GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: היא גם לא יודעת למכור, והיא גם לא רגישה חברתית.
חיים כץ: ולא ראיתי הצלחות גדולות בהפרטה.
חיים כץ: אני יכול לתת לך הפרטות שאנשים קיבלו הרבה מאוד כסף עם החברות, והמדינה לא קיבלה כלום.
חיים כץ: אפילו החברה לישראל.
חיים כץ: בפז ודלק, ואנחנו יכולים לגעת בחברות שהמדינה נתנה את הנכסים, ולא קיבלה כלום, ואנשים הלכו הביתה.
חיים כץ: אני לא מבין את המגמה של הפגיעה בשירות התעסוקה, בגוף שאתה עומד בראשו, בחוסר-האמון של האנשים שבו, ואל תגידו לי שאתם מאמינים.
חיים כץ: אם הייתם מאמינים, לא הייתם מנסים ללכת להם על הראש.
חיים כץ: אולי גם נשמע מוועד העובדים, אבל ועד העובדים צריכים להילחם על מקורות הפרנסה שלו, על הזכות של האנשים שלו להתפרנס, ואסור לו לתת לאף אחד אחר להיכנס פנימה, כי כל מה שמישהו אחר יודע לעשות, לדעתי בשירות התעסוקה יודעים לעשות יותר טוב ויותר זול, אבל מישהו לא יוכל לתת את הכסף שהוא רוצה לתת למישהו אחר ולצ'פר אותו.
חיים כץ: צר לי שאני מדבר כך, אבל נראה על פניו שמישהו רוצה להעביר כספים.
חיים כץ: אז שיעבירו את הכספים בצורה ישירה, וימנעו את הסבל מהאזרחים, וייתנו לשירות התעסוקה לעשות את מה שהוא יודע לעשות טוב, ואם רוצים להשקיע בהכשרות, שישקיעו בשירות התעסוקה, שיפתחו עוד תקנים, שירחיבו את שירות התעסוקה, ומדינת ישראל, אם היא יודעת לנהל מדינה, היא יודעת לנהל שירות תעסוקה, והיא יכולה להיות רגישה, כמו שאנחנו רואים שהיא רגישה לאוכלוסיות מסוימות, ולנהל את העסק כמו שצריך.
חיים כץ: צר לי שכנסת ישראל, שמבקרת את ממשלת ישראל, ולא נתנה להפעיל את אורות לתעסוקה, ויסקונסין, מעגלי תעסוקה, עובדים בשירה, רוקדים בעבודה, את כל התוכניות שעשו, הכנסת אמרה: זה לא ראוי, והממשלה, כמי שאחוזת אמוק, הולכת בכל מיני דרכים כדי לרצות כמה אנשים.
חיים כץ: לא מבין את הסיבות, לא יודע למה.
חיים כץ: אני יודע כמה עלה ויסקונסין.
חיים כץ: אני יודע מה הערך המוסף שהיה לאנשים, ואיזה ערך ירוד היה למדינה.
חיים כץ: ואני לא רואה דבר שיש עליו התנגדות כזו קשה של חברי הכנסת כמו שיש לתוכנית הזאת.
חיים כץ: ויש אמונה גדולה ביכולת של שירות התעסוקה, לעשות את העבודה.
חיים כץ: אני בא ממקום, כמו שאלה שיושבים פה, שרוצים שאנשים יקומו בבוקר וילכו לעבוד.
חיים כץ: אף אחד לא חושד בנו שאנחנו רוצים שאנשים לא ילכו לעבוד.
חיים כץ: אדם שעובד, יש לו ערך כלפי עצמו.
חיים כץ: יש לו הערכה של המשפחה אליו.
חיים כץ: זה לא פרזיט, ולא משנה כמה הוא מרוויח.
חיים כץ: הוא צריך להרוויח בכבוד.
חיים כץ: אבל מי שעובד, מעריכים אותו.
חיים כץ: גם הילדים שלו וגם המשפחה שלו מתייחסת אליו בכבוד, ואנחנו רוצים שילכו לעבוד, ואנחנו רוצים שאנשים יתפרנסו מעבודה ולא מקצבאות, אבל אנחנו מאמינים ששירות התעסוקה יכול לעשות את זה יותר טוב.
חיים כץ: אני לא חושב שמדינת ישראל צריכה לנסות לגנוב את המהלך הזה, ולשים איקס על שירות התעסוקה.
חיים כץ: הם רוצים לעשות סדק בקיר.
חיים כץ: זה תחילת הדרך לחיסולו של שירות התעסוקה.
חיים כץ: יותר ארוך, יותר קצר, ייקח שנתיים, ייקח 5, ייקח 15.
מיכל בירן: ואחריו השירות הציבורי.
חיים כץ: לא יודע אחריו.
חיים כץ: לא יודע לחשוב כל כך רחוק.
חיים כץ: אני חושב בקצר.
חיים כץ: לא פותר את כל הבעיות בבת אחת.
חיים כץ: אני כבר חמש כנסות.
חיים כץ: את כנסת ראשונה.
חיים כץ: אם נפתור את כל הבעיות, לא יהיה צורך בכנסת, לא יהיה לך מה לעשות.
חיים כץ: תשאירי כמה בעיות קטנות, שיהיה מה לטפל אחר כך...
חיים כץ: זה המצב.
חיים כץ: אילן ביקש לדבר.
חיים כץ: ועד העובדים ייתן לנו תמונת מצב, ואז אילן.
חיים כץ: מה אתם עושים, מה אתם מתכוננים לעשות, ואיך אתם מחריפים את הצעדים.
<עופר לוי: כל התוכניות פה מתגבשות לידי תוכנית אחת, והיא סגירת שירות התעסוקה.
<עופר לוי: אומרים: נטפל באוכלוסייה של דורשי הבטחת הכנסה קלה, נטפל בדורשי הבטחת הכנסה קשה, כל פעם משהו אחר.
<עופר לוי: מאחר שהבינו שלא ניתן להפעיל את תוכנית ויסקונסין, אמרו: נפעיל אותה בשלבים.
<עופר לוי: השלב הראשון כרגע זה לקחת 10 מיליון ש"ח, ולמנוע מידי אנשים לקבל קצבה.
<עופר לוי: אין פה שום אופק תעסוקתי בכל התוכנית הזאת.
<עופר לוי: הם רק רוצים לקחת ולהגיד: אנשים חדשים שנכנסים ללשכה, נמנע מהם מלהיכנס ללשכה.
<עופר לוי: יותר זול לשכור מאבטח, לשים בדלת, ולא לתת לאנשים להיכנס.
<עופר לוי: למה 10 מיליון ש"ח?
<עופר לוי: אפשר גם לשכור חברת אבטחה.
<עופר לוי: זה הרבה יותר זול.
<עופר לוי: הם מנסים פה למעשה לקחת כרגע גם סמכויות מעובדי שירות התעסוקה.
<עופר לוי: כל מכבסת המילים הזאת- סדנאות – ואקרא לכם את סעיף 11 מהתוכנית: בכל יום יסמן המאמן הלשכתי את דורשי העבודה שלא הגיעו בפלטפורמה המתאימה במערכת בינה והשמה.
<עופר לוי: כלומר גם כניסה למערכת המחשוב כבר יש לאותו עובד חברה חיצונית.
<עופר לוי: גם צפייה בפרטי דורשי העבודה כבר יש לו הרשאה.
<עופר לוי: הוא ימליץ למנהל הלשכה באם לשלול קצבה, ומנהל הלשכה לא ישמע לעצתו של אותו מאמן – אז יהיה לו עסק עם ההנהלה.
<עופר לוי: חברים, אין פה שום דבר; רק ניסיון אחד: לסגור את שירות התעסוקה.
<עופר לוי: אני אומר בצורה הכי ברורה: ראיתי את הנתונים אתמול.
<עופר לוי: אין שום בעיה עם הבטחת הכנסה קלה בשירות התעסוקה.
<עופר לוי: מרבית ההשמות של שירות התעסוקה מתבססות על הבטחת הכנסה קלה.
<עופר לוי: למה דווקא בהם בחרו, בחדשים?
<עופר לוי: למה לא הלכו לאלה שבעומק אבטלה?
<עופר לוי: למה לא הלכו לאלה שנמצאים בהבטחת הכנסת ארבע וחמש שנים?
<עופר לוי: כי אז הם היו מודים שהם היו רוצים להחזיר את תוכנית ויסקונסין, ואת זה הם לא רוצים לעשות.
<עופר לוי: אני לא שם לב לכל מכבסת המילים הזאת.
<עופר לוי: כל מה שהם רוצים זה לסגור את שירות התעסוקה.
<עופר לוי: אנחנו כארגון עובדים נעמוד על הרגליים האחוריות, ולא ניתן את זה.
<עופר לוי: אנחנו לא נפקיר דורשי עבודה.
<עופר לוי: כל הזמן שאין תשובות ענייניות לשאלות שלנו, אומרים: עובדי שירות התעסוקה רוצים תוספות שכר.
<עופר לוי: ואני אומר פה בפני הוועדה: עובדי שירות התעסוקה לא רוצים שום תוספת שכר.
<עופר לוי: לא מבקשים שום תוספת שכר.
<עופר לוי: אנחנו רוצים לטפל בלקוחות שלנו, בדורשי העבודה.
<עופר לוי: את זה אנחנו יודעים לעשות טוב מכולם, וגם אם תיקחו את הנתונים ההשוואתיים של מכון ברוקדיל או כל המכונים למיניהם שהם בדקו, תראו שבסופו של דבר, למרות תת-התקצוב, עשינו את זה טוב יותר מהם- - -
אורלי לוי אבקסיס: כמה הכשרות ביטלו לכם?
<עופר לוי: אין לנו הכשרות, זה מה שאני יכול לומר.
<עופר לוי: הכסף הולך לסדנאות שבהם יושבים דורשי עבודה ויאמרו להם: שב פה עד שתתייבש, ואז תעזוב את המקום מבלי לקבל קצבה.
<עופר לוי: זו המטרה.
רינה פרנקל: לא נכון.
רינה פרנקל: דווקא סדנאות מאוד איכותיות יש בשירות התעסוקה.
<עופר לוי: גברתי חברת הכנסת רינה, מי כמוך יודע, שכשהיית בשירות התעסוקה, את עצמך הלנת על חוסר- - -
רינה פרנקל: אני רוצה להביע את דעתי גם כן.
רינה פרנקל: ביקשתי זכות דיבור.
<עופר לוי: סליחה, חוזר בי.
חיים כץ: איפה אתם עומדים?
חיים כץ: אל תענה לה.
חיים כץ: אם ח"כ יתפרץ, אל תענה.
חיים כץ: הם רוצים להסיט אותך.
חיים כץ: הם עובדים בממשלה.
חיים כץ: לך בקו שלך.
חיים כץ: תסביר לנו.
חיים כץ: שלא יסיטו אותך.
חיים כץ: הם עושים לך בכוונה.
<עופר לוי: לכן אני אומר שאם מישהו רוצה באמת לחזק את שירות התעסוקה, כל הדרך היא לבוא לשירות התעסוקה, להוסיף לו תקנים, לחזק את שירות התעסוקה בצורה אמתית.
<עופר לוי: להביא הכשרות- - -
חיים כץ: גם לעובדים שלו.
<עופר לוי: תמיד אנחנו רוצים להיות מוכשרים, ותמיד להתאים את עצמנו לקדמה.
<עופר לוי: בשנתיים האחרונות שירות התעסוקה עבר שינוי גדול, ולמרבית השינויים ועד העובדים לא התנגד, מאחר שחשבנו שהם שינויים שמקדמים את השירות.
<עופר לוי: אנחנו הארגון היחיד שהסכים להטמיע מערכת מחשוב, שהיא מאוד קשה ומאוד מקשה על העובדים.
<עופר לוי: לא יצאנו בעיצומים ולא יצאנו בבקשות.
<עופר לוי: מערכת הבנה שנקראת בינה והשמה.
רינה פרנקל: היתה ברירה?
<עופר לוי: אנחנו לא ביקשנו שום תוספת שכר בגין כך.
<עופר לוי: לכן כל הנושא של לומר שאת המאבק הזה מנהלים עובדי שירות התעסוקה להטבות שכר, אני מודיע פה בצורה הכי ברורה: אין לנו בקשה להטבות שכר.
<עופר לוי: אנחנו רוצים שההנהלה תחזק את שירות התעסוקה לא על-ידי כך שתבנה לעצמה מטה מנופח שיודע לשלוט בחברות חיצוניות, אלא שתביא מקבלי קהל כדי שיחס דורשי עבודה לנותן שירות לא יהיה ל-1 ל-800 אלף אלא יחס דורשי עבודה לנותן שירות- - -
חיים כץ: בין 800 ל-1,000.
<עופר לוי: אני גם לא משלה את עצמי שייתנו לי להיות כמו במדינות הOECD- - 1 ל-40, אבל נסתפק גם ב-1 ל-400.
אילן גילאון: שר האוצר הבטיח שבשנה הבאה יהיה פה טוב.
<עופר לוי: הבעיה, בהתנהלות הנוכחית לא תהיה לנו שנה.
חיים כץ: תהיה.
חיים כץ: גם הכנסת ו-וועדי העובדים לא יודעים לעצור את השעון.
עדי קול: מישהו יודע את הפרטים – מי זכה במכרז?
חיים כץ: שרגא.
<שרגא ברוש: בוקר טוב.
<שרגא ברוש: ראשית תודה לחבר הכנסת גילאון שוויתר לי על תורו, כי חשבתי שנכון יהיה- - - קודם כל בואו נסביר.
<שרגא ברוש: אני גם מבקש להודות לחבר הכנסת חיים כץ על דברי הפתיחה שלו.
<שרגא ברוש: לא יכולים להיות דברי פתיחה נכונים יותר.
<שרגא ברוש: אני מסכים לכל מילה.
<שרגא ברוש: אני חושב שהשירות הוא גוף חזק, מכובד.
<שרגא ברוש: אם יש לו קשיים כאלה ואחרים, צריך לסייע לו ולבנות אותו טוב יותר, אבל המשימה לטפל ב-250 אלף מובטלים במדינת ישראל זו משימה של שירות התעסוקה ולא של מישהו אחר.
<שרגא ברוש: לכן כשהשר שמחון הציע לי לקחת על עצמי את התפקיד, ולאחר שהוועדה של השופט אישרה אותו, במייל קיבלתי מייד אחרי זה את התנאים הנלווים – משכורת של מנכ"ל משרד ממשלתי, אוטו, נהג, כל מה שאתם מכירים.
<שרגא ברוש: הדבר הראשון שעשיתי, ביקשתי לוותר על כל אלה.
<שרגא ברוש: זה לקח יותר זמן מאשר לאשר אותו לוועדה, עד שהסכימו לוותר על כל אלה, ואני עושה את כל מה שאני עושה בהתנדבות, רק כי אני מאמין שזה הנושא המרכזי שעומד על סדר-יומנו – גם החברתי, גם הכלכלי.
<שרגא ברוש: אין לנו ברירה אלא להתעסק באוכלוסייה הזו הקשה.
<שרגא ברוש: פה אני מתחבר למה שאמר ידידי עופר לוי, יושב-ראש ועד העובדים.
<שרגא ברוש: אני חושב שמה שקורה בשנתיים האחרונות בשירות לא קרה הרבה זמן, אבל זה לא מספיק.
<שרגא ברוש: חייבים להמשיך בכיוון, להטמיע את זה כדי שאי-אפשר יהיה לפרק את זה בהמשך, כי קדנציות מסתיימות, ולא יכול להיות שכל פעם יבוא משוגע אחר ויעשה משהו אחר.
<שרגא ברוש: שירות התעסוקה, חייבים לבנות אותו מאה אמות לתוך האדמה רק כדי שאי-אפשר יהיה לזעזע את המהות, לדאוג לעבודה לאותם מובטלים.
<שרגא ברוש: לעצם העניין, זה לא סוד – אני לא יודע מי התחיל את הוויסקונסין הזה.
<שרגא ברוש: אנחנו לא תומכים של זה, לא אוהבים של זה.
<שרגא ברוש: אני ודאי לא תומך ולא אוהב של זה.
<שרגא ברוש: כשיצא לי הכבוד להיות עם חבר הכנסת גילאון בטלוויזיה גם אמרתי: אם זה לא יהיה בשירות התעסוקה אמתי, שירות התעסוקה לא יהיה במקום הזה, והוא אמר לי, בצדק מבחינתו: אתה נאיבי.
<שרגא ברוש: יכו להיות שאני נאיבי, אבל בואו נישאר גם קצת נאיביים.
<שרגא ברוש: אין שום קשר ולא דמיון בין ויסקונסין או כל שם אחר למה שאנחנו רוצים להפעיל בשירות התעסוקה; אנחנו רוצים לעשות פילוט על מספר מאות אנשים שנמצאים באבטלה עמוקה, קרי שהרבה מאוד זמן לא מצליחים להשתלב במעגל העבודה, ומעבר לעובדה שהיום הם חייבים לפי חוק, והם גם עושים את זה – מתייצבים פעם בשבוע בלשכה, נרשמים, ולצערי, הולכים הביתה בלי פתרון אמתי, לתת להם סדנה או פגישה עם מנטור, חונך פעמיים בשבוע למשך שעה-שעה וחצי.
<שרגא ברוש: פעמיים בשבוע לפגוש אדם שזה מקצועו, מנטור, חונך, לשעה-שעה וחצי, לא יותר מזה, שיעזור לו - איך מתייצבים לראיון עבודה, איך ממלאים קורות חיים.
<שרגא ברוש: כל מיני דברים בסיסיים בשביל להתקבל לעבודה.
חיים כץ: לא צריכים כאלה אנשים בשירות התעסוקה?
<שרגא ברוש: חייבים.
חיים כץ: תקלוט אותו לשירות התעסוקה, תעשה אותו עובד שלך.
<שרגא ברוש: אם תיתנו לי לסיים, נצא מפה עם מחיאות כפיים כולנו יחד, אני חושב.
<שרגא ברוש: אני חושב שאת אותה אוכלוסייה חייבים להוביל לצערי ביד, עד הרגע שהם מגיעים למקום עבודה או לקורס הכשרה מתאים או לא משנה מה.
<שרגא ברוש: חלקם לא רוצים לצאת מהבית.
מיקי רוזנטל: הרעיון הוא על חדשים.
מיקי רוזנטל: אם היית לוקח את דורשי העבודה הוותיקים, והיית עושה את התוכנית הזאת, היינו יכולים להאמין לך.
מיקי רוזנטל: אתה לוקח את החדשים.
<שרגא ברוש: אבל זה מהבטחת הכנסה.
מיקי רוזנטל: אבל אתה לא לוקח את הבעייתיים; אתה לוקח את הקלים.
רינה פרנקל: עדיף לקחת את הבעייתיים ולהביא אותם לתעסוקה, לעומת אנשים אחרים.
רינה פרנקל: זה הרבה יותר אפקטיבי.
<שרגא ברוש: אנחנו חושבים, ובואו נשאיר את זה לעובדי שירות התעסוקה, להנהלה, שעדיף לקחת את אלה שמספר חודשים נמצאים במקום הזה, ולמנוע מהם להגיע למקום הבלתי-אפשרי, לתחתית.
<שרגא ברוש: צריכות להיות תכניות אחרות, כנראה, לטפל באלה שבתחתית, אבל אין בכוחנו לעשות הכול עם האמצעים הדלים שיש בשירות התעסוקה.
מיקי רוזנטל: למה אתה לא לוקח אנשים לשירות התעסוקה?
<שרגא ברוש: תנו לי חמש דקות לפני שתשחטו אותי.
מיקי רוזנטל: למה אתה לא קולט אנשים?
<שרגא ברוש: תן לי רגע להציג את דבריי בצורה מסודרת.
<שרגא ברוש: אענה על כל השאלות.
<שרגא ברוש: ובכן, אנחנו מתכוונים לקחת את האנשים שהם בהבטחת הכנסה, שעדיין לא הגיעו לתחתית, במסגרת הפילוט הזה של כמה מאות מובטלים סך הכול.
<שרגא ברוש: זה מעגלי תעסוקה, ולנסות ללוות אותם בסדר גודל, ואנחנו מתכוונים להפגיש אותם פעמיים בשבוע לשעה-שעה וחצי עם אותו יועץ, מנטור, כדי להגדיל את הסיכויים שלו להצליח בהסבות מקצועיות, בהכשרות מקצועיות, ברצון לצאת מהבית, ברצון להיות במקום עבודה.
<שרגא ברוש: זה פילוט.
<שרגא ברוש: הרי המומחיות של האנשים האלה, אין בשירות התעסוקה כרגע.
<שרגא ברוש: אגב, אם אנחנו עושים הכשרות מקצועיות ומלמדים בישול, אין לנו טבחים בשירות תעסוקה.
<שרגא ברוש: אם אנחנו מלמדים מסגרות, אין לנו מדריכים למסגרות.
<שרגא ברוש: את השירותים הללו אנו שוכרים גם היום מחברות שמתמחות בזה.
<שרגא ברוש: הן נשכרות, עושות קורס, מסיימות את הקורס - שלום ולהתראות.
<שרגא ברוש: לכן אנו כרגע במסגרת אותם מכרזים שיש לנו פתוחים, לוקחים את מספר האנשים האלה שילוו לצורך הפילוט.
<שרגא ברוש: אם הפילוט יצליח אני הראשון שאשמח לקלוט 70 או 100 כאלה בשירות התעסוקה, שבחדר הסמוך לפקיד ההשמה יישב היועץ הזה.
<שרגא ברוש: כרגע לצערי היועץ הזה הוא אחד ששכרתי אותו לשבת שעה וחצי או שלוש שעות בשבוע, כי הוא בשירות התעסוקה.
מיקי רוזנטל: שאלות הבהרה.
חיים כץ: הוא חושב שאנחנו טמבלים.
חיים כץ: גם אני שותק.
חיים כץ: תן לו.
<שרגא ברוש: הניסיון לקרוא לזה ויסקונסין או כל שם אחר, זה לא יותר מיחצ"נות, ולמה – אחת, המנטורים האלה לא נכנסים לשום מערכות מחשב חוץ מאשר למערכת דיווח.
<שרגא ברוש: כמו, שאגב, נכנסים הפסיכולוגים החיצוניים או הרופאים החיצוניים, וכותבים לפקיד השמה: אדון נכבד, X היה אצלי היום, וזו דעתי עליו.
<שרגא ברוש: הם לא יכולים לשלול כלום.
<שרגא ברוש: אפילו לא שקל אחד.
<שרגא ברוש: הם כן יכולים לדווח מי לא בא, למרות שצריך לבוא פעמיים בשבוע לשעה-שעה וחצי, ולאותו אחד שמסרב לבוא את אותם פעמיים בשבוע, סמכות מנהל הלשכה לשלול לחודש.
<שרגא ברוש: כל מה שהמובטל הזה צריך לעשות, זה פשוט להתייצב שעה וחצי אצל המנטור הזה, גם אם הוא לא יקשיב לו.
<שרגא ברוש: לא שוללים לו כלום.
<שרגא ברוש: לא מתערבים במערכות המחשב, לא מנהלים את השירות, לא מחליפים את פקידי ההשמה.
<שרגא ברוש: מספקים שירות מקצועי, שלצערי, איננו היום בשירות התעסוקה.
<שרגא ברוש: פניתי לוועד, ואמרתי: מה נפשכם?
<שרגא ברוש: הרי כולנו רוצים שירות טוב יותר, שכולם יאמינו בנו.
<שרגא ברוש: בואו נעשה את הפילוט, בואו נראה שאנחנו מצליחים באוכלוסייה הזו.
<שרגא ברוש: נלך לאוצר יחד, ואני הלכתי, אגב, ויושב פה רן ויעיד על זה.
<שרגא ברוש: אמרתי: חבר'ה, נמצא את הדרך, יש לי הסכמה עם יושב-ראש הסתדרות עובדי המדינה, שנעשה מסלול מיוחד.
<שרגא ברוש: האוצר פוחד שיהיו קבועים במדינה וכל הדברים האלה.
<שרגא ברוש: נמצא מסלול מיוחד שנוכל לקלוט את העובדים האלה, שהאוצר ירגיש נוח שאפשר גם להוציא אותם בקלות בלי שום בעיה.
אורלי לוי אבקסיס: הוא רוצה להוציא עכשיו את העובדים הקבועים.
<שרגא ברוש: אני האחרון שנגד עובדים.
<שרגא ברוש: אל תספרו לי מה זה עובדים.
<שרגא ברוש: אין שום סיכוי או לשום שירות ציבורי או לשום מקום בלי עובדים.
<שרגא ברוש: אני יודע את זה.
<שרגא ברוש: לכן זה פילוט.
<שרגא ברוש: זה לא פוגע בעובדי השירות, זה לא לוקח מסמכותם, ואם הוא יצליח, אני הראשון שאשתף פעולה כדי שהמנטורים האלה יהיו חלק ממעגל שירות התעסוקה.
חיים כץ: אתה לא מאמין למה שאתה מדבר.
<שרגא ברוש: אני ממש מאמין.
חיים כץ: נדמה לך שאתה יושב מול סרדינים.
חיים כץ: היינו שם.
חיים כץ: אני לא ועד העובדים?
חיים כץ: תקשיב, האוצר לא סופר אותך.
<שרגא ברוש: בוא ננסה.
חיים כץ: הוא משתמש בך.
חיים כץ: לא רוצה לנסות, לא רוצה להיות שם.
חיים כץ: אני לא רוצה לקחת סיכון.
<שרגא ברוש: אז בוא לא נטפל באומללים האלה שברחוב.
מיקי רוזנטל: זה מה שאתם עושים תמיד.
<שרגא ברוש: זה שחור-לבן.
חיים כץ: אנחנו רוצים לטפל באנשים, אנחנו לא רוצים להעשיר את החברים של מישהו, ואנחנו יודעים לעשות את זה מתוך הבית.
<שרגא ברוש: מי?
חיים כץ: שירות התעסוקה.
<שרגא ברוש: יש אחד כזה בשירות?
חיים כץ: תכניס אותו.
<שרגא ברוש: גש לאוצר – תביא את הדרך להכניס אותו.
<שרגא ברוש: אני אתך.
חיים כץ: אם לא תיתן את זה עכשיו- - -
מיקי רוזנטל: אחר כך הם ייכנסו ויעיפו גם אותך.
<שרגא ברוש: לא אכפת לי לעוף גם היום.
חיים כץ: הם משתמשים בך.
<שרגא ברוש: תרשו לי להיות נאיבי.
חיים כץ: אני מכיר אותם, אני עובד מולם.
<שרגא ברוש: חלקכם בכנסת כי אתם נאיביים, אתם חושבים שאפשר לשנות, ואני חושב שאפשר לשנות.
רינה פרנקל: אני יודעת מה אפשר ומה אי-אפשר, כי עבדתי שם, ואני יודעת את כל הכלים שיש בשירות התעסוקה ואת אלה שאין בשירות התעסוקה.
חיים כץ: אילן.
אילן גילאון: אני לא רוצה לשחוט אותך.
אילן גילאון: אני לא בעד השיטה הזאת, ואם הייתי בעדה, אתה לא היית מהראשונים שהייתי רוצה לטפל בהם.
אילן גילאון: אני רוצה לומר משהו לזכותך.
אילן גילאון: אני לא מאשים לעולם אנשים בנאיביות.
אילן גילאון: זו תכונה בסדר גמור בעיניי.
אילן גילאון: אבל שרגא, אני חושב שבאופן טראגי אתה לא מבין בכלל מה התפישה שלנו, על מה הוויכוח בבסיס, במקור.
אילן גילאון: אם הייתי רוצה לסכם כבר את הדיון הזה, הייתי אומר שאני רוצה להציע לכם לשנות את השם ויסקונסין לשם אמריקאי, כי צריך מנטורים – פניקס, כי זה עדיין שם אמריקאי, וזה עוף חול שכל הזמן קם לך, ועוד צורה, ופעם הוא מעגלים ופעם הוא אורות ופעם הוא זה.
אילן גילאון: בסופו של דבר הוועדה הזאת על דעת אנשים מן השמאל ומן הימין ומכל מפלגות הבית חושבת – איך סבא שלי היה אומר – כדי שלא תהיה אבטלה, צריך שתהיה עבודה.
אילן גילאון: אפילו אם לחילופי חילופין הייתי מסכים, כי תכף תגיד מה המקורות, כמה עולה השמה כזאת.
אילן גילאון: ושרגא, אתה יודע שיש אפשרות למנטור הזה שאתה מדבר עליו, יועץ, להמליץ לשלול באמת השלמת הכנסה מאדם.
<שרגא ברוש: רק אם הוא לא מגיע.
<שרגא ברוש: אחד לא יישלל, אני אחראי.
אילן גילאון: בניגוד לחיים, אני חושב שאתה כן מאמין.
אילן גילאון: אתה פשוט לא מבין בכלל מה הבסיס של הוויכוח שלנו.
אילן גילאון: הבסיס של הוויכוח שלנו הוא בזה שפעם היה ויכוח גדול בינינו לבין פלוני באוצר.
אילן גילאון: לא אומר את השם המסוים.
אילן גילאון: הוא אמר לנו: מדינה זה כמו עסק – היא צריכה להיות יעילה, זולה, שהכול יעלה לנו בזול, אז אמרתי: אם כך, למה אתם לא מוכרים את כל המפעל הציוני בבת אחת?
אילן גילאון: מה אתם מפרקים כל פעם - פעם את לשכת התעסוקה, פעם זה, פעם אחרת.
אילן גילאון: תמכרו את כל המפעל הציוני, ואז תשאלו אם הם מוכנים לקנות את זה במחיר שהושקע בו.
אילן גילאון: אמרו לי: מה פתאום?
אילן גילאון: אין דבר כזה.
אילן גילאון: המפעל הציוני עלה יותר.
אילן גילאון: היה נושא אחד שחשבנו שהוא לא צריך להיות מופרט, כי אם כבר הייתי הולך לחילופי חילופין לשיטה שלך, הייתי רוצה, שאם כבר יהיה מופרט, שלפחות יהיה לי זול.
אילן גילאון: כאשר השמת מקום עבודה, ואתה יודע את זה, במקרה הזה עולה - אני מהממעיטים - פי שבעה יותר מאשר באמצעות לשכת התעסוקה – יש המרחיבים שאומרים פי 24 – הפרטה שהיתה צריכה להביא אותי לתוצר יותר זול, מביאה אותי לתוצר יותר יקר.
אילן גילאון: יש הרבה דברים שאינם מובנים בעניין הזה.
אילן גילאון: נאמר פעם אחר פעם, כאשר ניסו להכניס לנו את התוכנית הזו מהדלת, זרקנו אותה מהחלון.
אילן גילאון: כאשר זרקנו אותה מהחלון, הכניסו אותה מהמרפסת.
אילן גילאון: אני לא מבין את האניגמה הזאת – מה עומד מאחורי זה, שאתה בתמימותך חושב – אנחנו מדברים על העקרונות הללו: אל"ף, שאין איש סמכות מלבד גורם ציבורי לשלול ממישהו קצבה, או להמליץ לשלול ממישהו קצבה, בעת שאנחנו לא רוצים את ההפרטה של זה.
אילן גילאון: אנחנו לא רוצים להוציא את זה למכרז.
אילן גילאון: אתה נכנסת – תתחיל להכין את עצמך, וזה מה שנאמר פעם אחר פעם - תכין את עצמך, שלשכת התעסוקה תטפל בתעסוקה.
<שרגא ברוש: אני מסכים אתך.
אילן גילאון: לו היינו לוקחים עכשיו – אין לי התשובה המיידית, אבל תבחן את זה - את ההשקעה במנטורים האלה לאורך כל הזמן, כמה מקומות עבודה היית יכול לקנות עם שכר מכובד לאנשים, לא היית צריך שום דבר.
אילן גילאון: לא היית צריך לאמן אותם לכלום; היית פשוט קונה מקומות עבודה.
אילן גילאון: מדינת ישראל צריכה מקומות עבודה עתידניים מאוד בתחום נגישות, בתחום סייעות.
אילן גילאון: כל מה שאתה רוצה.
אילן גילאון: אפשר היה להמיר את זה בכסף אמתי, לתת לאנשים עבודה.
אילן גילאון: אתם העסקתם קצת – לא היית אז – את החברות האלה.
<שרגא ברוש: אבל אנחנו מתנגדים לזה.
<שרגא ברוש: שירות התעסוקה מתנגד לזה.
חיים כץ: מאחר שאנחנו מכירים את המגרש, אני לא יודע אם לומר יותר ממך או פחות ממך.
חיים כץ: אתה בכל זאת עמדת בראש גוף שייצג עבודה מכובדת במדינת ישראל, ואתה כתעשיין שגם דאג לעובדיו- - -
<שרגא ברוש: ושיתפתי פעולה עם העובדים שנים ארוכות.
<שרגא ברוש: אני מצטער שזה לא כך היום.
אילן גילאון: אתה איש הגון.
חיים כץ: הזדקנת.
חיים כץ: כולנו מזדקנים.
חיים כץ: נעשית נאיבי.
חיים כץ: אתה רוצה לחזור לילדות, מסתלבטים עליך.
אילן גילאון: אל תטעה.
אילן גילאון: גם לנו יש עבודה.
אילן גילאון: התכנסנו פה לא מזמן, אמרנו את מה שאמרנו.
אילן גילאון: למה אתם עושים מהלך עוקף כזה?
אילן גילאון: אם הייתי מישהו אחר, הייתי אומר לך: זה ממש מעליב.
אילן גילאון: אתה רוצה לתת גם לנו מנטור בעניין הזה?
אילן גילאון: למה לעשות דברים שהם עוקפי ועדה, עוקפי כנסת.
אילן גילאון: אני חושב שאנחנו שותפים להם, אני לאורך כל הדרך, ללשכת התעסוקה.
<שרגא ברוש: אולי אני באמת נאיבי בצורה קיצונית, אבל כשאני מבין את עמדת הוועדה הזאת, שאין להם ברמה העקרונית נגד הנושא של לקחת את העובדים האלה, שלא מצליחים להשתלב בעבודה, ולהכשיר אותם.
מיקי רוזנטל: תעשו את זה בשירות התעסוקה ולא באמצעות קבלנים פרטיים.
<שרגא ברוש: אני אתכם.
<שרגא ברוש: אני צריך להוכיח למישהו שאנחנו יודעים לעשות את זה.
<שרגא ברוש: יש אפשרויות – אחת, שתכפו עליהם שאנחנו נעשה את זה.
<שרגא ברוש: מצוין, אני אתכם.
<שרגא ברוש: יש אפשרות שנייה, שזה לא מצליח לכם, ואתם לא מצליחים לכפות עליהם שאנחנו נעשה את זה, שנוכיח להם שאנחנו יכולים לעשות את זה.
<שרגא ברוש: איך נוכיח להם?
<שרגא ברוש: ניקח אוכלוסייה מסוימת – 300, 400, 1,000 איש – זה הרי לא פותר את בעיית האבטלה.
<שרגא ברוש: נעשה את העבודה.
<שרגא ברוש: נראה מה אחוז ההשמה בקרב 1,000 האיש האלה מול האחרים, ואז איפה אנחנו כאילו חלוקים, שאנחנו לא חלוקים - את אותם אלה שהיום שכרנו בחוץ לשלוש שעות בשבוע, להיות המנטורים, מחר נקלוט אותם בשירות התעסוקה, אבל יחד נוכל להוכיח לאוצר שבעלות של 70 איש הלכו כמה אלפים לעבוד.
חיים כץ: תחת איזה משרד אתה עובד?
<שרגא ברוש: אני לא עובד תחת אף אחד.
<שרגא ברוש: אני עובד תחת בורא עולם.
חיים כץ: שירות התעסוקה, לאיזה משרד הוא שייך?
<שרגא ברוש: האחריות המיניסטריאלית – של משרד הכלכלה.
חיים כץ: איפה נציגי משרד הכלכלה?
<שרגא ברוש: אין לי מושג.
<שרגא ברוש: שאל אותם.
חיים כץ: זה לא מעניין אותם.
חיים כץ: שלחו אותך.
חיים כץ: למה הם לא פה?
חיים כץ: מה, הם שלחו אותך לשחיטה?
<שרגא ברוש: תתקשר ותגיד: אני עוצר את העבודה עד שאתם מגיעים לפה.
חיים כץ: אמרת להם: אני מכיר את האנשים.
חיים כץ: הייתי ידיד עובדים.
חיים כץ: אותי הם לא ישחטו.
<שרגא ברוש: אני עדיין ידיד עובדים.
<שרגא ברוש: לא דיברתי אתם מילה, בהן צדקי, ואת השר פגשתי בפעם הראשונה והאחרונה כשנכנס לתפקידו.
מיקי רוזנטל: אתה עלה תאנה לערווה שלהם, זה הכול.
<שרגא ברוש: לי אכפת.
<שרגא ברוש: לשלושתנו אכפת.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא שחקן יחיד במערכה.
אורלי לוי אבקסיס: בלי המיניסטר דבר לא יזוז.
חיים כץ: אם אכפת, ואני מאמין שאכפת, למה עופר סוגר את שירות התעסוקה?
חיים כץ: הוא אומר – שרגא בא בהתנדבות.
חיים כץ: הוא בא למילואים לתרום למדינת ישראל.
חיים כץ: הוא אוהב את שירות התעסוקה.
חיים כץ: בשבילו זה שירות מילואים.
חיים כץ: בשבילי זה פרויקט חיים.
חיים כץ: אני לא מוכן לקחת סיכון, לפרק את שירת התעסוקה.
חיים כץ: לשרגא יש לאן ללכת – לי אין לאן ללכת.
<שרגא ברוש: יושב פה דורון קרני ועופר, לפני שבועיים אמרתי את זה בחדר אצל אריאל יעקובי – בואו נעשה את הפילוט מסיבה פשוטה: בואו נרים את קרנו של השירות כדי להוכיח לכולם, שאי-אפשר לסגור את זה, גם כשאני ובועז נלך משם.
חיים כץ: אם אני יושב במקום עופר, לא הולך לפילוט, לא נותן לך.
חיים כץ: אומר לך, שרגא, אתה בא לתרום.
חיים כץ: עם האנשים שלנו תשביח את שלנו, תיצור לנו מנטורים, נקלוט אנשים.
<שרגא ברוש: מי עכשיו נאיבי?
<שרגא ברוש: אתה או אני?
<שרגא ברוש: נהפוך את עופר עכשיו למנטור.
<שרגא ברוש: אני מסכים.
חיים כץ: תקלוט.
<שרגא ברוש: אני נאיבי.
<שרגא ברוש: איך קולטים בשירות הציבורי?
<שרגא ברוש: בואו נפתור את זה.
<שרגא ברוש: חיים, בוא נלך לזה.
<שרגא ברוש: איך פותרים את זה?
מיקי רוזנטל: לא קלטו אף אחד בשירות התעסוקה בשנים האחרונות?
<שרגא ברוש: שהוועדה תודיע לממשלה שעד שלא קולטים לשירות, שהממשלה לא תופיע פה יותר.
חיים כץ: שרגא, משתמשים בך.
חיים כץ: אם הם היו רוצים, הם היו מביאים היום בשכר של 100 אלף שקל לאחד, אם היו רוצים.
<שרגא ברוש: אני צריך לקלוט בחוזים אישיים, כי הם רוצים שאשלם 6,000 שקל.
<שרגא ברוש: על מה אתם מדברים?
<שרגא ברוש: עופר יודע את זה.
<שרגא ברוש: אתה יכול לקלוט מנהל של לשכת עבודה ב-6,000 שקל?
<עופר לוי: יש גם אנשים שיעבדו ב-6,000 שקל.
<עופר לוי: רק הבחירה שלכם היתה לקחת אנשים אחרים תחת חוזים, מאחר שאתם רוצים שיפסיקו את העבודה.
חיים כץ: אתה לא המטרה פה.
חיים כץ: צר לי שלא הגיעו המיניסטר והאנשים שלו.
חיים כץ: צר לי שהם זרקו את זה עליך.
חיים כץ: אנחנו אוהבים אותך.
<שרגא ברוש: תסגרו את הוועדה בשבילם.
<שרגא ברוש: מה אתם רוצים ממני?
אילן גילאון: האוצר פה?
חיים כץ: האוצר פה.
חיים כץ: שרגא, צר לי שזה ככה.
חיים כץ: אנחנו מכירים אותך, את יושרך.
חיים כץ: אנחנו חושבים שאתה טועה, ואנחנו לא רוצים ללכת אתך להרפתקה הזו.
<שרגא ברוש: אין לנו זכות לא לעשות כלום.
<שרגא ברוש: אם יש דרך חליפית - - -
חיים כץ: לאנוס את הממשלה.
חיים כץ: ברגע שאתה נותן להם פילוט, הם אומרים: הנה, התחלנו לאכול את החזיר.
חיים כץ: שרגא, הקרב לא נגדך, ואתה לא מדבר יותר.
חיים כץ: תן לאחרים להתבטא.
חיים כץ: אמרת את שלך.
חיים כץ: נלחמת את מלחמת הממונים שלך.
<שרגא ברוש: אל תגיד לי את זה.
אילן גילאון: הוא זועק לעזרה.
חיים כץ: הוא יקבל את העזרה.
מיכל בירן: יש לי שלוש בעיות עם העניין.
מיכל בירן: אם הגיע מנכ"ל משרד הבריאות, שרגא, שכל הקונספט שלך, תעשו פילוט, הוא יהיה טוב, התוצאה של זה תהיה שיגדל האמון בכם, גמזו יכול לספר לכם שזה לא עובד ככה.
מיכל בירן: גם קופות החולים, למשל, שאומרים שהן מאוד יעילות, הן מצ'ופרות בזה שמקצצים בתקציבן, אז החלום שלך, שאם תהיו יעילים, מישהו יתגמל אתכם על זה, הוא מופרך.
מיכל בירן: לי יש שתי בעיות עם התוכנית הזאת: אחת, שהיא לא טובה, והשנייה, שהיא לא של שירות התעסוקה.
מיכל בירן: יכול להיות שהיה פה בלבול.
מיכל בירן: יכול להיות שאתם חושבים שהבעיה שלנו עם התוכנית זה השם, ואתם משתדלים עושים כמיטב יכולתכם לטפל בבעיה הזו.
מיכל בירן: אבל זו לא הבעיה.
מיכל בירן: זה נאמר על-ידי כל חברי הכנסת בצורה מפורשת.
מיכל בירן: לא ניתן יד להפרטת שירות התעסוקה.