיעשות כרגע, אלא זה ייקח כמה ימים.
דוד טל: מר צוריאלי מדבר על 350 שקל ובמשרד העבודה מדברים על 400, ולכן המרחק הוא לא גדול.
שמעון צוריאלי: אין ויכוח על העלות של המשרה ואני מקבל את החשבון של מר אליישר.
שמעון צוריאלי: ביקשנו תוספת לתעריף של 1,300 שקל וכאן נותנים לנו תוספת של 300 שקל.
יצחק חזן: בדיונים עם השר מר צוריאלי אמר שהוא מסכים לתוספת של 600 שקל.
יצחק חזן: "חצי תאוותו בידו" זה 300 שקל.
יצחק חזן: 300 כפול שמונים זה כרבע מיליון שקל בשנה.
דוד טל: אנחנו צריכים לפתוח את המעון הזה, ואחרי זה – אני לא יודע מאיפה, "מהגורן או מהיקב" – צריך להביא תקציב.
שמעון צוריאלי: אני מציע לא לדבר על משרות.
שמעון צוריאלי: אני מבקש להוריד ממני את נושא האחיות.
שמעון צוריאלי: מדובר בארבע משרות.
שמעון צוריאלי: אני רוצה שהאחיות יהיו על חשבון משרד העבודה ואז לפי דעתי נוכל לסכם.
שמעון צוריאלי: אם משרד העבודה מציע לנו תוספת של שלוש משרות, אני רוצה שהאחיות יהיו על חשבון משרד העבודה.
אפרים חוג'ה: אתה רוצה שהאחיות תהיינה עובדות מדינה?
שמעון צוריאלי: אתם חוזרים בכם מההצעה לתוספת של שלוש משרות?
דוד טל: מדובר בשלוש משרות – איש אחזקה, איש ניקיון ועוד איש מקצוע.
שמעון צוריאלי: זה לא הגיוני.
שמעון צוריאלי: אם אני מביא חברת ניקיון, אני אגיד לו שיביא שלושה אנשים ועובד אחד נוסף יהיה של משרד העבודה?
שמעון צוריאלי: אני מציע שתקחו מאיתנו את נושא האחיות.
דוד טל: אני רואה שאתם לא מתכוונים להגיע להסכמות וזה לא מוצא חן בעיניי.
דוד טל: חשבתי שמכאן נצא עם החלטה שבית קסלר ייפתח בזמן הקרוב והנושא ייבדק בעוד חצי שנה.
אלון ברוידא: על מי ייפול הגירעון שיהיה?
אלון ברוידא: אם זה ייפול על איל"ן, אנחנו לא מסוגלים לשאת בסכומים כאלה.
דוד טל: דיברנו על מנגנון לפיו אתה ואיש ממשרד העבודה והרווחה תבדקו.
אלון ברוידא: ומשרד העבודה והרווחה יכסה לנו את הגירעון?
דוד טל: במידה שלא תגיעו להסכמה זה יגיע אליי.
דוד טל: אם קשה להגיע להסכמה על משרות, אני מציע להגדיל את ההוצאות התפעוליות ושזה יעמוד על 10,500 שקל.
חנן פריצקי: החשיפה של ההגדלה של ההוצאות התפעוליות למסגרות אחרות זה קריטריון אחיד לכולם.
חנן פריצקי: אתה סוטה פה מכל העקרונות שאנחנו פועלים על פיהם ואנחנו בעצם חושפים את עצמנו לתביעות.
חנן פריצקי: שלוש משרות נוספות זה 480 שקל.
דוד טל: וניתן לאיל"ן לקבוע איזה מהמשרות?
ד"ר שלמה אליישר: במשא ומתן הקודם הם ביקשו משרות נוספות בתחום של אחזקה, בתחום של ניקיון ועוד איש מקצוע.
שמעון צוריאלי: תעגל את ה-480 שקל ל-500.
ד"ר שלמה אליישר: מה שאתה עושה עכשיו זה לא מכובד.
שמעון צוריאלי: איבדתי כבר את האמון.
שמעון צוריאלי: אני רוצה לדעת עם מה אני הולך הביתה.
דוד טל: אני נועל עכשיו את הישיבה ואני אמשיך לשבת עם הגורמים הנוגעים בדבר כדי להגיע להסכמות.
דוד טל: אני מקדם בברכה את כל הנוכחים כאן.
דוד טל: אני מקווה שיהיה לנו מושב רגוע, מהנה ופורה.
ליאורה עופרי: על שר העבודה הוטלה החובה לקבוע את השיעור המרבי שהמעביד יהיה רשאי לנכות משכרו של העובד הזר.
ליאורה עופרי: אלה התקנות שלפנינו יחד עם התקנות בקשר לשיעור ניכויים בעד מגורים הולמים שמצאנו לנכון לעשות בהן חפיפה.
ליאורה עופרי: אני אעבור לתמצית התקנות ואומר מה הן קובעות.
ליאורה עופרי: קודם כל הן קובעות את האלמנט של השיעור המרבי שרשאי מעביד לנכות מהשכר של העובד הזר.
ליאורה עופרי: כאן קיימנו הבחנה בין עובד זר בסיעוד לבין עובד זר שאינו עובד בסיעוד.
ליאורה עופרי: לגבי עובד זר שאינו עובד בסיעוד, לא יעלה השיעור המרבי על שליש מהסכום שהמעביד מוציא או שהתחייב להוציא.
ליאורה עופרי: לגבי עובד בסיעוד לא יעלה השיעור המרבי על מחצית הסכום שהמעביד הוציא או שהתחייב להוציא.
ליאורה עופרי: הדבר השני זה אלמנט סך הניכויים המותרים הן בקשר לדמי ביטוח רפואי והן בקשר למגורים הולמים ביחד.
ליאורה עופרי: בנוגע לכך נקבע כי הם לא יעלו על 25 אחוז משכרו החודשי של העובד הזר, כמו שקובע סעיף 25(א)(6) לחוק הגנת השכר.
ליאורה עופרי: עד כאן.
ליאורה עופרי: אלה תמצית התקנות.
ליאורה עופרי: בהתאם אנחנו תיקנו את תקנות ניכוי בעד מגורים.
ליאורה עופרי: אנחנו לא רצינו לנקוב סכום מהסיבה הפשוטה כי לכאורה לפי אותן פרמיות אנחנו אמורים לקחת את הממוצע כאשר דברים ישתנו בעוד חצי שנה מרגע שתהיה התכנסות של מחירים, בעוד שנה ואפילו בעוד שנתיים ובעוד שלוש שנים.
ליאורה עופרי: אם למשל חברה נתנה איזושהי הצעה של עשרה דולר וחברה אחרת נתנה הצעה של מאה דולר, ואם אני היום אקח ואקבע את הערך של שליש ומחצית מבחינת הסכום הנקוב, אני לא אהיה הוגנת כלפי העובד הזר משום שהפרמיות עשויות להשתנות ואפילו לרדת מתחת לממוצע.
ליאורה עופרי: בעוד שנה-שנתיים או שלוש יהיה עוד שינוי מהסיבה הפשוטה שאז יהיה לחברות הביטוח ניסיון תביעות ואז הפרמיות תשתנינה ואולי אפילו יעלו.
ליאורה עופרי: היה ברור מבחינתנו שנכון לעכשיו ראוי לקבוע שליש ומחצית וזה יהיה בהתאם לאותו שיעור, שליש ממחצית.
ליאורה עופרי: אנחנו מצאנו לנכון להמתין עם זה ולא לקבוע.
ליאורה עופרי: כאן יש אי-ודאות בשוק לגבי אותן פרמיות וזה משהו שעשוי להשתנות.
ליאורה עופרי: לבוא ולקבוע הסדר בחקיקה המבוסס על אי-ודאות, זה לא נראה לי.
ליאורה עופרי: אני הייתי אומרת לאשר את התקנות לפרק זמן של שנה לפחות.
דוד טל: תכף נשקול אם נאשר את התקנות הללו רק לשנה, או נקבע שהיום בעוד שנה תבואו לכאן לדיון כדי לראות מה טעון תיקון ואם צריך, נתקן.
משה טראויג: היעדר תחרות לסל הבריאות.
משה טראויג: בעצם העובדה שהיום יוצאות התקנות האלה לשוק ואין קופות חולים וחברות ביטוח אלא מעטות בלבד, אולי שתיים, שמוכנות לתת מענה – אני לא רוצה לומר מחירים גבוהים, אני לא רוצה לומר הפקעת מחירים, אני לא רוצה לומר שום דבר לגבי המחיר, אבל המחיר הוא יותר גבוה מכל מחיר של סל שירות ישראלי.
משה טראויג: היום – ואני לא רוצה לנקוב כאן במספרים – זה במכפלות מעל השיעור הישראלי.
משה טראויג: עובד ישראלי משלם 4.8 אחוזים מס בריאות ולא יותר מתקרת ארבע פעמים שנה וקונה את סל הבריאות הזה, זה יותר זול.
משה טראויג: יש קונצנזוס שאנחנו צריכים להבטיח סל בריאות לעובד הזר ברמה שאנחנו מבטיחים לעובד הישראלי, לא פחות ולא יותר.
משה טראויג: הנושא השני.
משה טראויג: אין ספק שמדובר פה על מעסיק או חובת מעסיק לעובד באשרה.
משה טראויג: דהיינו, עובד שנכנס באופן חוקי ועוסק בישראל בעבודה על-פי אשרה חוקי.
דוד טל: אמרתי בתחילת דבריי שלדעתי משרד העבודה עשה צעד בנושא הזה, אולי גם בשיתוף משרד הבריאות, ויהיו כנראה עוד הרבה בעיות שיתעוררו ונצטרך לתת עליהן את הדעת.
דוד טל: אני לא מאמין שהיום נוכל לפתור את כל הבעיות שיכולות להתעורר.
דוד טל: יש את האוניברסיטה של החיים ויש את האוניברסיטה האקדמאית, אבל החיים יכריחו אותנו לתקן פה ושם כדי לסגור את הפרצות.
דוד טל: אנחנו מנסים כאן באיזושהי צורה להיטיב עם העובדים הזרים במדינת ישראל כדי לתת להם טיפול רפואי, והטיפול הוא לא מינימלי אלא כמעט מקסימלי והוגן וזאת כדי שישראל תישאר במסגרת המדינות היותר מתקדמות, היותר הומניות והיותר מתחשבות בעובדים הזרים בנושא הזה.
שרון דונסקי: אם עובד חלה ולצורך העניין המעביד החליט לפטר אותו, לעניין הביטוח הרפואי יש תקופה של הסתגלות ובה הוא כן יכול לקבל את הטיפול הרפואי גם לכאורה כשהוא לא מועסק על-ידי אותו מעסיק.
משה טראויג: לא ברור לי עוד הרציונאל, גם לא ברור לי החלוקה בין עובד זר סיעודי לעובד זר שאיננו סיעודי.
ליאורה עופרי: לגבי מגורים הולמים, לפי המצב של אותם מעבידים כמו קבלנים וחקלאים שמחזיקים מספר עובדים, הם אינם מלינים את העובדים שלהם בביתם ולכן הם רשאים לגבות למשל סכום של 300 שקלים.
ליאורה עופרי: לעומת זאת מעביד סיעודי רשאי לגבות רק את המחצית של הסכום משום הוא לא צריך לספק מגורים מחוץ לבית מאחר שאותו עובד מתגורר בביתו.
דוד טל: אני יודע שיהיו פה הרבה דברים שיצטרכו לשנות.
דוד טל: גבירתי יחד עם האגודה לזכויות האזרח תעשה שיעורי בית עד סוף שנה הבאה ותעלו את הטעון תיקון.
דוד טל: יכול להיות שהתאחדות הקבלנים תלמד מהחיים עוד הרבה דברים ותעביר לשולחן הזה.
דוד טל: כל מי שייתקל בבעיה כזו או אחרת וישכנע את הוועדה שיש לתקן אותה, בחפץ לב אני אתקן את מה שצריך לתקן.
דוד טל: כרגע אנחנו מוגבלים בזמן ואני לא רואה דברים שהם קיצוניים.
דוד טל: מאחר שאני לא רואה דברים שיכולים למנוע אותנו מלאשר את התקנות, אני רוצה לאשר את התקנות הללו.
דוד טל: רבותיי, אני מאשר את התקנות הללו כפי שהן.
דוד טל: אנחנו מאשרים את התקנות לשנה בלבד ובעוד שנה נשוב לכאן ונתקן את כל הדברים שטעונים תיקון, גם לגבי השיעור, הסכום הנקוב ודברים אחרים שיתעוררו במידה שיתעוררו.
דוד טל: כאמור, אני מסמיך את היועצת המשפטית של הוועדה להוסיף לסעיף 5 את הנושא של שפת העובד.
דוד טל: התקנות מאושרות.
טליה אדרי: אנחנו חושבים שיהיה נכון לגבי המיטות הסיעודיות לבטל לחלוטין את המגבלה המספרית הזאת.
טליה אדרי: באזורים מסוימים בארץ יש כרגע חוסר ובאזורים אחרים יש עודף וזה מתאזן.
טליה אדרי: הבקשה שלנו היא לבטל את המגבלה המספרית הזאת.
טליה אדרי: בנוסף לכך יש תיקון טכני לתקנה 6(א) ו6-(ב) שיאפשר לנו לעשות, אם נרצה בעתיד, חלוקה לאזורים בארץ גם בסוגים אחרים של מיטות.
עוזי קרן: להמחיש לך מה היו התוספות.
עוזי קרן: ב1999- היו לנו 14,450 מיטות.
עוזי קרן: בשנת 2000 היו לנו 15,880 מיטות וזה בטרם התקבל האישור להתלות את הרשיון.
עוזי קרן: היום, נכון לנובמבר 2001, יש לנו 16,178 מיטות.
עוזי קרן: כלומר, הגידול בין 2000 ל2001- היה כמעט של 300 מיטות והגידול בין 1999 ל2000- היה 1,400 מיטות.
פנחס ברקמן: בנוסף לזה, בערך חמישים אחוז מהמיטות הסיעודיות הן במגזר הפרטי.
פנחס ברקמן: תארו לכם שיש שם שוק פתוח, יש עודף נאמר של מיטות, ומעלים להם את העלויות.
איריס גינזבורג: לגבי התיקון הראשון לתקנה 6(ב) אנחנו רוצים להוסיף הסתייגות שתאמר: ובלבד שלא יעלה על השיעור הארצי.
איריס גינזבורג: זאת אומרת, השיעור האזורי לא יכול לעלות על השיעור הארצי.
איריס גינזבורג: אנחנו גורסים שהשיעור 2,4 הוא השיעור הנכון וממנו אפשר יהיה לרדת לאזור.
זאב אהרונסון: יש פה עוד נקודה שעוברת בקלילות והיא הנושא של סיעודי מורכב.
זאב אהרונסון: בתוספת השנייה לתקנות כתוב מיטות אשפוז סיעודי מורכב, 11 לאלף תושבים מעל גיל 75.
זאב אהרונסון: רק להביא לידיעתך שהיה דיון לפני שנה והעלו ל11- מיטות לגיל 75 ומעלה במקום 1,5 מעל גיל 65.
זאב אהרונסון: ההפרש הוא כזה שבמקום 990 מיטות יהיו 3,300 מיטות וזה עבר.
זאב אהרונסון: אני לא יודע אם קופות החולים היו או לא, אם מישהו שמר או לא, אבל זה עבר.
זאב אהרונסון: תוספת של 2,300 מיטות שכל אחת מהן עולה היום 1,100 שקלים.
דוד טל: על סדר היום תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (השתתפות במימון התאמות).
דוד טל: אני מניח כי אין בעיות עם התקנות האלה ושכולם תמימי דעים כי זה נכון וראוי שאנחנו נאשר אותן.
דוד טל: אנחנו נעבור על התקנות ואם לא תהיינה הערות לגבי סעיף מסוים אנחנו נראה אותו כשדה חרוך שלא חוזרים אליו.
דוד טל: גברתי היועצת המשפטית, קראי בבקשה את התקנות.
יהודית וסרמן: ( קוראת את תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (השתתפות המדינה במימון התאמות).
דוד טל: בנוסח שלפניו כתוב: "ובאישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת".
דוד טל: צריך להוסיף כאן את המילה "והבריאות".
דוד טל: כלומר, באישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.
דוד טל: אם זה לא ייכתב אני לא אאשר.
יהודית וסרמן: ( קוראת את סעיף 1- הגדרות.
יהודית וסרמן: )
מוטי ברזילי: האם מדובר רק בהתאמות לצרכים של נגישות?
שירלי אברמי: לא רק זה.
אריאלה אופיר: אני רוצה לחזור ולהצביע על שתי בעיות בהגדרת "התאמה".
אריאלה אופיר: הערה אחת מתייחסת להתנגדות בכך שההתאמה היא לשם ביצוע העבודה.
אריאלה אופיר: זו הגדרה מאוד מאוד צרה כאשר מדובר על חיי עבודה.
אריאלה אופיר: אנחנו מציעים לדבר על המעגל של מקום העבודה, מהלך העבודה, עקב העבודה.
אריאלה אופיר: יש כל מיני פעילויות שהן במקום העבודה או מחוץ לו שמוכרחים להיות נגישים ומותאמים על מנת שהעובד יהיה חלק אינטגרלי ממקום העבודה.
אריאלה אופיר: ההערה השנייה היא לגבי ההצטמצמות להתאמות פיזיות.
אריאלה אופיר: זה לא עונה למשל על הצורך של אנשים חרשים בתרגום לשפת סימנים.
דוד טל: מה את היית מציעה לכתוב במקום המילים: "במקום לשם ביצוע העבודה"?
אריאלה אופיר: אני הייתי מדברת על ניסוח כמו: עקב העבודה, במהלך העבודה השוטף ככל עובד אחר.
דוד טל: אני מבקש ממך לתת לנו ניסוח בהמשך הישיבה.
דוד טל: האם יש עוד הערות לסעיף הזה?
תרצה ליבוביץ: אני מצטרפת להערות האלה ואני רוצה להוסיף הערה לגבי הגדרת "מעביד".
תרצה ליבוביץ: בהגדרת "מעביד" כאן כתוב: "למעט גוף ציבורי".
תרצה ליבוביץ: גוף ציבורי מוגדר לפי סעיף 6ב לחוק השוויון.
תרצה ליבוביץ: גוף ציבורי לפי חוק השוויון כולל רשויות מקומיות, ולנו יש בעיה עם הוצאת רשויות מקומיות ממסגרת מעביד.
דוד טל: למה אנחנו מוציאים את הגופים הציבוריים מכלל המעבידים?
נטע דורפמן רביב: מכיוון שהגופים הציבוריים האלה מקבלים את התקציב שלהם.
נטע דורפמן רביב: חלק מהתקציב שלהם נועד גם להעסקת עובדים.
נטע דורפמן רביב: לא ייתכן שמשרד העבודה והרווחה יצטרך להעביר תקציבים לרשויות מקומיות עבור יצירת מקומות עבודה.
נטע דורפמן רביב: זה אמור להיות חלק מהתקציב הרגיל של רשות מקומית.
נטע דורפמן רביב: נראה לי מאוד בעייתי לומר שרשות מקומית לא צריכה להתאים את מקום העבודה לאנשים עם מוגבלות אלא אם היא מקבלת השתתפות מהמדינה.
תרצה ליבוביץ: אנחנו ערים לטיעון הזה, אבל אני רק רוצה לומר כי מדובר במעסיק מאוד מאוד גדול שיש לו הרבה עובדים.
תרצה ליבוביץ: אנחנו מכירים את הגירעונות.
נטע דורפמן רביב: הדברים שלך נכונים, אבל גם דבריה של נציגת משרד האוצר נכונים.
נטע דורפמן רביב: איזה פתרון אנחנו יכולים לתת כך שהוא לא יחויב להעביר תקציבים לרשויות או לגופים ציבוריים אחרים כדי שיבצעו את ההתאמות האלה.
תרצה ליבוביץ: אני מדברת באופן ספציפי על רשויות מקומיות.
תרצה ליבוביץ: אני לא מדברת על משרדי ממשלה.
תרצה ליבוביץ: רשויות מקומיות מעסיקות הרבה מאוד עובדים.
תרצה ליבוביץ: יש להן הרבה גירעונות והידיעה שהכסף הזה יבוא מלשכת הרווחה ומכל הענפים האלה שאנחנו יודעים עד כמה הם נמצאים בגירעון.
דוד טל: מה את היית מציעה לכתוב במקום: "למעט גוף ציבורי"?
תרצה ליבוביץ: הייתי רוצה שרשויות מקומיות לא ייכללו בגדר אלו שמוצאים.
עו"ד ישראל פרנד: הכוונה היא איננה להוציא מגדר החובה למלא את החובות האלה בגופים האלה, אלא רק מגדר התקצוב.
עו"ד ישראל פרנד: אני לא רואה למה הארגונים צריכים להילחם על כך שהם יתוקצבו מהאוצר.
עו"ד ישראל פרנד: ישנה חובה גם על הגופים הציבוריים האלה לתת את ההתאמות והכל על פי החוק, אלא שהאוצר אומר שהוא לא יתקצב אותם ושהם יעשו את זה מתקציבם.
דוד טל: זו שאלה שיש לה מקום.
דוד טל: אפשר לנסות למצוא כאן ניסוח שירצה גם את אלה וגם את אלה.
דוד טל: האמת שהניסוח כפי שהוא מבהיר שגופים ציבוריים לא מוצאים החוצה.
דוד טל: אולי לשם הבהרה אפשר להוסיף כמה מילים כדי שלא ישתמע שמשרד האוצר או משרד כזה או אחר יצטרך לתקצב גופים כאלה.
דוד טל: אומרת לי היועצת המשפטית של הוועדה כי אין צורך בכך.
דוד טל: בהמשך הישיבה אנחנו נחזור להערתה של אריאלה בנושא המגבלות הפיזיות.
דליה ברלינסקי: מדובר כאן בהיקף של חצי משרה לפחות.
דליה ברלינסקי: יש הרבה מאוד נכים שמתקיימים מקצבת נכות ומותר להם לעבוד בשכר מסוים בלבד.
דליה ברלינסקי: אסור להם לעבור את גובה השכר כדי שהקצבה שלהם לא תופחת.
דליה ברלינסקי: למה לא מדובר כאן על עובד עם מוגבלות אשר היקף משרתו היא פחותה?
דוד טל: אני קיבלתי כמה מכתבים בנושא הזה המעלים את הבעיה שקצבתו של נכה מופחתת בגלל שהוא עובד.
דוד טל: אנחנו נקיים דיון בנושא הזה.
מנדי לויטן: זה לא רק עניין של ריצפה.
מנדי לויטן: הרבה מאוד אנשים לא יכולים מבחינה פיזית לעבוד בהיקף משרה שהוא יותר מחצי משרה.
מנדי לויטן: המקסימום הוא חצי משרה ובהרבה מקרים הוא אף פחות מזה.
מנדי לויטן: למשל, שליש משרה.
מנדי לויטן: אני רוצה להעיר הערה לגבי "למעט עובד כאמור המועסק לתקופה קצובה מראש הפחותה מ-12 חודשים".
מנדי לויטן: המעבידים לא יבצעו התאמה עבור אדם שמגיע לעבוד לתקופת ניסיון.
נטע דורפן רביב: אני רוצה להבהיר מהי מטרת התקנות האלה.
נטע דורפן רביב: לפי החוק המעביד צריך לממן התאמות לעובדים עם מוגבלות במידה ואין נטל כבד מידיי.
נטע דורפן רביב: התקנות האלה מדברות על כך שאוצר המדינה ישתתף באותו מימון.
נטע דורפן רביב: יש כסף מסוים ואנחנו צריכים לחשוב למי אנחנו רוצים להעביר אותו.
נטע דורפן רביב: אנחנו חשבנו כי הכספים האלה צריכים להיות מועברים רק לעובד שאנחנו יודעים שיש כוונה מצד המעסיק להעסיק אותו בצורה רצינית, ואין כוונה להעסיק אותו רק לחודש.
נטע דורפן רביב: מה יהיה אם אנחנו נשלם 19 אלף שקל עבור התאמות לעובד עם מוגבלות שיפוטר אחר כך על ידי העובד?
נטע דורפן רביב: אני מניחה שמעבידים יעדיפו שלא להעסיק עובד עם מוגבלות שעתיים בשבוע משום שהם יעדיפו שלא לעשות עבורו את ההתאמות שעלות עשרות אלפי שקלים.
נטע דורפן רביב: אולי המעסיק יעדיף להעסיק את אותו עובד יותר שעות אם הוא יוכל לקבל תקצוב מהמדינה.
דוד טל: זה נכון, אבל נניח ויהיה מעביד שיקבל נכה לעבודה אבל הוא יעסיק אותו רק לחודשיים ימים ולאחר מכן הוא יפטר אותו, למרות שהוא קיבל סכום בסך 19 אלף עבור ההתאמות.
דוד טל: עם זאת, אני מניח שאם הוא יעסיק אחר כך נכה אחר, הוא לא יקבל שוב 19 אלף שקל עבור ההתאמות, כי הוא קיבל כבר את הכסף.
נטע דורפמן רביב: ההתאמות הן ספציפיות למוגבלות של אותו אדם.
תרצה ליבוביץ: אבל הרבה פעמים התאמות שנעשות עבור עובד אחד, בעיקר כאשר מדובר בהתאמות היקרות, התאמות במקרקעין, הן טובות מאוד לעובדים הבאים.
תרצה ליבוביץ: לכן, אנחנו לא דואגים שמעביד ייעשה את זה לעובד העובד בהיקף של שליש משרה, כי זה מאפשר לו לקבל עכשיו לא רק עובד עם מוגבלות, אלא גם קליינט עם מוגבלות וכו'.
אילן גילאון: הדברים האלה עלולים לקרות.
אילן גילאון: כלומר, אין אף סגירה הרמטית מפניהם.
אילן גילאון: אלא מה?
אילן גילאון: אנחנו נצטרך להתייחס למצב הסביר הקיים.
אילן גילאון: כלומר, יש חובת ההוכחה מבחינת ביצוע ההתאמות.
אילן גילאון: זה המינימום שחייב להיות.
אילן גילאון: אני לא מניח שמישהו ירצה להעסיק עובד במשך חודשים ולעשות התאמות במקום העבודה בסך של 19 אלף שקל.
אילן גילאון: זה כמעט בגדר הבלתי סביר שמישהו ייעשה את ההתאמות וינצל את הנכה כדי לעשות את ההתאמות.
אילן גילאון: הרי הוא לא יקבל כספי העברה ללא ביצוע ההתאמות.
אילן גילאון: כאן צריך להיות מבחן ההוכחה של ההתאמות.
דורון יהודה: כבר בשלב הראשוני צריך לעשות התאמות לנכים שרוצים להיקלט במקום העבודה.
דורון יהודה: לא צריך לחכות ששה חודשים, משום שבמשך הששה חודשים האלה הנכה לא יכול להיכנס לעבודה.
דורון יהודה: החשש שלי הוא שנכה לא יכול להיכנס למקום עבודה אם לא תהיה בו מעלית או דלת רחבה.
דורון יהודה: אני אומר זאת מניסיון.
דוד טל: אני מוכרח לציין את חברי הטוב, את חבר הכנסת אילן גילאון שהיה איכפת לו מהנושא הזה בצורה הרצינית ביותר, וללא האכפתיות שלו ושל עוד כמה גורמים לא היה אף שיפור בתחום הזה.
דוד טל: אנחנו מתחילים באיזשהו תהליך שנמצא בהתהוותו, ואני מניח שלאחר פרק זמן של שנתיים, שלוש, או חמש שנים תהיינה יותר ויותר התאמות כאלה ביותר ויותר מקומות עבודה.
דוד טל: בסופו של דבר, המצב יגיע להיות מצב סביר.
דוד טל: בוא לא נדרוש שהכל יתבצע תכף ומייד.
דוד טל: חיכינו כל כך הרבה זמן עם התיקונים האלה וגם אם יידרשו לכך עוד כמה חודשים, אז זה יהיה גם בסדר מבחינתי.
דוד טל: אני רוצה להוריד את היקף המשרה של עובד עם מוגבלות מחצי משרה לפחות לשליש משרה לפחות, כדי שיהיה איזשהו איזון שיכניס יותר ויותר אנשים לתוך הקטגוריה הזו.
דוד טל: זה בסדר מצידכם וגם חבר הכנסת אילן גילאון מצביע בעד זה.
דוד טל: אני מאשר זאת.
דוד טל: אנחנו נשאיר את הניסוח האומר "למעט גוף ציבורי".
דוד טל: אני מקבל את עמדתה של היועצת המשפטית של הוועדה שאין צורך בתיקון החלק הזה, כי זה ממילא מובן מכאן ומשם, וכל הגופים הציבוריים חייבים בקיום החוק.
דוד טל: אריאלה תחשוב על ניסוח לגבי מגבלות פיזיות ונחזור לכך בהמשך הישיבה.
דוד טל: רבקה גולן ( מדברת בשמו של מר אהרון עיני ): ברוב המודעות המתפרסמות מטעם מקומות עבודה מצוין רק מספר טלפון וחייבים גם לציין את מספר הפקס משום שהתקשורת עם חירשים היא דרך הפקס.
דוד טל: חייבים לשים דגש על הנושא הזה.
דוד טל: השאלה היא, האם זה שייך לנושא התאמות שבו אנחנו דנים עכשיו?
דוד טל: אני לא חושב שזה המקום לדון בכך.
דוד טל: אני מכיר את הבעיה הזו ואנחנו נשתדל לטפל בה במקום המתאים וננסה לתת את המירב שאפשר לתת.
אבי סלומה: מה קורה אם מקום עבודתו של הנכה היא בביתו.
אבי סלומה: על חשבון מי נעשות ההתאמות האלה במקרה הזה?
אילן גילאון: אם הנכה הוא מעביד של עצמו אז הוא מעביד של עצמו כמו כל מעביד.