GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אוריאל לין: אני אתן לכם דוגמה, עד כמה שאנחנו פה מכבידים על המעסיקים מבלי לחשוב על האיזון מה המעסיק יכול לשאת על כתפיו במובן של דברים שהם אנושיים, חברתיים ונכונים, אבל כמה מותר להטיל על המעסיק?
אוריאל לין: כמה ימי מחלה יכול המעסיק למממן על חשבונו כדי לקדם מטרות אנושיות וחברתיות נכונות.
אוריאל לין: זו שאלה גדולה מאד, ומי צריך לשאת במימון, ואני לא נגד המטרות.
אוריאל לין: המטרות כולן ראויות, השאלה מי צריך למממן.
אוריאל לין: אותו דבר עכשיו אנחנו מדברים על דוגמאות של הצעות חוק שווה לעובדת והצעת חוק שימוש בנתונים מגדריים.
אוריאל לין: בא נבין, יש הצעות חוק שעכשיו רוצים להציב ארגונים שאפילו אינם ארגוני עובדים מול המעסיק.
אוריאל לין: המעסיק צריך לחשוף מידע, והרבה מידע, על מבנה השכר שלו לארגונים שאינם ארגוני מעסיקים, ארגוני עובדים.
אוריאל לין: לחשוף מידע, והם נכנסים כאן בעימות מול המעסיקים, אני חושב שזו תופעה בלתי ברורה, והכל זה רק דוגמאות, כמובן.
אוריאל לין: הפירוט של כל החוקים או דוגמאות של החוקים נמצא כמובן בכתובים, בחוברת שאנחנו העברנו לכם.
אוריאל לין: חוקים שכבר עברו במהלך הכנסת הנוכחית, זו קבוצה נוספת.
אוריאל לין: עברו 4 תיקוני חקיקה עד היום: חוק דמי מחלה, חוק למניעת הטרדה מינית.
אוריאל לין: אנחנו, כמובן, בשום אופן לא תומכים חלילה בהטרדה מינית, שלא יתקבל הרושם הלא נכון.
אוריאל לין: We are absolutely against it, אבל אי אפשר לבוא ולהגיד שאם איזה שהוא עובד פעל מאיזה שהוא דחף והטריד עובד או עובדת הטרדה מינית, אני מטיל על המעסיק, שאין לו שליטה על כך, לשלם פיצויים לדוגמה של 120 אלף.
אוריאל לין: זה הצד הפסול בהצעת החוק הזאת.
אוריאל לין: הוא לא יכול הכל להטיל על המעסיק.
אוריאל לין: למעסיק יש שליטה אם איזה שהוא עובד הטריד מישהו או מישהי מינית?
אוריאל לין: ודאי שאין לו שליטה על כך ולא יכולה להיות לו שליטה.
אוריאל לין: הוא נוקט באמצעים הנחוצים על פי החוק, הוא ממנה את מי שצריך וכדומה.
אוריאל לין: הכל, אדוני היו"ר, דוגמאות בלבד.
אוריאל לין: עכשיו, שנבין מה קורה?
אוריאל לין: איך חוק שתחילתו באמת מידה נכונה, איך הוא מתפתח - -
חיים כץ: החוק הזה לא עבר אצלנו, נכון?
חיים כץ: זה לא חוק שעבר.
אוריאל לין: החוק הזה עבר, סיגל?
אוריאל לין: עבר, היא אומרת.
חיים כץ: איפה עבר?
<סיגל סודאי: הגדלת הסכום עבר - -
<מאירה בסוק: במעמד האישה.
חיים כץ: אה, במעמד האישה.
חיים כץ: אבל זה נראה לי חדש, אני לא מכיר את זה.
חיים כץ: זה לא מראה שזה היה בסדר קודם.
אוריאל לין: אדוני היו"ר, אני מתקדם.
חיים כץ: תקשיבי, זה לא מראה שזה היה בסדר קודם.
חיים כץ: זה הגדלה.
חיים כץ: את אומרת רק הגדלה, הגדלנו את ה - -
אוריאל לין: הבעיה זה לא בסכום, ציינתי.
אוריאל לין: הבעיה זה בכך שמטילים על מעסיק אחריות על דבר שהוא לא יכול להיות אחראי לו.
אוריאל לין: - -
חיים כץ: את כנציגת הנשים, אחר כך תבקשי לדבר, אני אתן לך לדבר.
<מאירה בסוק: לא, לא.
אוריאל לין: - - יש גבול.
אוריאל לין: עכשיו, אדוני היו"ר, אני עובר לדוגמה פשוטה של צבירת ימי מחלה על פי החוק: התחלנו בחוק יחסית צנוע, שעובד רשאי לצבור ימי מחלה עד 90 ימים צבירה מרבית.
אוריאל לין: אבל מה קורה לאחר מכן?
אוריאל לין: אנחנו עכשיו נותנים היעדרות בשל מחלת ילד, 8 ימים בשנה, 90 ימים מחלה ממארת, 16 ימים הורה יחיד, 110 ימים מחלה ממארת במקרה של הורה יחיד, הורה לילד עם מוגבלויות 18 ימים, 52 שעות.
אוריאל לין: וכך אנחנו ממשיכים הלאה: היעדרות בשל מחלת בן-זוג, היעדרות בשל מחלת הורה - -
חיים כץ: כמה הוא יכול לצבור?
אוריאל לין: - - ומה שקורה, ועוד המשך לדבר הזה של נספח ימי מחלה, ואני לא רוצה לפרט כאן יותר מדי אבל - -
חיים כץ: אוריאל, כמה הוא יכול לצבור?
אוריאל לין: 90 ימים - -
חיים כץ: 90 ימים ומעבר לזה נקטע.
חיים כץ: כמה חופשה הוא יכול לצבור?
אוריאל לין: תלוי בהסכמי העבודה ותלוי על פי החוק.
חיים כץ: בממוצע?
אוריאל לין: שבועיים.
חיים כץ: לצבור.
חיים כץ: זאת אומרת, אם הוא לא מנצל, נמחק לו.
<קריאות: לא קשור, בכלל לא.
חיים כץ: אני שואל "לצבור"?
אוריאל לין: אדוני היו"ר, סליחה, הוא יכול לצבור רק - - במקרה של מחלה ממארת 110.
אוריאל לין: על כל פנים, השאלה כאן - -
חיים כץ: לא, אתה חוזר למחלה.
חיים כץ: מחלה, אמרת, 110 ימים הוא יכול לצבור.
אוריאל לין: קודם כל 90 ימים ובמקרים מיוחדים 110.
אוריאל לין: במחלה ממארת.
אוריאל לין: אדוני היו"ר, אני רוצה שיובן כאן שאנחנו לא נגד מתן סיוע להורים שילדיהם חולים.
אוריאל לין: אנחנו בטח חושבים שצריך לתת סיוע להורה יחיד שהבן שלו חולה במחלה ממארת, אין ספק בכך ולא זו השאלה.
אוריאל לין: השאלה על מי אנחנו מטילים את העול, האם על המעסיק ועוד פעם על המעסיק ועוד פעם על המעסיק?
אוריאל לין: שכן אנחנו תמיד נמצא סיבות נכונות למה צריך לעזור לאנשים ולמה צריך לעזור להורים עובדים.
אוריאל לין: השאלה כמה אפשר להטיל על המעסיק, זו השאלה.
אוריאל לין: נתתי כאן דוגמה איך צבירת ימי מחלה עם השנים מתפתחת ועולה ועולה, וכל פעם יש עוד סיבה ועוד נושא שאנחנו חושבים שאנושי ונכון לטפל בו.
אוריאל לין: עכשיו, אני רוצה לומר, ברשותך, בקצרה, גם בעיות כלליות שנוגעות: קודם כל, אנחנו תמיד יוצאים מתוך הגישה שהעובד הוא תמיד הצד החלש.
אוריאל לין: אין זה נכון.
אוריאל לין: זו גישה בסיסית לא נכונה וצריך היטב לשקול אותה.
אוריאל לין: דבר שני, אנחנו באים ואומרים שיש כאן מטרות חברתיות ראויות, הבה נטיל את זה על חשבון המעסיק בדרך הכי פשוטה.
אוריאל לין: דבר נוסף, אנחנו מטילים תמיד עלויות נוספות על המעסיקים.
אוריאל לין: אנחנו גם מציבים להם הרבה מאד דרישות בירוקרטיות וטפסים בעבודה, שלפעמים לא תמיד זה נחוץ.
אוריאל לין: קבענו מוסד חדש של פיצויים לדוגמה בגלל אי דרישה של עמידה בחוק גם כשלא מוכיחים נזק, שזה שבירה של עיקרון חשוב מאד בתורת המשפט.
אוריאל לין: קבענו פיצויים לדוגמה, שבכמה מקרים זה בנוסף לפיצויים ללא הוכחת נזק וגם למקרה שהוא לא עמד בדרישת החוק.
אוריאל לין: פיצויים לדוגמה זה עונש במלא מובן המילה.
אוריאל לין: עכשיו אנחנו גם קובעים מצב שבהרבה מקרים אנחנו מעבירים את נטל ההוכחה למעסיק.
אוריאל לין: אני רוצה לומר לך, אדוני היו"ר, שהפושע הכי גרוע בעולם התחתון, אם רוצים להרשיע אותו, לא מעבירים אליו את נטל ההוכחה.
אוריאל לין: צריכים להוכיח שהוא אכן ביצע את העבירות אבל באשר למעסיק, באים ואומרים: רגע, לך יש מידע, אני מעביר אליך את נטל ההוכחה, תוכיח שאתה בסדר.
אוריאל לין: לא אני צריך להוכיח שאתה לא בסדר.
אוריאל לין: גם שבירה של עיקרון משפטי.
אוריאל לין: היו מקרים של הארכת תקופת התיישנות של תביעות של עובדים ללא צורך – מצב שמכניס את המעסיק למצב שלא יוכל להתגונן כיאות.
אוריאל לין: כל מה שאני אומר, רבותי, מעוגן בחוקים, שיהיה ברור.
אוריאל לין: במקרה הצורך נוכל להצביע על כל דבר ודבר, וגם הנטייה של "פליליזציה" בחוקי העבודה, שיש היום מגמה לבלום את זה אבל לא יתכן כל הזמן להעניש בענישה פלילית את המעסיקים על כל דבר ודבר, וכל מה שאנחנו אומרים יוצר תוצאה של הכבדה מופרזת על המגזר העסקי.
אוריאל לין: אני שוב רוצה לציין שנראה את המגזר העסקי כמות שהוא ולא רק בדמות של חברות ענק.
אוריאל לין: האיזונים, ובזה אני מסיים – אני חושב שכל חוק וחוק בדיני עבודה, שעומד מול עינינו ועומד מול עיני הוועדה, צריך להיבחן, לעבור כמה בחינות: קודם כל, בחינה של העלויות הנוספות שאנחנו מטילים על המעסיקים.
אוריאל לין: דבר נוסף, אני חושב שמה שנוגע לצבירת ימי מחלה, העובד יכול להגיע לצבירה מקסימאלית של 90 ימים אבל לא ייתכן שהוא ינצל בשנה נתונה אחת למעלה מ-30 ימים כי משמעות הדבר היא, 30 ימים זה קצת יותר מחודש עבודה וביחד עם החופשה שמגיעה לו, משמעות הדבר שזה כבר חודשיים ימים על חשבון המעסיק וזה יותר מדי.
אוריאל לין: אנחנו חושבים שצריכים להימנע מלפגוע בזכויות יסוד של מעסיקים.
אוריאל לין: אני אתן דוגמה: למשל, הזכות לעצב את מבנה התעסוקה על פי תנאי שוק משתנים.
אוריאל לין: על פי תנאי שוק משתנים לעצב את מבנה התעסוקה זו זכות יסוד של מעסיק, אסור להתערב בדבר כזה.
אוריאל לין: אנחנו סבורים שבכל מקום שיש פיצוי אזרחי הולם צריך לרדת מהסנקציה הפלילית.
אוריאל לין: אנחנו לא רוצים להפוך את המגזר העסקי ואת המעסיקים לעבריינים.
אוריאל לין: כמו שאמרתי, אני גם חושב שאי אפשר להעביר בכל מקרה שלא נוח, אומרים שהמידע נמצא את המעסיק ואני מעביר למעסיק את המידע להוכיח שהוא בסדר.
אוריאל לין: אני לא אומר את זה לפושעים.
אוריאל לין: גם לפושעים יש את המידע אם הם ביצעו את הפשע או לא, אני לא אומר להם שאני מעביר אליהם את נטל ההוכחה, זה לא יתכן לשבור עקרונות משפט בצורה כזאת.
אוריאל לין: וגם פיצויים שאנחנו פוסקים ופיצויים לדוגמה, הכל צריך להיעשות באיזון מתאים, ברמות נכונות.
אוריאל לין: לא לזנק לפתע ל-120 אלף מתוך מטרה יותר להעניש, יותר לפגוע.
אוריאל לין: צריך גם את הסכומים האלה של פיצויים ללא הוכחת נזק ופיצויים לדוגמה, לדעת להציב את זה במשורה ולהבחין בין המקרה שזה עונשי לבין המקרי שזה באמת מהווה פיצויים.
אוריאל לין: אני מודה לך מאד, אדוני היו"ר, על תשומת הלב וההקשבה.
אוריאל לין: החומר כולו שאמרתי, יוגש לכם בכתובים.
חיים כץ: הוא מצומצם.
חיים כץ: היית צריך לפרט יותר.
חיים כץ: בסדר, אני אסביר לך איפה אתה צריך לתקן, לטעמי, עבורי.
חיים כץ: לתקן את האינפורמציה, לא את הדעות.
חיים כץ: הדעות שלך הן שלך ואתה מייצג אותן יפה מאד אבל באינפורמציה שאני צריך לקבל בשביל להשתמש בה, אני אגיד לך איפה אתה צריך להרחיב ואתן לך פידבק.
אוריאל לין: אנחנו נעשה את זה בוודאות.
חיים כץ: כל אחד שמדבר יגיד את השם ומה הוא.
חיים כץ: רושמים פה פרוטוקול ואחר כך נדע מי אמר, אחרת לא נדע מי אמר והעסק לא יעבוד.
חיים כץ: כן אדוני, בבקשה.
<אוסקר נוח: בוקר טוב.
<אוסקר נוח: אני הבעלים של "אלקטרוניקה אוסקר סמי" בחולון וחבר לשכת המסחר.
<אוסקר נוח: העסק שלי הוא חברה שמעסיקה כ-20 עובדים.
<אוסקר נוח: אני מה שנקרא הגדרה של "עסק קטן" לצורך הענין.
<אוסקר נוח: בשנים האחרונות שמתי לב לתופעה שאני, בתור מעביד, במקום להתעסק - -
חיים כץ: תשתמש במונח "מעסיק", אז מי שיהיה לידך יהיה מאד מרוצה.
חיים כץ: זה חוק שעומד לעבור פה עוד מעט - -
אוריאל לין: גם אתה השתמשת במונח "עובד".
חיים כץ: כן, אני עובד.
<אוסקר נוח: - - אני, בתור מעסיק, הבנתי בתקופה האחרונה שאני חייב ללמוד דיני עבודה כי אם אני לא אדע דיני עבודה, אני לא אוכל להתעסק עם המחסנאי שלי, עם הפקידה שלי, עם הנהג שלי - -
חיים כץ: לא טוב שתתעסק עם הפקידה.
חיים כץ: זה עולה 120 אלף, זה לא טוב.
מיכל בירן: בואו לא נתבדח.
חיים כץ: זאת הצעת חוק שעברה.
<אוסקר נוח: - - בשביל להתמודד מול כל הדברים האלה, אם אני לא אדע דיני עבודה מלפנים ומאחור, תהיה לי בעיה.
<אוסקר נוח: לכן, יש לי בעיה בשנים האחרונות.
<אוסקר נוח: אני, באופן אישי, יותר ויותר מבלה בבתי דין לעבודה עם עובדים שמחליטים לתבוע את המעביד, ולא משנה מה הסיבה.
<אוסקר נוח: אם סיבה, לדוגמה, שנהג שתה אלכוהול ויצא שיכור ובדרך התנגש ועשה תאונה, בבית המשפט הייתי צריך להסביר למה אני, בתור מעסיק, נתתי לו לנסוע שיכור.
<אוסקר נוח: זו רק דוגמה אחת.
<אוסקר נוח: בסוף הענין גם נקנסתי.
<אוסקר נוח: זאת אומרת, בלי קשר לשום דבר ואין לי שום צד - -
חיים כץ: אנחנו לא שולטים בשופטים.
<אוסקר נוח: לא משנה.
<אוסקר נוח: אבל איך אמר השופט?
<אוסקר נוח: לצורך הענין אתה מעביד והיית צריך לבדוק את זה.
<אוסקר נוח: סליחה, מעסיק.
<אוסקר נוח: זו דוגמה אחת.
<אוסקר נוח: אני, בתור מעסיק, כיום, נאלץ להתמודד מול שימוע לעובד.
<אוסקר נוח: ברגע שאתה קורא לעובד לשימוע, באותו רגע, מבחינתו, ברור לו שהשימוע בא לפני פיטורין למרות שזה לא חוק אבל זה עבר וכולם יודעים את זה.
<אוסקר נוח: ברגע שהוא עומד דקה לפני שימוע לפיטורין, הוא, מבחינתו, גם אם לא חשבת לפטר אותו, אחרי שהוא מדבר אליך איך שהוא מדבר אליך, אתה מפטר אותו באופן אוטומטי כי אין לך מה לעשות אתו.
<אוסקר נוח: אני יכול להביא הרבה דוגמאות של התמודדות שלנו ביום יום מול העובדים אבל אחד הדברים שראיתי - -
חיים כץ: למה אתה צריך לעשות לו שימוע אם אתה לא חושב לפטר אותו?
<אוסקר נוח: כי זה מה שמבקשים מאתנו.
<אוסקר נוח: זו שיחת משמעת - -
חיים כץ: לא, רק כשאתה מפטר.
<אוסקר נוח: - - זה בירור.
חיים כץ: תקרא לו לשיחת חברים ותגיד לו: זה העסק שלך - -
<אוסקר נוח: לא יכול.
<אוסקר נוח: אתה חייב להגיש לו את זה בכתב - -
חיים כץ: אתה לא הולך לפטר אותו.
חיים כץ: שים לב מה אמרת.
<אוסקר נוח: רבותי, הייתי בבית דין ונאמר לי: לא עשית, אתה חייב.
<סיגל סודאי: אם לא היה בכתב, כאילו לא עשית את זה.
<אוסקר נוח: לא עשית, אתה חייב.
חיים כץ: אני מבין שאת עורכת דין, אבל אם הייתי מקשיבה למה שהוא אמר בהתחלה, אז הוא לא צריך לעשות שימוע כי הוא לא התכוון לפטר את הבן אדם.
חיים כץ: הוא רוצה שהוא ייטיב את דרכיו.
חיים כץ: אז אם הוא ייטיב את דרכיו, הוא לא צריך לעשות לו שימוע.
חיים כץ: הוא בא ואומר לו: תשמע, אתה שותף בעסק, אנחנו מתפרנסים מהעסק גם אני וגם אתה.
חיים כץ: אני נותן את הפרנסה, אתה עובד פה, מביא לחם לילדים שלך ואני חושב שאתה צריך לעשות כך וכך.
חיים כץ: תודה רבה, להתראות.
<אוסקר נוח: זה לא מה שחושבים בבתי הדין וזה לא מה שהשופטים אומרים.
<אוסקר נוח: אני יכול להגיד לך מהיכרותי יותר מפעם אחת - -
חיים כץ: אתה מדבר על שני דברים.
חיים כץ: אתה אומר: אני לא רוצה לפטר, אז אתה לא צריך לעשות שימוע.
חיים כץ: אתה עושה שימוע כשאתה רוצה לפטר.
<אוסקר נוח: יקירי, מר כץ, אני לא מתווכח אתך.
<אוסקר נוח: אני פעם ראשונה מדבר מול מעמד כזה, ויכול להיות שהדברים שאני אומר מהגיגי לבי והם לא בדיוק... באנגלית זה נקרא: bear with me"", תסבול אותי בבקשה.
חיים כץ: סובל אתך.
<אוסקר נוח: ברור לי.
<אוסקר נוח: לצורך הענין, אני, בתור מעביד, למדתי דבר אחד: יש ספריות שלמות של דיני עבודה של העובד.
<אוסקר נוח: ממש ספריות שלמות.
<אוסקר נוח: באף אחת מהספריות האלה לא מצאתי אפילו חוברת אחת מה זכות המעסיק.
<אוסקר נוח: לא ראיתי.
<אוסקר נוח: אני, בתור מעסיק, מה אני רשאי לעשות לעובד שמשום מה גנב אותי או רימה אותי או בזמן העבודה עשה דברים אחרים שלא קשורים לעבודה.
<אוסקר נוח: איך אני מתנהג אתו?
<אוסקר נוח: אני מפטר אותו, אני מביא אותו לשימוע, אני עוקב אחריו?
<אוסקר נוח: מה אני אמור לעשות?
<דובי פיינטוך: לך לעורך דין ותשלם כסף.
<אוסקר נוח: יפה.
<אוסקר נוח: ואז אני מגיע בדיוק לשלב שאני לוקח עורך דין.
<אוסקר נוח: כל אחת מהתביעות האלה שהתמודדתי מולן, רק עורכי הדין עולים בין 15 ל-20 אלף שקל.
<אוסקר נוח: נניח שזכיתי, עוד לא ראיתי בית דין שאומר: זכית, באמת העובד לא היה בסדר, מה, אתה רוצה שאני אחייב אותו ב-20 אלף שקל שהיו לך?
<אוסקר נוח: תבין, לעובד אין.
<אוסקר נוח: אנחנו נמצאים בעמדה שלמעשה רוב הנטל הוא באמת עלי, בתור מעסיק, ואני טוען שוב, אני מעסיק קטן.
<אוסקר נוח: אני לא מעסיק של מאות עובדים במקום העבודה, שעושה 70 מיליון שקל מחזור ליום ועם כל הכבוד, זה יפה שמעסיקים יועץ משפטי ועורכי דין שמסוגלים לייעץ לשמאל או לימין.
<אוסקר נוח: אין לי את הפריבילגיה הזאת.
<אוסקר נוח: אם כל פעם אני אצטרך לקחת עורך דין ולהתמודד על כל תביעה משפטית של כל עובד, הזויה ככל שתהיה, זה רק שאלה של זמן שאני מחזיר את המפתחות והופך להיות - -
חיים כץ: בואי תתקרבי לשולחן.
חיים כץ: כמה שתקצרו, ידברו יותר אנשים.
חיים כץ: אנחנו בשעה 12:00 מסיימים.
חיים כץ: יש פה דיון על תנאים לניצולי השואה, שהמדינה תיתן והדיון ההוא לא יתעכב.
חיים כץ: יש לכם עד 12:00, הזמן שלכם.
חיים כץ: אני והח"כית לא נדבר, אנחנו נקשיב לכם.
חיים כץ: כן גברתי, שם ותפקיד ומה שאת רוצה להגיד.
<רחל רטוביץ: אני עורכת דין, יועצת משפטית של התאחדות בעלי המלאכה והתעשייה הזעירה בירושלים.
<רחל רטוביץ: לשעבר סגנית בכירה ב"מוסד לביטוח לאומי" בלשכה המשפטית, יועצת משפטית של משרד הכלכלה והתכנון וסגנית בכירה לממונה על שוק ההון.
<רחל רטוביץ: יש תיקון שעבר בשנת 2004 בחוק הביטוח הלאומי, שורה 1 - פרקים ז' ו-ח' לא יחולו על בעל שליטה בחברת - - זה עבר ב-2004 בלי שום איזונים.
<רחל רטוביץ: המשמעות של זה: פרק ח' מאפשר לעובדים, שחברה התפרקה, לתבוע מ"המוסד לביטוח לאומי" באמצעות כונס נכסים וממונה את חוב שכר העבודה ופיצויי הפיטורין.
<רחל רטוביץ: החוק הזה אומר שמי שבעל עסקים, כפי ששמענו הרגע מנשיא הארגונים העסקיים במגזר העסקי, 370 אלף עסקים, חלקם מאוגדים כחברות על פי ייעוץ כלכלי שקיבלו מרואה חשבון.
<רחל רטוביץ: הסיבה היא שמס החברות יותר קטן מהמס שמשלם עצמאי וגם בגלל להפריד, שלא ייכנסו לבית הפרטי של אותו עובד עצמאי.
<רחל רטוביץ: 37 אלף בשנה נסגרים, חלקם לא תמיד בגלל שבעל העסק נהג ב"מרצדס" או היה הבזבזן המועד של הכפר.
<רחל רטוביץ: אותם אנשים שעבדו במשך שנים, רובם מנהלים ועובדים באמת עבודת כפיים, אם זה הנגריות שלנו, אם זה המסגריות שלנו, אם זה בתי הדפוס שלנו.
<רחל רטוביץ: הרבה מאד במגזר של בתי מלאכה ותעשייה זעירה.
<רחל רטוביץ: שיש, גבס.
<רחל רטוביץ: כל העסקים האלה שהתנהלו בצורת חברה, בעל העסק יוצא בשעות הבוקר המוקדמות, לא לוקח את ימי המחלה שפה צוינו, לא מנצל את ימי החופשה - -
חיים כץ: תצטמצמי כי אני רוצה שעוד אנשים ידברו.
<רחל רטוביץ: - - המשמעות היא שכאשר הוא קרס בגלל מצב כלכלי או בגלל מחלה או בגלל איזו שהיא סיבה, הוא לא יהיה זכאי כמו יתר העובדים שלו לתבוע את שכר העבודה ופיצויי הפיטורין שלו, למרות שהוא הפריש לקופת גמל לפיצויים ועשה את כל מה שצריך.
<רחל רטוביץ: למה?
<רחל רטוביץ: הנימוק העיקרי של הביטוח הלאומי בתיקון הזה הוא שאותו מעסיק, שהוא בעל חברת המעטים, קובע לעצמו את השכר.
<רחל רטוביץ: הוא יכול להגדיל לעצמו את השכר ולכן, אין שום הצדקה לתת לו - -
חיים כץ: הבנו את האישו.
<רחל רטוביץ: רק עוד מילה: הביטחון הסוציאלי שבחוק הביטוח הלאומי היה מחייב לקבוע איזון.
<רחל רטוביץ: אפשר לבדוק 20 שנה אחורה - -
חיים כץ: הבנו את מה שאמרת, זה רשום.
חיים כץ: אנחנו נקרא ונראה מה אנחנו יודעים לעשות עם זה.
<משה קורן: אני מחברת "ניאוטק - קבוצת קורדן", יצרנית קוסמטיקה.
<משה קורן: אני רוצה להמשיך עם מה שחברי אמר ולהתייחס לנושא של חופשת מחלה: היום, היות והחברה שלי היא חברה קטנה של 15 עובדים, מגיעים בבוקר, אין ודאות מי מגיע ומי לא מגיע היות וחופשת מחלה הפכה מתנאים סוציאליים לחופשת תשלום ללא הודעה מראש.
<משה קורן: מפעלים קטנים, כמו המפעל שלי או של חברי, עובד אחד שלא מגיע, שני עובדים שלא מגיעים, זה אחוז גבוה מסך כל העובדים.
<משה קורן: המשמעות, לפעמים, שאני, בתור בעלים, צריך לרדת למטה ולעבוד כי אין ידיים עובדות.
<משה קורן: אף אחד לא רוצה לבוא לעבוד.
<משה קורן: לצורך זה, אני מביא דוגמה של עובדת אחת, שניצלה 30 ימי מחלה במשך חצי שנה, לא שנה.
<משה קורן: חצי שנה.
<משה קורן: הבחורה רצתה לצאת לחופש לאילת, והיות ולא היו לה ימי חופש היא אמרה: אם ככה, יש לי ימי מחלה.
<משה קורן: אז אם ככה, אני אנצל את ימי המחלה שלי.
<משה קורן: הבאתי פה מספר דוגמאות על מחלות שנותנים רופאים בלי שום בדיקה.
<משה קורן: נותנים דרך האינטרנט, נותנים בעל-פה.
<משה קורן: הבאתי פה 4 דוגמאות שלה, שהיו במשך חודש, חודש וחצי, של אותה עובדת אחת בלבד.
<משה קורן: אישור מחלה של 3 ימים – היא הביאה כי יש לה כאבי מחזור.
<משה קורן: התאריך היה בין ה-23-25/6 - -
חיים כץ: בא, אל תרד לפרטים.
<משה קורן: - - לא, לא.
<משה קורן: אני חייב - -
חיים כץ: בא, תקשיב.
חיים כץ: אמרתי בפתיח: תעלו נושאים, נוכל לקרוא בפרוטוקול.
חיים כץ: אני לא אטפל באותה עובדת שלך אם היו לה 3 ימים או לא.
חיים כץ: תעלה נושאים.
<משה קורן: אז הנושא הוא שרופאים נותנים אישורי מחלה ללא בדיקה, ללא אבחנה.
<משה קורן: העובדת הזאת הביאה כעבור יומיים שוב אישור, אותו דבר.
<משה קורן: רופא נותן אישור על מילוי טפסים ל-4 ימים לאישור מחלה.
<משה קורן: רופא נותן אישור לתאריך ה-18.8 על מחלה מה-11.8, רטרואקטיבית.
<משה קורן: הבעיה היא שאתה בא בבוקר ואתה לא יודע מה יהיה.
<משה קורן: נותנים לך את ימי החופש כימי מחלה.
<דובי פיינטוך: אני יושב ראש חטיבת יבואני משקאות משכרים בלשכת המסחר.
<דובי פיינטוך: זרם של חוקים, שחלקם הקטן פה צוטט אבל יש לי עוד ערימה מאד גדולה.
<דובי פיינטוך: וכמו שאמרו קודמי, אני צמוד עם עורך דין לדיני עבודה, בלי זה אני לא יכול לעשות מאומה.
<דובי פיינטוך: אני מפחד לקחת עובד חדש או עובדת חדשה.
<דובי פיינטוך: אני צריך לחשוב, לעשות הסכם אתם, לא לעשות הסכם.
<דובי פיינטוך: אני בענף מ-74 ולא ראיתי דבר כזה.
<דובי פיינטוך: איפה האחריות של המדינה, למה רק המעסיק?
<דובי פיינטוך: על ימי מחלה, כל דבר – המעסיק, המעסיק.
<דובי פיינטוך: איפה תקציבי מדינה?
<דובי פיינטוך: איפה חלק מהמדינה לעשות את זה?
<דובי פיינטוך: למה הכל עלינו?
<דובי פיינטוך: איך נתפתח?
<דובי פיינטוך: איך נגדל?
<דובי פיינטוך: ולבסוף, בכל חוק מכניסים לנו שזה יהיה פלילי.
<דובי פיינטוך: אנחנו אמורים לעשות עבירות שבסוף דינן גם פלילי, מעבר לכסף ולנושא הכלכלי.
<דובי פיינטוך: צריך לעשות סוף לדבר הזה.
<דובי פיינטוך: אוריאל, שדיבר, הוא דיבר בעיקר בשם לשכת המסחר אבל כולנו יבואנים או אנשים ובאמת, הגיע הזמן לעשות לזה סוף.
<דובי פיינטוך: תודה.
חיים כץ: אין נשים שרוצות לדבר?
<לאה רוזנברג: בוקר טוב.
<לאה רוזנברג: אני יועצת מס, חברת ועדת מסים בלה"ב וחברת לשכת יועצי המס.
<לאה רוזנברג: אני באה לפה בתור מייצגת של מעסיקים, שמחליטים שעדיף היום להעסיק את המשפחה הקרובה, ופה יש לנו בעיה במישור אחר, מאשר להעסיק עובד זר כי היום יש פטנט חדש – תביעה בתום העבודה.
<לאה רוזנברג: אתה גומר עבודה ואתה מתחיל להגיע ויש "קו לעובד", "קול לעובד" וכל זה, כי כולנו בני אדם, ופה לא רשמנו איזה משהו קטן, ופה לא עשינו משהו, ופה הוא מחליט שהיה מגיע לו ולא קיבל בדיוק ביום שהוא רצה.
<לאה רוזנברג: אנחנו מגיעים לתביעות של מאות אלפי שקלים על המעסיק.
<לאה רוזנברג: יש לנו המון חוקי עבודה אבל אין לנו דבר אחד: מקום שבו כתוב שהעובד חייב לעבוד.
<לאה רוזנברג: בשום מקום לא כתוב שבעצם העובד שמגיע לעבודה גם חייב לעבוד.
<לאה רוזנברג: הוא יכול להגיע לעבודה, לעשות מה שהוא רוצה, ואנחנו לא יכולים, כמעסיקים, לעשות לו שום דבר.
<לאה רוזנברג: אין לו סנקציה.
<לאה רוזנברג: עלינו יש את התמ"ת, שזה קנס.
<לאה רוזנברג: אחרי הקנס תקבל גם תביעה, שזה עוד פעם, אבל זה קנס, רפורט קיבלת.
<לאה רוזנברג: אני חושבת שצריך לעשות משהו פה.
<לאה רוזנברג: זה איך שהוא לבוא ולעשות את האיזון בין שני הדברים וגם להטיל איזו שהיא סנקציה על עובד שבעצם חוטא למטרה שבה הוא הגיע לעבוד.
מיכל בירן: קוראים לסנקציה פיטורים.
<שרה ענבי: אני עורכת דין מההסתדרות הרפואית.
<שרה ענבי: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו על הרופאים.
<שרה ענבי: קודם כל - -
<שרה ענבי: אני רוצה להגן על שמם של - -
חיים כץ: אל תגני על כלום.
חיים כץ: פה, בפתיח, אמרתי שאני רוצה לשמוע את בעיות המעסיקים.
חיים כץ: אני לא רוצה להגן על כלום.
חיים כץ: אני לא רוצה להגיד לה שאמרתי בפתיחה שאני בא מארגון עובדים של אלה שעובדים.
חיים כץ: אני לא רוצה להגיד לו שמי שגנב, אני בחיים לא אגן עליו והוא צריך לפטר אותו מיד, את מי שגנב.
חיים כץ: שמעתי דברים שאני, כארגון עובדים, עובד שגנב ולא משנה מה, הוא הולך הביתה.
חיים כץ: גנב הולך הביתה.
חיים כץ: ואם אתה, כמעסיק, מחזיק אדם שגנב אז לך תהיה שכיר.
חיים כץ: תשמע, מי שגונב ממך ואתה מעסיק אותו, אז אתה לא יכול להיות מעסיק.
חיים כץ: אני, כארגון עובדים, מישהו גונב בחברה הגדולה, שולח אותו הביתה.
<אוסקר נוח: מר כץ, כמו שאמרת, לא צריך להגיב אבל אני מוכן להמציא לך נתונים, אתה תזדעזע.
חיים כץ: טוב, אבל אתה מנהל את העסק.
חיים כץ: אם את רוצה להגיד משהו אחר, שלא בהגנה, זה בסדר.
חיים כץ: אנחנו עכשיו לא בקטע של עורך דין שמגן.
<דודי ברזילי: יש לי חברה באשקלון לעיבוד שבבי וזיווד אלקטרוני.
<דודי ברזילי: אני לא אגע דווקא במה שנגעו פה.
<דודי ברזילי: יש לא מעט בעיות עם העובדים, חלק ממה שנאמר פה אני מסכים.
<דודי ברזילי: אני רוצה לגעת במשהו אחר לגמרי, אם כבר הגעתי לכאן: כל מה שקוראים "החברות הממשלתיות" או בבעלות החברה הממשלתית כמו "תע"ש", כמו "רפא"ל", כמו "התעשייה האווירית", יש לנו בעיות של תנאי תשלום קשים ביותר.
חיים כץ: אתם יכולים לחוקק ולפתור את הבעיה.
<דודי ברזילי: לא יודע.
<דודי ברזילי: בינתיים, אני לא יכול להגיע לחברת "תע"ש" ולקבל עבודה ולבצע עבודה בשביל לקבל את הכסף "שוטף בציר", כמו שאומרים.
<דודי ברזילי: יש פה דבר שחייבים לפתור אותו מהר.
<דודי ברזילי: שמו פה חוקים מול העובדים ואני לא מאמין שזה ייפתר, לא היום ולא מחר - -
חיים כץ: תעצור, אתה צודק.
<דודי ברזילי: - - דבר שני, כל מה שקשור לייצוא עקיף.
<דודי ברזילי: החברה שלי יושבת באשקלון, אני עושה 100% ייצוא עקיף אבל למי אני עושה את זה?
<דודי ברזילי: ל"תעשייה האווירית", לפרויקטים שהם מוכרים לכל העולם, אבל אף אחד לא מכיר בי בזה.
<דודי ברזילי: כי לך תחפש את אותו אדם שאני צריך להחתים אותו ב"תעשייה האווירית" או ב"תע"ש" או ב"אלביט" על אותו טופס, שיגידו לי: כן, כל מה שאתה עושה זה ייצוא.
<דודי ברזילי: אז מסתבר שאני צריך לשלם מס חברות מלא והם מקבלים את כל ההטבות.
<דודי ברזילי: יש פה משהו פגום ביסוד שלו, שצריך לקחת ולעשות משהו קצר - -
חיים כץ: תביא חומר מסודר על הענין לוועדה.
<דודי ברזילי: אפשר להביא חומר מסודר.
חיים כץ: אני לא אומר לך סתם.
חיים כץ: תביא חומר מסודר לוועדה.
<דודי ברזילי: אני אביא.
<דודי ברזילי: ודבר אחרון: זה אולי לא פה המקום, יש פה עוד ועדות, כל מה שקשור להכשרת עובדים במדינת ישראל - -
חיים כץ: פה המקום.
<דודי ברזילי: - - קטסטרופה.
<דודי ברזילי: אני מוכן לקלוט עובדים זרים, מוכן לקלוט מיעוטים, מוכן לקלוט הכל - -
חיים כץ: יש פה נציג משרד הכלכלה?
חיים כץ: אני לא שואל בשביל לדעת, אני יודע.
חיים כץ: הוא אומר לך: כנס להאזנה.
<דודי ברזילי: - - מה שקורה, אני פתוח בכל לשכות התעסוקה על לא מעט משרות, רתכים, מבנאים, שיודעים לבוא ולקחת, אני לא רוצה לגעת במונחים מקצועיים.
<דודי ברזילי: אני במיזמים מול צה"ל - -
חיים כץ: כמה אתה משלם לרתך ארגון?
<דודי ברזילי: אני מוכן לשלם גם 60 ו-70 שקל שעה, בסדר?
חיים כץ: ו-100 לא?
<דודי ברזילי: אם צריך אז נשלם, יש לי ברירה?
<דודי ברזילי: למה, אני אקבל את זה מ"התעשייה האווירית", שאני נותן להם - -
חיים כץ: אין להם גם רתך ארגון.
<דודי ברזילי: לא משנה, אין להם גם רתכי נקודות, אז מה?
<דודי ברזילי: אבל הענין הוא שלא יכול להיות שבלשכת התעסוקה ממשיכים לשלם דמי אבטלה ואני לא מקבל עובדים ויש לי עבודה.
<דודי ברזילי: יש פה משהו שאי אפשר לדבר עליו.
<דודי ברזילי: שר החינוך, ונפתח בתי ספר רפואיים.
<דודי ברזילי: .. בסדר?
<דודי ברזילי: אלה שלושת הדברים שהייתי שמח לקבל - -
חיים כץ: וזאת שלידך.
חיים כץ: אני אגיע אליך.
<אורית בנבנישתי: נעים מאד, אני מייצגת חברות בתחום משאבי אנוש.
<אורית בנבנישתי: אני חושבת שזה הפורום.
<אורית בנבנישתי: א.
<אורית בנבנישתי: אני חייבת לבוא ולהגיד שיש העדפה מתקנת ואני אישה, ואני מנהלת.
<אורית בנבנישתי: העדפה מתקנת מרובה לנשים.
<אורית בנבנישתי: זה גורם שבסוף הן יוצאות פחות לעבודה ויוצאות בחצאי משרה, ובסך הכל, אז אנחנו באים ורואים את הנתונים ששכר הנשים נמוך יותר משכר הגברים, ולא בהכרח בודקים - -
חיים כץ: את מדברת עכשיו בתור מעסיקה?
<אורית בנבנישתי: - - אני מדברת בתור מעסיקה ואני רוצה להעלות נקודה מאד מסוימת: בגלל שבאים ומשווים בשכר ברוטו ולא מה שנקרא לפי שעות עבודה ואחוזי המשרה שם, זה יוצר עיוות.
<אורית בנבנישתי: בנוסף לזה, כמעסיקה מאד גדולה ומייצגת ארגון שמעסיק הרבה מאד נשים וגברים, אחת הבעיות הגדולות זה הנושא של הבטחת הכנסה.
<אורית בנבנישתי: זה מאד בולט בנושא של נשים שמקבלות הבטחת הכנסה, הן לא משנות את אחוז המשרה שלהן.
<אורית בנבנישתי: פניתי להרבה מאד שרים ואמרתי: אם הכסף הוא כסף צבוע לנושא הזה, תנו לאותן נשים שימשיכו לקבל את הבטחת ההכנסה ויגדילו את אחוז המשרות שלהן כי הכסף יחזור חזרה במה שנקרא למשק הישראלי.
<אורית בנבנישתי: בנוסף לזה, יש לי עוד בקשה אחת בנושא של עבודה מועדפת.
<אורית בנבנישתי: יש הרבה מאד נושאים ואני יודעת מעת לעת שזה בא וזה עולה בוועדות השונות.
<אורית בנבנישתי: אני יודעת שתקועות תקנות ב"מוסד לביטוח לאומי" על אחד המקצועות שמאד חסרים במדינת ישראל, זה מטפלות לתחום הקשישים.
<אורית בנבנישתי: כתבו שניתן לעשות את זה כעבודה מועדפת, כלומר, נשים וגברים עושים משרה מלאה.