GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי ניסנקורן: צריך לעבוד בשפיות, לחזור לעבודה מלאה ובמקביל לפתור את הסכסוך הזה בהבראה במקום פיטורים.
חיים כץ: יו"ר הוועד בבקשה.
<אדי חננוב: שמי אדי חננוב, יושב ראש ועד עובדי נייר חדרה.
<אדי חננוב: קודם כל מה שאמר אבי ניסנקורן הוא אמת, אנחנו לא מוכנים לנהל משא ומתן תחת לחצים.
<אדי חננוב: זה בדיוק הפוך ממה שקורה בדרך כלל במשק, הוועדים משביתים מפעלים.
<אדי חננוב: אצלנו זה הפוך, ההנהלה השביתה את המפעל כדי ללחוץ עלינו במשא ומתן.
<אדי חננוב: כל הזמן באים ושואלים על מה אנחנו מוותרים.
<אדי חננוב: זה לא משא ומתן, מצדנו זה רק מתן ומתן.
<אדי חננוב: אנחנו מבקשים, כמו שאמר אבי, לפתוח את המפעל.
<אדי חננוב: אם המצב באמת קשה, שגם על זה יש לנו חילוקי דעות, אנחנו מוכנים להירתם והם יודעים במה אנחנו מוכנים להירתם.
<אדי חננוב: אני מבקש קודם כל לפתוח את המפעל, להחזיר את העובדים.
<אדי חננוב: אפילו שהם השביתו את העבודה, הם לא שילמו לנו את הימים האלה, שאנחנו באים לעבודה מוכנים ומזומנים והם פשוט מזלזלים בעובדים ורוצים לרמוס את החוזה הקיבוצי שלנו.
חיים כץ: נציג ההנהלה בבקשה.
<צביקה אברמוביץ: שמי צביקה אברמוביץ, סמנכ"ל משאבי אנוש.
<צביקה אברמוביץ: ההנהלה לא השביתה את המפעל.
חיים כץ: הוא נסגר לבד?
<צביקה אברמוביץ: מי שהשבית את המפעל הם העובדים.
<צביקה אברמוביץ: ההנהלה לא יכלה לחדש את פעילות הייצור מסיבות, בעיקר בטיחותיות.
<צביקה אברמוביץ: נעשו חבלות במפעל, חבלות ברמה של מפסקי חירום, חשמל, סכנה ממשית, שאנחנו לא מוכנים לקחת אחריות.
<צביקה אברמוביץ: הנהלת המפעל נכנסת למפעל בליווי יס"מ ויוצאת בליווי יס"מ.
<צביקה אברמוביץ: זה מצב שאנחנו לא יכולים לקבל עליו אחריות, על הפעלה של מפעל שברמת סיכון מאד גבוהה.
<צביקה אברמוביץ: לעצם העניין, ההנהלה עושה כל מה שביכולתה, במצב שוק שתכף נסביר אותו, כדי להימנע מפיטורים, של אפילו עובד אחד.
<צביקה אברמוביץ: אני מצהיר את זה גם פה, אנחנו לא רוצים להגיע לפיטורים.
<צביקה אברמוביץ: אבל מה לעשות, שאחרי שעשינו את כל הוויתורים ברמת העובדים בהסכם, ברמת הפחתות בשכר, ברמה של הפחתות שכר ממנכ"ל החברה עד אחרון העובדים, בחוזה אישי.
<צביקה אברמוביץ: גם זה לא מספיק.
<צביקה אברמוביץ: פנינו לעובדים ואמרנו, עם כל הכבוד, אתם 370 עובדים, מתוך 3,000 עובדים, מותר שגם אתם תעשו ויתורים.
<צביקה אברמוביץ: נתקלנו בחומה בצורה, שהדבר היחיד, שאולי מוכנים לוותר, זה על תוספת אוטומטית של 4.3% שניתנת מידי שנה, בלי קשר למצב החברה.
חיים כץ: גילוי נאות, אני מכיר את צביקה עוד כשהיה יו"ר תנובה.
חיים כץ: נפגשנו בפעילות ועדים.
חיים כץ: לא מפריע לי 4.5%, מה שמפריע לי זה דור ב'.
<צביקה אברמוביץ: אין דור ב'.
חיים כץ: אתם יוצרים גוף, קבוצה של אנשים שאין להם עתיד, אין להם מחר והם לא יקבלו קביעות.
חיים כץ: אתם לא מגדירים את הכניסה שלהם.
חיים כץ: אתם צריכים לעשות סדר, שלא יהיו שני סוגי אנשים.
חיים כץ: עזוב אותי רגע מה-4.5%, זה רק כסף, אתם צריכים ליצור עתיד לאלה שיבואו בהמשך ולהגיד, מתוך ה-200 ניתן 50, 60 רק למצטיינים שבהם.
חיים כץ: אנחנו מתחייבים למספר מסוים של קביעויות.
חיים כץ: ומעבר לתוך המגרש.
חיים כץ: אין את זה.
חיים כץ: ממה ששמעתי מהעיתונות, זה הדבר שהכי צרם לי.
חיים כץ: בזמנו פנתה אלי הנהלת התעשייה האווירית ושאלו כמה תוספת אני רוצה, אמרתי להם כלום, אין דור ב' במפעל, כולם שווים.
חיים כץ: עובד שנכנס היום ואחד שעובד 40 שנה, זהה, חוץ מהוותק וההתקדמות בדרגות, אבל יש להו אותו מסלול, הוא נכנס לאותו מגזר, זה מה שאני מחפש.
חיים כץ: אני רוצה, שהילד שבא היום, ידע שיש לו עתיד ולא יזרקו אותו בעוד מספר שנים, לא בגלל שהוא לא טוב, אלא בגלל שאתם רוצים יותר זול.
חיים כץ: אז תגיד, אני רוצה להרוויח יותר כסף ועושה עלויות של חברה, זה בסדר, גם הוועד רוצה שתרוויח כסף, תבנה דגם של עבודה, בה נקלוט אנשים, תהיה להם פרנסה בכבוד, ניתן את השעות, המפעל ירוויח והכול יהיה בסדר.
חיים כץ: בהתנהלות שלכם, התנהלתם קצת כמו בריונים.
חיים כץ: אמרתם, נוכל להסתדר בלעדיכם וסגרתם את המפעל.
חיים כץ: אתה מפסיד 50, 60 מיליון לשנה.
<צביקה אברמוביץ: יותר, רבעון האחרון 60 מיליון.
חיים כץ: תמשוך עוד שבועיים, למה הבריונות הזו?
<צביקה אברמוביץ: אני אסביר.
חיים כץ: אמי עליה השלום הייתה אומרת, יש שני סוגי אנשים, יש מסבירים ויש מצליחים.
חיים כץ: ברגע שאתה מסביר, נכשלת.
חיים כץ: אין סיבה שהמצב היום יהיה כמו שהוא.
חיים כץ: אין סיבה שתפסיד.
<צביקה אברמוביץ: אז תסביר לי אתה, כיוון שאנחנו באים מאותו בית ספר, איך אני יכול לעמוד במצב, ש-370 עובדים, עלות השכר השנתית שלהם היא 117 מיליון ₪.
<צביקה אברמוביץ: אתה יכול לנהל מפעל ככה?
חיים כץ: קודם כל תבנה לי את זה ל-8 שעות עבודה.
חיים כץ: דבר שני, כמה אחוז זה מהמחזור של החברה?
<צביקה אברמוביץ: זה מתוך 3,000 עובדים.
חיים כץ: אנחנו לא עושים פה משא ומתן.
<צביקה אברמוביץ: ברור, לא הייתי עושה אתך משא ומתן.
חיים כץ: למה, אני לא טוב?
<צביקה אברמוביץ: זו הייתה מחמאה.
<צביקה אברמוביץ: העולם של הנייר לא יכול לשלם את השכר הזה, אנחנו בקריסה, אנחנו בהתמוטטות.
חיים כץ: למה סגרת את המפעל?
<צביקה אברמוביץ: לא אנחנו סגרנו את המפעל.
<צביקה אברמוביץ: זה מפעל, שלפני כמה חודשים, בהפעלה לא מתוכננת נפצע קשה מאד עובד.
<צביקה אברמוביץ: זה מפעל מסוכן מאד.
חיים כץ: מה מסוכן?
<צביקה אברמוביץ: אלה לא מכונות שאתה יכול להדליק ולכבות.
חיים כץ: מה הבעיה להפעיל מחר את המפעל.
חיים כץ: הם הסכימו לכל מה שאתה רוצה, אתה מפעיל?
<צביקה אברמוביץ: ייקח לי שבועיים לחזור לפעילות.
חיים כץ: כלומר, אם מחר תגיעו להסכמות, שבועיים לא יבואו לעבודה?
<צביקה אברמוביץ: יבואו.
<צביקה אברמוביץ: אבל אני לא אפעיל, מכיוון שאני צריך לעשות את ההכנות להפעלה.
<צביקה אברמוביץ: אתה חוזר לנקודה שהיא לא הבעיה.
חיים כץ: זו לא הבעיה שאתה רואה אותה.
<צביקה אברמוביץ: אני הראשון שרואה אותה, אם היינו הולכים לפתרון הקל, היינו אומרים, הנייר הלבן מפסיד כל שנה 30 מיליון שקל, אנחנו סוגרים את המפעל ומפטרים 250 עובדים.
<צביקה אברמוביץ: זה לא מה שאמרנו.
<צביקה אברמוביץ: אמרנו, כולנו ניתן כתף, כל העובדים ולא נפטר אף עובד.
<צביקה אברמוביץ: אני לא יכול להפעיל מכונה שמפסידה 30 מיליון בשנה.
<צביקה אברמוביץ: לא יכול.
חיים כץ: מבחינה בטיחותית או כלכלית?
<צביקה אברמוביץ: כרגע גם כלכלית אני לא יכול להפעיל אותה.
חיים כץ: אבל אנחנו אומרים לך שאנחנו רוצים לדבר אתך, תפעיל את המכונה.
<צביקה אברמוביץ: מדברים אתי שבועיים ויותר והגענו להבנות והגענו לרגע שצריך לסגור את הדברים הסופיים ולהגיע להסכם חתום ולפתוח את מפעל ביום ראשון, והם לא הגיעו לפגישה.
<צביקה אברמוביץ: כל ההנהלה הגיעה להסתדרות והודיעו לנו, במקרה, שהם לא מגיעים לפגישה.
<צביקה אברמוביץ: מה אתה רוצה שנעשה?
חיים כץ: הם לא בסדר ואתה לא בסדר.
<צביקה אברמוביץ: אני תמיד לא בסדר.
חיים כץ: לא תמיד.
חיים כץ: זה שסגרת את המפעל זה לא בסדר וזה שהם לא באו לפגישה זה גם לא בסדר.
חיים כץ: בן אדם צריך להגיד את מה שיש לו וזה שלא באים, זה לא בסדר, זה פשוט לא בסדר.
חיים כץ: אם אתה יושב ראש ארגון העובדים, אתה אחראי לפרנסה של 800 עובדים.
<צביקה אברמוביץ: ההשלכות תהיינה על אלפים.
<אדי חננוב: הוא דיבר על השכר שלנו, למה אף אחד לא שואל אותו כמה השכר הממוצע לשעה.
<אדי חננוב: הוא אומר שהעלות היא 25,000 ₪, בן אדם צריך להרוויח 18,000-20,000 שקל כדי שהעלות שלו תהיה 25,000 שקל.
<אדי חננוב: למה אף אחד לא שואל אותו מה השכר לשעה הממוצע בעבודה.
<אדי חננוב: אין 50 שקל שכר לשעה.
<אדי חננוב: זאת אומרת שאנחנו עובדים 400 שעות, את זה הוא מסתיר.
חיים כץ: שאלתי אותו מה השכר ל-8 שעות.
חיים כץ: אבל זה לא מה שמעניין עכשיו.
שולי מועלם-רפאלי: מה זה ה-400 שעות שאתם עובדים?
<אדי חננוב: המון שעות.
<אדי חננוב: אם אני לוקח שישי שבת.
<אדי חננוב: הוא אמר ששבועיים הוא לא יכול להחזיר את המכונות לעבודה, הוא לא מחזיר את המכונות, אנחנו מחזירים את המכונות, זה לא שבועיים, מקסימום שלושה ימים, אם נגרמו נזקים ממה שהם עשו.
<אדי חננוב: משהו נוסף, אין לנו את הכוח של האנשים האלה, יש לי בקשה, מה שוועדת העבודה יכולה לעזור.
יעקב מרגי: רק אנחנו יכולים לעזור.
<אדי חננוב: הם כל הזמן טוענים שהנייר הלבן לא טוב.
<אדי חננוב: אז בואו כולם נתגייס, נעזור, יש הרבה ייבוא ויותר זול.
<אדי חננוב: הייבוא הזה הורס את התעשייה של הנייר בישראל, בזה אנחנו רוצים לעזור להנהלה ולבעלים.
חיים כץ: אני רוצה לתת לך טיפ בחינם, לא רלוונטי עכשיו, לא השכר, לא כמה אתה מרוויח, זה לא מעניין.
חיים כץ: מה שרלוונטי עכשיו, שמחר בבוקר אתה והאנשים שאתה מייצג יוכלו לעבוד.
חיים כץ: אז, יתווכחו סביב שולחן כמה כסף, אם ל-8 שעות, ל-100 שעות, זה השלב המשני.
חיים כץ: ב"נייר חדרה" אנחנו נמצאים בתאונת דרכים גדולה יש המון פצועים וצריך לטפל לא במי שצועק אלא במי שצריך חוסם עורקים.
חיים כץ: חוסם העורקים שלנו זה הפעלת המפעל.
חיים כץ: אם תבוא מחר בבוקר ותתחיל לעבוד, תחסוך לעצמם ויכוח אם משלמים אחר כך את ימי השביתה או לא משלמים את ימי השביתה.
<אדי חננוב: אני מסכים עם זה 100%.
שולי מועלם-רפאלי: אז למה לא הגעתם לפגישה?
<אדי חננוב: באותו ערב הייתה הפגנה ענקית בכניסה למפעל, באנו להרגיע את האנשים, הודעתי לאבי ניסנקורן וגם לעוזרת שלו והתנצלנו.
<אדי חננוב: האנשים לא רגועים, שבועיים לא עובדים, באנו להרגיע אותם.
חיים כץ: היית יכול להרגיע אותם אם היית מגיע לישיבה ובערב היית מודיע להם שלמחרת בבוקר המפעל נפתח, בזה היית מרגיע אותם.
<אדי חננוב: יכול להיות, אבל ספרתי לכם את העבודות.
<צביקה אברמוביץ: איזה הפגנה הייתה?
חיים כץ: הייתה הפגנה, זה בסדר.
<אדי חננוב: אני לא מתווכח אתך, אבל העובדות הן שהיינו צריכים להיות שם.
חיים כץ: אתם חייבים לשבת.
חיים כץ: כשבאת לוועד אמרת שאתה רוצה לדאוג ולשפר את איכות החיים של העובדים שלך.
חיים כץ: בשביל זה הלכת לוועד.
חיים כץ: לא אמרת שתשבית ומתי ורוצה הפגנות.
<אדי חננוב: לא השבתנו בשום שלב, ההנהלה סגרה את המוכנות.
<אדי חננוב: הם התחילו לסגור בהתחלה בסופי שבוע.
<מוסטפא בדראן: שמי מוסטפא בדראן, חבר ועד העובדים.
<מוסטפא בדראן: מצטער שהקול שלי צרוד, זה מאותה הפגנה במוצאי שבת.
<מוסטפא בדראן: אני עובד 36 שנה במפעל, מעולם לא היה סכסוך עבודה בין ההנהלה לעובדים, 36 שנה שאני עובד.
<מוסטפא בדראן: רק שהחבר'ה האלה הגיעו למפעל, יש ברדק.
<מוסטפא בדראן: אנחנו לא יודעים לאן אנחנו מובילים.
חיים כץ: מה זאת אומרת שאתם לא יודעים לאן אתם מובילים?
<מוסטפא בדראן: במצב הניהולי הזה, אנחנו לא יודעים.
<מוסטפא בדראן: שבועיים המכונות עומדות ומפסידים מיליונים בכל יום.
<מוסטפא בדראן: אני יודע מה אני מדבר, מפסידים מיליונים כל יום.
<מוסטפא בדראן: את ה-2.5% שמדברים עליהם, בהפסקת המכונות בשבועיים האלה, יכולים לכסות 20 שנה קדימה בשביל ה-2.5% האלה.
<מוסטפא בדראן: המצב הוא, שעם ההנהלה הקיימת אנחנו לא יכולים להתקיים.
חיים כץ: ההנהלה הקיימת היא הנהלה פרטית?
<מוסטפא בדראן: אני לא יודע?
חיים כץ: מה זה אתה לא יודע?
חיים כץ: אתה עובד שם 36 שנה.
חיים כץ: אתה לא מכיר את החברה?
חיים כץ: ההנהלה קנתה את המפעל?
<מוסטפא בדראן: נכון.
חיים כץ: אז מה זה שאתה לא יכול?
חיים כץ: אתה נבחר ציבור, הם חייבים אותך כי נבחרת, אבל הם ההנהלה, הבעלים.
<מוסטפא בדראן: ההתנהגות שלהם בשטח והדרישה להוריד אנשים.
<מוסטפא בדראן: לפני שנה וחצי הוצאנו 70 עובדים ותיקים, זה מפריע לתהליך ייצור הנייר שמחייב ידע וניסיון.
<מוסטפא בדראן: זה לא כמו קו יצור אחר, שתוך יומיים זה בסדר.
<מוסטפא בדראן: בן אדם שעובד 30 שנה, יש לו ידע אדיר.
<מוסטפא בדראן: כל המערכת התרוקנה מאנשים, באים בטענה שרוצים להוציא עוד 30 אנשים לפנסיה מוקדמת.
חיים כץ: חבר הכנסת מרגי בבקשה.
יעקב מרגי: יש כאלה שהגיעו לכנסת אחרי שעשו אקזיטים וסטארט-אפים, ויש כאלה שהגיעו משוק העבודה, כמו היושב ראש וכמו עבדכם הנאמן, שהיה שכיר כל חייו.
יעקב מרגי: דברי הפתיחה של היושב ראש מדברים גם לעובדים וגם להנהלה, פה צריך את השכל הישר.
יעקב מרגי: כמו שילד לפעמים לא מרוצה מההורים שלו, הציפיות שלו מהם גבוהות, אבל הוא לא יכול להחליף הורים.
יעקב מרגי: זה המפעל, זה מקור הפרנסה שלכם, יש מצוקה שאתם מסכימים לה וההנהלה מנסה להוביל לכיוון מסוים.
יעקב מרגי: שמעתי את הסכסוך המתוקשר, זה לא הולך למקומות טובים.
יעקב מרגי: נעשו טעויות בניהול המאבק, יכול להיות שגם ההנהלה עשתה טעויות, זה לא משרד ממשלתי, זה לא המגזר הציבורי, שם בקווים שהובלתם את המאבק, הייתי הולך אתכם אפילו עוד יותר.
יעקב מרגי: אבל זה מפעל יצרני, ואנחנו ערים למה שקורה בכל העולם, יש משבר בענף הנייר הלבן.
יעקב מרגי: אני לא ואמר שצריך לאמץ את הקו שההנהלה מובילה, אבל כששוברים אתה כלים, הנזק לא יהיה ווין-ווין.
יעקב מרגי: כששוברים את הכלים, מי שיפסיד ראשון הם העובדים.
יעקב מרגי: ההנהלה תקבל מכה בכנף ותמצא את הדרך שלה, בסופו של דבר, השלטר אצלה, למרות שנשמע שהשלטר בידי העובדים.
יעקב מרגי: אתם צריכים להתכנס, לקבל החלטה שיושבים סביב שולחן, גם ההנהלה וגם העובדים, מגיעים להסכמה בכל מחיר ולא שוברים כלים.
יעקב מרגי: ייקח חודש, חודשיים, בסוף זה יגיע.
יעקב מרגי: גם אתם לא אומרים שמה שיש זה מה שיהיה, כי אתם מבינים שישנה בעיה.
יעקב מרגי: לפטר עובדים כדי להתאזן?
יעקב מרגי: אני לא חושב שיושב פה מישהו סביב השולחן שמעדיף את זה.
יעקב מרגי: אני שמח על ההצהרה של ההנהלה, שהיא לא רוצה לפטר עובדים.
יעקב מרגי: גם אתם לא תרצו שחברים שלכם ילכו הביתה בלי פרנסה, כשאתם שומעים ומבינים מה קורה במשק.
יעקב מרגי: צריך להתכנס בשום שכר, אני רוצה להאמין שגם ההנהלה תהיה הוגנת אתכם.
יעקב מרגי: יש אתכם את אבי ניסנקורן, שיש לו ניסיון ויצטרך גם הטבעת חותם, תנו לו את הקרדיט.
יעקב מרגי: אם הייתם סולידריים אתו, הייתם צריכים לשתף פעולה וללכת אתו.
יעקב מרגי: תנו לו את הקרדיט, שסביב השולחן העגול הוא יוביל את זה.
יעקב מרגי: הוא צריך את זה, תעזרו לו ותביאו למשהו שפוי.
יעקב מרגי: אני שומע ורואה את המאבק והוא לא נראה טוב.
יעקב מרגי: נראה לי שגם אתם, נכנסתם להרפתקה שלא צפיתם בה את התגובה של ההנהלה.
<אדי חננוב: שנה וחצי מתכננים את המהלך הזה, זו לא תמימות.
יעקב מרגי: אני מצפה מההנהלה שתהיה הוגנת ותעשה רק מה שהכרח, כדי להמשיך לעבוד.
יעקב מרגי: תנו לאבי להוביל את זה, הוא יוביל את זה למקום שפוי וריאלי.
<שלמה יהודאי: שמי שלמה יהודאי ואני מנהל משאבי אנוש בקבוצה.
<שלמה יהודאי: אני רוצה להדגיש ולומר לידידי, חברי הוועד וחברי הכנסת, מעבר למה שאמר אדי, שעלות השכר הממוצע עד כ-25,000 ₪ - - -
<שלמה יהודאי: בתקופות שענף הנייר היה במצב טוב, החברה חיבקה את העובדים, הטיבה עימם.
<שלמה יהודאי: העובדים האלה הגיעו להישגים טובים, מן הטובים שיש בשוק.
חיים כץ: מה זה מעניין?
חיים כץ: אתה לא שם?
חיים כץ: אתה מנהל משאבי אנוש, מהות העבודה שלך, לעשות הכול כדי שיהיה שקט תעשייתי ולתת למפעל שלך עבודה ביעילות גבוהה, בתפוקות גבוהות ועם לקוחות מרוצים.
חיים כץ: זה לא מעניין מה שאתה אומר וכמה הם מרוויחים.
חיים כץ: מה אתם עושים היום כדי לפתוח את המפעל?
חיים כץ: לפתוח את המפעל תוך כדי הידברות.
חיים כץ: אין מנצחים ומפסידים, ככה כולם מפסידים.
חיים כץ: אתה צריך להגיד, שהמטרה שלכם היא לא לשחק במשחקים של כבוד, או משחקים בלכופף ידיים.
חיים כץ: אנחנו מזיזים את זה הצידה, רוצים לתת לבעלים רווחיות, רוצים לייצר ואנחנו רוצים שעובדים יתפרנסו בכבוד.
חיים כץ: זה שם המשחק.
<צביקה אברמוביץ: היינו שם.
<צביקה אברמוביץ: היינו כבר בדקה ה-90.
<צביקה אברמוביץ: התנהל משא ומתן, הגענו לטיוטות של הסכמים, נשארו עוד שני סעיפים, שאני מאמין שאבי יוכל לסכם אותם אתנו.
<צביקה אברמוביץ: זו הייתה המטרה.
<צביקה אברמוביץ: זורים חול בעיני הוועדה.
<צביקה אברמוביץ: הגענו ל-80% מהפתרונות.
חיים כץ: אף אחד לא זורה חול.
חיים כץ: הם לא אמרו כלום.
<צביקה אברמוביץ: כאילו לא היה משא ומתן ורק עכשיו מדברים.
חיים כץ: היה משא ומתן או לא היה משא ומתן.
חיים כץ: תפתח את המפעל, תשב אתם ותגמור תוך יומיים.
<צביקה אברמוביץ: אפשר גם לגמור עכשיו ולפתוח מחר.
חיים כץ: מה הקשר?
<צביקה אברמוביץ: יש קשר.
חיים כץ: אתה רוצה למות צודק או לחיות חכם?
חיים כץ: אתה צריך לתת רווחיות לבעלים של המפעל, משביתה הוא מרוויח כסף?
<צביקה אברמוביץ: אבל הוא גם לא מפסיד מהלבן, זה מה שאתם לא מצליחים להבין.
חיים כץ: הוא מפסיד פחות.
חיים כץ: רק בלבן.
<צביקה אברמוביץ: בלבן הוא לא מפסיד.
חיים כץ: אני שומר את זה לסוף.
חיים כץ: בבקשה חבר הכנסת זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: למען הגילוי הנאות, אני חי מהפולקלור של "נייר חדרה".
ג'מאל זחאלקה: חלק גדול מהמשפחה שלי עבד שם.
ג'מאל זחאלקה: גם אח שלי, לפני שהיה רופא שיניים, עבד שם.
ג'מאל זחאלקה: דוד שלי עובד שם, אני היחיד במשפחה שלא עבדתי שם.
ג'מאל זחאלקה: אם שמתם לב לדבריו של מוסטפא בדראן, הוא אמר, "אנחנו מפסידים", הוא לא אמר "המפעל מפסיד".
ג'מאל זחאלקה: כלומר זה מראה את השייכות של העובדים, האהבה שלהם למקום העבודה, זה לא סתם מקום עבודה, זה סגנון חיים.
ג'מאל זחאלקה: אני חי באזור הזה והתקשרו אלי הרבה עובדים של המפעל.
ג'מאל זחאלקה: גם הבוקר, ראה אותי אחד העובדים בתחנת הדלק, וביקש שנעשה משהו בישיבה היום, הם רוצים לחזור לעבודה.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להגיד בקצרה את עמדתי בנושא, כשאני לוקח בחשבון את כל הגורמים, גם את הזעקה מהלב של העובדים.
ג'מאל זחאלקה: הם רגילים להגיע לעבודה כל יום, זה נראה להם לא נורמאלי, מעבר לעניין של שכר ושל סכסוך עבודה.
ג'מאל זחאלקה: קודם כל להוריד את עניין הפיטורים מהשולחן לגמרי.
חיים כץ: ירד.
ג'מאל זחאלקה: דבר שני, לא מקובל עלי וזה נראה מאד מוזר, שההנהלה סוגרת את המפעל בגלל שהועד לא הגיע לישיבה, זה ברוגז?
חיים כץ: היא סגרה הרבה לפני, שבועיים לפני כן.
ג'מאל זחאלקה: הבנתי, אבל הם אמרו שהם מוכנים לפתוח את המפעל אם הם יגיעו.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לפתוח את המפעל ולנהל במקביל משא ומתן.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו כוועדה, עם ניסיונך הרב כבוד היושב ראש, יכולים להציע מסלול שישמור את הכבוד של הוועד ואת הכבוד של ההנהלה ולהביא לתוצאה.
ג'מאל זחאלקה: שהמפעל יפתח, ינוהל משא ומתן בצורה זו או אחרת ואפשר להגיע להסכמה.
ג'מאל זחאלקה: אני מבין שהעמדות לא כל כך רחוקות.
ג'מאל זחאלקה: בהכירי חלק גדול מעובדי המפעל, ערבים ויהודים, אני לא רואה שמישהו מהעובדים של המפעל, בשייכות העצומה שיש להם למקום, שיחבלו במפעל.
ג'מאל זחאלקה: זה מעבר להיגיון.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שתתפוס עובד, תשאל אותו על המפעל ותשמע מה הוא יגיד לך.
ג'מאל זחאלקה: זה לא מקום שהעובדים מנוכרים עליו, כועסים על מקום העבודה.
ג'מאל זחאלקה: זה מקום שהעובדים אוהבים אותו.
ג'מאל זחאלקה: לכן, אני לא מתאר לעצמי שמישהו יעשה חבלה.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שהייתה בעיה, או אפילו אחד כזה - - -
<צביקה אברמוביץ: יש תלונה במשטרה.
חיים כץ: אני מבקש להוריד את הטונים, אפשר להגיד את הדברים בשקט.
חיים כץ: גם במאפיה הבינו את זה והתחילו ללחוש.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו במזרח, לא רוצים לוותר על הטמפרמנט שלנו.
יעקב מרגי: אני מזדהה עם חלק מהדברים שהוא אמר עכשיו...
ג'מאל זחאלקה: הטענה של החבלות היא חשובה, כי אם שמעתי נכון את ההנהלה היא אמרה שהם לא יכולים לפתוח כי יש חבלות במפעל.
ג'מאל זחאלקה: זו הייתה הטענה המרכזית.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשלול את הטענה הזו ולהתחייב בשם הוועד, שהם אחראים שלא תהיה שום חבלה.
ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב ראש והנהלת המפעל, אני לא יודע מי מקבל החלטה בהנהלת המפעל, אתם או שיש דרגים גבוהים יותר.
ג'מאל זחאלקה: אבל אני בטוח שהוועד, בלי לשאול אותם, מוכן להתחייב, שלא תהיה שום חבלה והם ישתפו פעולה עם ההנהלה ועם המשטרה ועם כולם, שבורג לא יזוז ממקומו במפעל.
<מוסטפא בדראן: הם יודעים את זה.
ג'מאל זחאלקה: אם זו הטענה, שיש חשש לחבלות המפעל, אז אפשר לפתור את הבעיה הזו.
ג'מאל זחאלקה: בואו נתחייב, לא יהיו חבלות, לא יהיו בעיות, הוועד מתחייב, העובדים מתחייבים.
ג'מאל זחאלקה: מצד שני, ההנהלה מחזירה את העובדים לעבודה ומצד שלישי, וזה החשוב ביותר, נכנסים למשא ומתן, כאשר ההנהלה אומרת, שיהיה אפשר להגיע להסכמה תוך ויתורים הדדיים, שישמרו על פרנסתם של העובדים.
ג'מאל זחאלקה: אני קורא להנהלה ולעובדים, להציל את מקום העבודה הזה.
ג'מאל זחאלקה: באזור ממנו אני בא, אני בא מאזור ואדי ערה, בישוב שלי יש יותר מ-100 עובדים במפעל "נייר חדרה", בואדי ערה בכלל יש מאות עובדים, שעובדים במפעל.
ג'מאל זחאלקה: אני אף פעם לא שמעתי תלונות, האנשים מרוצים ממקום העבודה, יש כבוד ויש הכול.
ג'מאל זחאלקה: אז בבקשה להמשיך את זה, אם אפשר לפתור בעיה, למה לסבך אותה?
שולי מועלם-רפאלי: אני שומעת את הדברים ונשמע שאתם פשוט צריכים מבוגר אחראי.
שולי מועלם-רפאלי: גם ההנהלה וגם העובדים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת איך העובדים לא זעקו במחאה על האמירה הבעייתית על חבלה במכונות.
שולי מועלם-רפאלי: אני מוחה על זה.
שולי מועלם-רפאלי: מצד שני, חברים, אף אחד לא שואל אתכם מי ההנהלה.
שולי מועלם-רפאלי: זאת ההנהלה.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר הראשון שאתם צריכים לעשות זה לשמוח, כך אני חשתי, על האמירה שלהם, שלא יהיו פיטורים.
שולי מועלם-רפאלי: להחתים אותם על האמירה החשובה הזו כדבר ראשון ואחר כך לשבת אתם למשא ומתן.
שולי מועלם-רפאלי: משא ומתן, כמו שאמר פה, איש הרבה יותר מנוסה ממני, יושב ראש הוועדה, הוא סביב שולחן עגול.
שולי מועלם-רפאלי: שולחן עגול, כך אמרו חז"ל, אין אדם יוצא וחצי תאוותו בידו.
שולי מועלם-רפאלי: כנראה, ממה שאני למדה משני האנשים האלה, שניהלו, הרבה יותר משאים ומתנים ממני, אתם תקבלו חלק ממה שאתם רוצים וההנהלה תצטרך לוותר על חלק ממה שהיא רוצה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אם לא יהיה משא ומתן, אז כל הדברים החשובים, שאמר חבר הכנסת זחאלקה, לא יהיו.
שולי מועלם-רפאלי: המחויבות, הזו וחוסר הניכור, שחבר הכנסת זחאלקה דיבר עליה והעובדים דברו עליה, נובעת כנראה מהרבה שנים, של מקום עבודה חיובי, כך אתם טענתם.
שולי מועלם-רפאלי: אז תשמרו את הדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אם תדעו כמה אנשים באים בפני השולחן הזה, עם פיטורים קשים, עם הסכמים בעייתיים בשכר העבודה שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו באים עכשיו מדיון בעייתי על המצב של מערכת הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: כאן יש מפעל יצרני, שאנשים, כמו שאמר חבר הוועד, עובדים בו שנים רבות ומכלכלים את המשפחות שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת, שהתפקיד שלכם כהנהלה, זה לרצות שאנשים יישארו מרוצים.
שולי מועלם-רפאלי: מה יצא לכם מזה שאנשים ילכו הביתה ממורמרים?
שולי מועלם-רפאלי: אז הם יבואו לעבודה ויעשו את העבודה שלהם, אבל אתם יודעים כמוני איך נראים הסרטים של צ'ארלי צ'אפלין, שהעובד בהם לא מרוצה ומעביר ניר ממקום למקום.
שולי מועלם-רפאלי: תיקחו את האכפתיות האמיתית שיש סביב השולחן הזה, שאומרת, יש זכויות לעובדים ויש רצון אמיתי להבריא את המצב ולהביא כמה שיותר עובדים להשתכר, כמה שיותר כסף, אין לי שום בעיה עם זה, ההפך.
שולי מועלם-רפאלי: אבל גם לא להגיד, " ההנהלה הזו".
שולי מועלם-רפאלי: זו ההנהלה חברים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מצפה לבגרות מצד ההנהלה, לראות עם אופק מעט יותר רחוק.
שולי מועלם-רפאלי: זה שאתם סוגרים את המפעל, זה פתרון של גן ילדים.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא נעים לראות גן סגור, זה מה שהייתם צריכים להגיד לעצמכם.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא נעים לראות מפעל סגור.
שולי מועלם-רפאלי: מפעל סגור עושה רע לכם, לעובדים ועושה רע לתעשייה הישראלית.
שולי מועלם-רפאלי: בטח לא כשבא אדם כל כך בכיר ואומר, אני פה בשביל לתווך.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה, שגם להנהלה וגם לעובדים אין סמני שאלה , לא על ההגינות שלו ולא על המסוגלות שלו.
שולי מועלם-רפאלי: קחו את מה שמציע לכם יושב ראש הוועדה, קודם כל, בשלב ראשון תפתחו את המפעל.
שולי מועלם-רפאלי: אתם תפתחו והם יבואו.
שולי מועלם-רפאלי: תפסיקו לדבר במושגים של מי יזרוק את האבן יותר חזק אחד על השני.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה היא אותה מטרה, שכמה שיותר עובדים יעבדו ויהיו מרוצים, זו המטרה של העובדים, זו המטרה של הנהלת המפעל.
שולי מועלם-רפאלי: אין לנו פה ויכוחים על האמת, שמדברת על רווחיות.
שולי מועלם-רפאלי: יש לנו רק ויכוח מי יותר חזק עכשיו.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת, שחובה על כל הצדדים להיות הצד הפחות חזק, כדי להביא למטרה האמיתית, של מפעל רווחי, שיש בו עובדים מרוצים.
<משה אשתר: שמי משה אשתר, חבר ועד עובדים.
<משה אשתר: ציירו את העובדים כאלימים וכבריונים ואלימים.
<משה אשתר: אני רוצה להגיד, שלא יהיו אי-הבנה, כל השוטרים שהגיעו למפעל הנייר והיס"מ שליווה את המנכ"ל והסמנכ"ל - - -
חיים כץ: אתה חבר ועד?
חיים כץ: אתה לא מבין שאנחנו אחרי זה.
חיים כץ: עזוב את זה בצד, תגיע לעיקר.
<משה אשתר: אני אגיע לעיקר.
<משה אשתר: ההנהלה הזו, ציינה לא פעם, שאנחנו ועד אחראי, ועד שמבין את הצרכים של המפעל.
<משה אשתר: הלכנו לקראת המפעל ולקראת ההנהלה לא פעם ולא פעמיים.
<משה אשתר: עשינו ככל יכולתנו כדי להביא את המפעל הזה למקומות אחרים, כשהיה במצב קשה.
<משה אשתר: אני לא רואה שום סיבה לא להפעיל את המפעל ונוכל לשבת, לקיים דיון רציני, להתקדם ולהגיע להבנות ולהסכם שמקובל על כל הצדדים.
מיכל בירן: הכול כבר נאמר.
מיכל בירן: אבל לא סתם אמרתי שזה סטארט-אפ, שההנהלה משביתה את המפעל.
מיכל בירן: הדבר הזה מאד מטריד, מאד מסוכן.
מיכל בירן: יש פה אמצעי לחץ שעוד לא הכרנו.
מיכל בירן: שמחתי לשמוע על בסיס ההיכרות שלכם, כמישהו שעמד בראש ועד, גם אתם חייבים להבין, שהדבר הזה שאתם עושים הוא אלים, לא סביר כאמצעי לחץ במשא ומתן ומאד מסוכן לכל שוק העבודה, אם התופעה הזה יתרחב.
מיכל בירן: אני מצטרפת לחברת הכנסת מועלם, אני מברכת את ההסתדרות על הגישור שלה והאחריות שלה בתהליך.
מיכל בירן: אני מבקשת מכם לשבת קודם כל, להתחיל בהליכים של פתיחת המפעל, כי הצעד שנקטתם הוא ממש אלים וממש חריג.
מיכל בירן: אם אתם חושבים שאנחנו מתבלבלים פה בין הדיבורים על יס"מ לבין הסגירה של המפעל, זה צעד אלים מאד.
מיכל בירן: אני מבקשת מכם לפתוח אותו ואז לשבת למשא ומתן.
מיכל בירן: בהובלת מגשרים מוכשרים כמו אבי ניסנקורן, אני בטוחה שאפשר יהיה, בקלות רבה, יחד עם ויתורים של העובדים, להגיע לפתרון מוסכם ולעבור את תקופת המשבר הזו.
<רפי הולין: אני מבין שאנחנו לקראת סוף הדיון ואין עניין לשמוע את הטענות שלי לגבי כל הדברים שנאמרו מסביב, על זה יש דיון מחר בבוקר בבית משפט.
<רפי הולין: אני רק רוצה לדייק כמה דברים.
<רפי הולין: לטענתנו זו לא השבתה - - -
חיים כץ: זה לא בית משפט, אנחנו רוצים שלא תתפרנס, שנייר חדרה לא יצטרכו אותך.
<רפי הולין: אז אשאל שאלה אחרת.
חיים כץ: אל תשאל שאלות.
חיים כץ: אם יש לך משהו לתרום לסיום הסכסוך, תגיד.
חיים כץ: אם אתה רוצה ללבות את העניינים, אל תגיד.
חיים כץ: תגיד בבית משפט, אנחנו לא בית משפט.
<רפי הולין: אני לא אגיד את כל מה שהתכוונתי, רק את התרומה שאני חושב שאני יכול לתרום.
<רפי הולין: אני פונה למר אדי, יושב ראש הוועד, כפי שאמור היה לבוא במוצאי שבת ולא הסתייע לו, שיבוא היום אחר הצהרים, נסיים את הדברים הקטנים שעוד נשארו ונסיים את הסכסוך.
<רפי הולין: אני רוצה להבין, אם מותר לי לשאול שאלה, למה לא?
עפו אגבאריה: אני קודם כל מודה ומתוודה, שאין לי אף אחד ממקורבי שעובד במפעל נייר חדרה, כי אני יודע שתנאי הקבלה שם מאד מיוחדים.
חיים כץ: אז איך המשפחה של זחאלקה התקבלה?
עפו אגבאריה: אני אומר על עצמי, שאין לי אף אחד שם, כך שאין לי אינטרס.
עפו אגבאריה: אבל יש לי מגע עם הרבה עובדים שעבדו שם ויודע שהם מאד נאמנים למקום כי הוא נחשב למקום טוב לעבוד בו, אם משווים את זה לעובדי הבניין מאזור ואדי ערה, שם 90% עובדים בבניין.
חיים כץ: אמרו לי שאני עובד בשביל נשר, בגלל שאני רוצה שפועל ערבי לא יסחוב 50 קילו אלא רק 25.
עפו אגבאריה: אני אומר שטוב שזה יצא מאצלנו, מאום אל פאחם, איפה שיש הרבה עובדי בניין
חיים כץ: בשביל זה אני עבריין.
עפו אגבאריה: אתה בסדר גמור.
עפו אגבאריה: אני רוצה להגיד, שהפועלים האלה, מאד נאמנים למפעל הזה, רוצים לעבוד שם והפרנסה שלהם מאד טובה.
חיים כץ: וזו לא בושה.
עפו אגבאריה: להפך, זה טוב, זה מצוין.
עפו אגבאריה: אבל אני מתפלא, מדוע ההנהלה סוגרת, כאשר היא אומרת שהיא לא רוצה לפטר ולא רוצה לסגור וסוגרת את המפעל.
עפו אגבאריה: אנחנו שומעים, שהעובדים אומרים שהם מוכנים להתפשר על כל מיני דברים ולתרום לשיקום.
חיים כץ: זה לא כל כך פשוט.
עפו אגבאריה: זה באמת לא כל כך פשוט, אבל בשביל זה יש גם הסתדרות ויש גם ועדה, אז אני מקווה שאחרי הדיון פה, לא יעמוד על הפרק עניין הפיטורים ולהגיע להסכמה שכמה שיותר מהר המפעל יפתח והעובדים יחזרו לפרנסה ראויה.