GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: בתי מרקחת מכוסים באופן כללי, גם אם לא נוגעים לסעיפים שלכם.
אילן גילאון: חלים עליהם אותם דברים שחלים על כל עסק.
אילן גילאון: נמשיך הלאה.
<אייל לב ארי: יש שאלה לגבי בית מרקחת בתוך בית-חולים, לעומת בית מרקחת שהוא בתוך שימוש מעורב, כמו "סופרפארם", שאין מחלוקת שסביר להניח שיחולו לגביו תקנות מקום קיים, ובין בית מרקחת שהוא נפרד.
אילן גילאון: בית מרקחת הוא לא חלק ממערכת הבריאות והוא לא ספק שירות למשרד הבריאות.
<קריאה: יש ביניהם הסדרים.
אילן גילאון: הוא ספק שירות לך, לא למשרד הבריאות.
<קריאה: לקופת-החולים יש חוזה התקשרות אתו.
אילן גילאון: חל עליו כל מה שחל על כל בית עסק.
אילן גילאון: הוא לא פטור משום דבר.
אילן גילאון: אבל זה לא בתוך הסעיף הזה.
אילן גילאון: אחרת, הוא עובר על החוק.
<אורלי בוני: אם הם של קופת-חולים הם יהיו נגישים.
<אייל לב ארי: עוד נקודה שצריך לחדד, לגבי היום שיאפשרו לרוקח לרשום מרשם, וההסמכה כבר קיימת בפקודת הרוקחים, אז בעצם השירות שיינתן בבית המרקחת לאדם ייחשב שירות בריאות.
<רמי אבישר: מבחינתי ניתן להוסיף כבר עכשיו שבית מרקחת שפועל בשטח מקום ציבורי ונותן שירותי בריאות ייחשב כשירות בריאות לעניין תקנות אלה.
<קריאה: אבל יש לזה תקנות ספציפיות.
אילן גילאון: הוא שירות בריאות באותה מידה, וכירופרקטור הוא שירות בריאות.
אילן גילאון: זה בדיוק אותו דבר.
<ערן טמיר: אפשר גם לצורך הוודאות לכתוב שבתי המרקחת הפרטיים יהיו לפי- - -
<אורלי בוני: חלה עליהם כבר חובה מהיותם שירות ציבורי, כמו דואר וכמו כל דבר אחר.
יעקב מרגי: בית מרקחת בתוך "סופרפארם" אי אפשר לחייב שיהיה מונגש?
<אורלי בוני: כמו כל מקום.
<אורלי בוני: השאלה היא של פיקוח.
<אייל לב ארי: עוד נקודה שצריך לשים לגביה לב היא עניין השב"ן, לאור השימושים בשתי תיבות שונות: "שירותי בריאות ממלכתיים" לעומת "שירותי בריאות".
<אייל לב ארי: מכיוון שהשב"ן נקבע לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי התעוררה השאלה האם אפשר לקבוע ששירותי בריאות שניתנים לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי כוללים בתוכם את השב"ן.
<אייל לב ארי: לצורך העניין כבר התקיימו דיונים בתוך משרד הבריאות כדי להכריע במחלוקת הזאת.
<רמי אבישר: העמדה שלנו היא שהם לא כלולים.
אילן גילאון: אני רוצה להבין, השיטה שלכם היא שאתם מעלים סוגיות ונותנים את התשובות?
<אייל לב ארי: אלה סוגיות עקרוניות שהיו צריכות לקבל מענה.
<אורלי בוני: אבל יש לנו תשובה.
<ערן טמיר: לפי הנחייתך כהכנה לדיונים פה בוועדה היה "שולחן עגול".
<ערן טמיר: הנושא עלה ב"שולחן העגול" על-ידי הארגונים.
אילן גילאון: לגבי התקנות האלה – ותפסיקו להחריג כל הזמן – הרי אנחנו מסתכלים בצורה מאוד אוניברסלית על השירות.
אילן גילאון: זה ברור?
אילן גילאון: אנחנו יכולים למצוא כל דבר אחר ולהחריג אותו בעניין הזה.
אילן גילאון: אחד הוא כירופרקטור ואחד הוא מטפל בכוסות רוח וכל הדברים האחרים.
אילן גילאון: אני לא עובד בצורה כזאת.
<קריאה: שב"ן זה דבר אחר.
אילן גילאון: מה שהוא אמר לגבי זה, אם זה הפתרון, רלוונטי גם לגבי "מכבי", הסוגיה דומה.
<רמי אבישר: כל ההבחנה מתייחסת בסך הכול לנושא הנטל הכבד מדי.
<רמי אבישר: כולם יהיו נגישים, רק מי שנותן שירות בריאות ממלכתי לא יכול לבקש פטור מנטל כבד מדי.
<רמי אבישר: זה כל ההבדל.
אילן גילאון: בית מרקחת הוא לא שירות ממלכתי, אלא אם כן הוא בתוך קופת-חולים.
<רמי אבישר: אז גם לפי התקנות של שירות ציבורי, של מקום קיים, הוא יכול להגיש בקשה לפטור בשל נטל כבד מדי.
<רמי אבישר: אבל אם אני אגיד שהוא נותן שירות בריאות ממלכתי לא יהיה לו שום פטור.
<אורלי בוני: אני רוצה רק לציין, ערכנו דיון עם הלשכה המשפטית שלנו ומי שאחראי על השב"ן והתשובה היא ברורה מאוד.
<אורלי בוני: שב"ן הוא הפיקוח של משרד הבריאות מתוקף חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
<אורלי בוני: בעצם הוא רק פיקוח על השב"ן.
<אורלי בוני: אנחנו בעצם מחזירים בשב"ן כסף לאנשים שבוחרים שירות שהם רוצים ללכת אליו.
<אורלי בוני: אני רוצה לציין שהתפקיד של משרד הבריאות, הוא הציג לנו דוגמה- - -
אילן גילאון: למה אתם כל-כך מסבכים את העניין?
אילן גילאון: השב"ן זה לא משרד הבריאות, אבל אם אתם קונים שירותים חלות עליכם כמשרד הבריאות כל מיני חובות.
<קריאה: אם מוציאים את השב"ן אנחנו בצרות צרורות.
אילן גילאון: אין צורך בדבר הזה.
אילן גילאון: תסבירו לנו ואל תסבכו.
אילן גילאון: אני מרגיש שככל שאתם מסבירים יותר אני מבין פחות.
<רמי אבישר: קודם כול, כולם יהיו נגישים.
<רמי אבישר: אמרתי, מי שנותן שירות בריאות ממלכתי לא יכול לקבל פטור בשל נטל כבד, מי שלא נותן שירות בריאות ממלכתי כן יכול לקבל פטור בשל נטל כבד.
<סנדרה מרון: בשב"ן נכללים גם חוות רכיבה, בריכות שחייה, חדרי כושר.
<רמי אבישר: הם יהיו נגישים, אבל לא מעבר- - -
אילן גילאון: החובה הזאת לא חלה עליך, כמו מרפאת שיניים, זה הדוגמה.
אילן גילאון: נטל כספי זה עניין כספי.
<רמי אבישר: המבוטח רוכש בפרמיות שלו את השירות.
<אורלי בוני: השב"ן זה גם לא דבר קבוע.
<אורלי בוני: כפי שיש זכות לאדם לרכוש את השב"ן, יש לקופת-חולים זכות לעשות את השב"ן, ובתקופות שאין לה תקציב גם לבטל.
<אורלי בוני: זה לא שירות שהוא חובה, זה שירות שבא להקל.
<אורלי בוני: עו"ד נתן סמוך הציג דוגמה יפה מאוד, שזה כמו חברות ביטוח.
<אורלי בוני: גם על חברות ביטוח יש מפקח עליון.
יעקב מרגי: ברגע שקופת-החולים מאפשרת שירות כזה הוא צריך להיות שוויוני גם לאנשים עם מוגבלות.
יעקב מרגי: כולנו פה נמצאים כשומרים על הציבור הרחב וצריך לדאוג לו.
<אורלי בוני: לא כל הציבור יכול לרכוש את השירות הזה.
יעקב מרגי: אני הולך כאן לקולא כי אומר לי היועץ המשפטי של משרד הבריאות, בסוף כולם יהיו - - -, אלא פה יש את ההבדל רק בקטע של הפיקוח, אם יקבל פטור או לא יקבל פטור.
יעקב מרגי: אבל בעיקרון ברגע שיש שירות הוא חייב להיות מונגש.
אילן גילאון: אבל מדובר כאן על תחום האחריות.
אילן גילאון: הבן, כאשר אתה נותן שירות, אתה באופן ישיר, משרד החינוך, לצורך העניין, נותן שירות ומשכיר לצורך העניין מבנה, חובת ההנגשה של המבנה חלה על משרד החינוך.
אילן גילאון: לא כן כאשר אתה קונה אצל ספק במסגרת הביטוח העקיף.
אילן גילאון: האחריות במקרה הזה חלה על ספק השירות.
יעקב מרגי: אני יכול "לעשות ראש גדול", לחייב אותם שלא יתקשרו עם מישהו לא מונגש, אבל אני לא רוצה.
יעקב מרגי: מאחר וההבדל לא כל-כך גדול בואו לא נחמיר פה.
<ישראל אבן זהב: ב"מעלון משופע" אין תקן?
<ישראל אבן זהב: זה לא מופיע פה.
<אורלי בוני: זה כתוב בתקנות עצמן.
<אורלי בוני: התקנות מפנות לתקן, גם על מעלון משופע.
אילן גילאון: פה אין הפניה.
<אורלי בוני: אבל אנחנו רוצים את המעלון המשופע במידה מועטה מאוד, רק ממש כשאין ברירה.
<אייל לב ארי: אבל בניגוד למעלון האנכי, שם יש הפניה לת"י (תקן ישראלי), במעלון המשופע אין הפנייה לת"י.
<אייל לב ארי: שאל ישראל אבן זהב האם אין ת"י למעלון המשופע.
אילן גילאון: אולי גם פה תפנו את זה לתו תקן.
<אורלי בוני: אני חושבת שמחקו את התקן.
<ערן טמיר: אין פה כוונה בכלל להשתמש במעלונים משופעים.
אילן גילאון: אז אל תכניס אותם.
אילן גילאון: אז למה אתה כותב את זה?
<אורלי בוני: יש מקומות שבהם אין ברירה, במקום קיים.
<אייל לב ארי: אז נמחק את ה"מעלון משופע".
<אורלי בוני: במקומות מסוימים אין ברירה.
אילן גילאון: אי אפשר לדעת, אחר-כך תמצא מקום משופע ותצטרך את ההגדרה.
<אורלי בוני: במקומות מסוימים אין ברירה אלא להשתמש במעלון משופע.
<אורלי בוני: אנחנו מדברים על מקרה קיים.
אילן גילאון: תוסיפו שם על-פי איזה תקן ישראלי.
אילן גילאון: לא נוריד את המעלון המשופע, אי אפשר לדעת מה צפוי לנו.
<אורלי בוני: יש הפניה, רק צריך להוסיף את זה פה.
<ראובן ברון: מרוב מהירות לא שמעתי קודם "חדר אשפוז מיוחד".
<אייל לב ארי: יש "יחידת אשפוז מיוחדת".
<רמי אבישר: אני רוצה להגיד לעניין "חדר טיפולים ובדיקה מיוחד".
<רמי אבישר: לגבי "חדר לטיפולים ולבדיקות ייעודיות" אין בהמשך התקנות שום התייחסות.
<רמי אבישר: כלומר, יש הגדרה בלי שבתקנות יש התייחסות לכך.
<אורלי בוני: צריך להוריד את זה.
אילן גילאון: ראובן ברון, אתה יכול לחדד את שאלתך?
<ערן טמיר: הוא בא להגן על האינטרסים של האנשים על כיסא גלגלים.
<אורלי בוני: ההערה של ראובן ברון היא בסדר, רק להחליף "אדם עם מוגבלות בניידות" ל"אדם המתנייד בכיסא גלגלים".
<אורלי בוני: זה בסדר.
<ראובן ברון: פשוט כדי שאני לא אבוא להתאשפז ואדרוש חדר אשפוז מיוחד.
אילן גילאון: או כיסא גלגלים.
<אורלי בוני: זה עניין של גודל השטח, זה הכול.
אילן גילאון: זה מניח את דעתך?
<ראובן ברון: כן.
<אליס גולדמן: יש לי שאלה.
<אליס גולדמן: יש פה את "השר".
אילן גילאון: "השר" הוא שר הבריאות.
<אליס גולדמן: לפעמים אין שר בריאות.
אילן גילאון: אז סגן שר הבריאות.
יעקב מרגי: תמיד יש שר ממונה.
<בועז לב: תמיד יש שר בריאות.
<אורלי בוני: כאשר ליצמן היה סגן שר הבריאות השר היה נתניהו והוא חתם על התקנות.
<שמואל חיימוביץ': תיקון קטן, קודם דיברו על חדר שמותאם למתנייד בכיסא גלגלים.
<שמואל חיימוביץ': צריך להוסיף גם "מתנייד באמצעות הליכון".
<אורלי בוני: בגלל זה כתבנו "מוגבלות בניידות".
רחל עזריה: אתמול העלתה אישה את הבעיה שלה, אישה עם כיסא גלגלים ממונע שנתקעה בנחלת בנימין.
רחל עזריה: היא אישה נכה, אם חד-הורית עם ילד קטן, שגם הוא נכה.
רחל עזריה: אין שירות.
רחל עזריה: היא צלצלה לשירות ואין שירות.
רחל עזריה: 5 שעות היא ישבה על כיסא גלגלים עד שאיזו חברה אחרת באה לחלץ אותה.
רחל עזריה: אז צריך אולי לחייב את מי שמוכר את הכיסא לתת שירות, לא רק בימים א'-ה'.
אילן גילאון: זה בכלל בעיה.
אילן גילאון: בכיסאות גלגלים הולכים על-פי תקן.
אילן גילאון: אני לא יודע מי הנוכל שמכר לה את זה.
אילן גילאון: אני לא יכול לקבוע את זה כאן.
אילן גילאון: גם עיריית תל-אביב צריכה לטפל במדרכות שלה.
<ראובן ברון: אייל, אנא תקרא לאט יותר, אני לא מספיק לעקוב.
אילן גילאון: זה הרעיון פה...
אילן גילאון: מה תשובתכם?
<גל רוקניאן: זה כמו שאנשים חרשים וכבדי שמיעה מגיעים עם מתורגמן, צריך גם את ה"ספייס" למתורגמן כדי לנהל את הדיאלוג, את השיח.
<גל רוקניאן: אם למשל רופא נשים צריך את המרחב שלו והוא צריך את הפרטיות, איפה המקום של המתורגמן?
אילן גילאון: זה ברור.
<אורלי בוני: לא התייחסנו בתקנות למקום למתורגמן.
<אורלי בוני: התייחסנו לחובה לאפשר מתורגמן כחלק מהתאמות השירות, אבל מבחינת שטח לא התייחסנו.
<אורלי בוני: הכנסנו את כל הנושא של אביזרים מיוחדים בתוך תקנות השירות באופן כללי.
אילן גילאון: זה גם נוגע לנושא של חושים?
<אורלי בוני: אנחנו חושבים שבכל חדר אשפוז צריכים להיות אפשרויות הפעמונים.
<אורלי בוני: אנחנו נותנים הוראות להכניס מתגים שונים.
<גל רוקניאן: אנחנו מדברים על פעמונים מהבהבים.
<אורלי בוני: אז אנחנו נכניס.
<אורלי בוני: נתנו הוראה כללית, שצריך להיות אבזור נגיש בכל חדר אשפוז.
<אורלי בוני: לא נכנסנו לפירוט.
אילן גילאון: הקטגוריות שאנו עוסקים בהן הן מוגבלויות חושיות, מוגבלויות פיזיות ומוגבלויות קוגניטיביות או נפשיות, אלה הקטגוריות.
אילן גילאון: אנחנו לא נכנסים פה לטכנולוגיות.
<ערן טמיר: אני מציע, להערות שקשורות ללב התקנות ולהוראות איך לעשות את הנגישות, נגיע לזה בהמשך ואז אולי זה יהיה יותר רלוונטי.
<אורלי בוני: הדוגמה הטובה היא שהיה לנו מקרה, וגל רוקניאן מכירה אותו, שאושפזה מישהי והתאמנו לה את הסביבה שבה היא אושפזה בהתאם לצרכים שלה, דאגנו שיביאו לה מתג מיוחד כשהיא קוראת לאחות.
<אורלי בוני: לגבי הנושא של מקום למתרגם, לזה לא התייחסנו, אבל מכיוון שזה שירות שהוא על-פי קריאה קשה לנו להגיד שזו מיטה שלידה יושב מתרגם.
<אורלי בוני: אנחנו נתארגן וברגע שיגיע אדם ויצטרך נארגן שיהיה מקום לידו עבור המתרגם.
אילן גילאון: איזה דבר מיוחד צריך מתרגם?
<אורלי בוני: מבחינת מקום, מבחינת שטח.
מיקי רוזנטל: חדר הרופא הוא חדר קטן ואין מקום לאדם השלישי שהוא המתרגם.
<גל רוקניאן: זה בדיוק העניין.
<גל רוקניאן: למשל אישה חרשת במעקב הריון שבאה לבדיקות אצל הרופא, זה בעיה אמיתית.
<גל רוקניאן: בעצם כל האיברים הצנועים שלה חשופים ואז צריך לאלתר ולכסות, והמתורגמן נוכח.
<גל רוקניאן: זה דבר שצריך לקחת בחשבון.
אילן גילאון: בסדר, אני לא רואה סיטואציה שבה אין מקום למתרגם.
אילן גילאון: בסיטואציה האינטימית הזאת בוודאי המתרגם צריך להיות.
<קריאה: לא רק מתרגם אלא כל מלווה.
<אורלי בוני: אולי נכתוב בהוראות את נושא הפרטיות, אבל לא בתקנות.
אילן גילאון: יפה, אתם תכתבו בהוראות.
<אייל לב ארי: אנחנו בתקנה 2.
<ראובן ברון: יש לי שאלה.
<ראובן ברון: מי החייב בהתקנת התאמות הנגישות הללו?
<ראובן ברון: אולי יש מקום בהגדרות להגיד מי הוא החייב ולהפנות לחוק.
<רמי אבישר: כך עשינו.
אילן גילאון: זה כל הזמן עובד כך.
<רמי אבישר: הוא מבקש פשוט שמה שכתוב בחוק ייכתב גם בתקנות.
<אייל לב ארי: יש בהתחלה הגדרה שקובעת מי הוא החייב.
<אייל לב ארי: הפנינו גם לחוק וגם לתקנות השירות.
<אורלי בוני: לגבי הנושא שהעלתה גל רוקניאן, אפשר פה לכתוב "באופן שוויוני, מכובד, עצמאי ובטיחותי" ולהוסיף גם את נושא הפרטיות, צנעה ופרטיות.
יעקב מרגי: זה נכלל ב"מכובד".
יעקב מרגי: כך אני הבנתי.
<אליס גולדמן: אני דווקא מסכימה אתך, צנעת הפרט – גברים לפעמים לא מבינים את זה, ואני מבקשת סליחה מן הגברים פה.
<אליס גולדמן: כדאי להוסיף במפורש גם את צנעת הפרט.
<אליס גולדמן: אני כן ממליצה.
יעקב מרגי: אם הייתי אומר דבר כזה על נשים.
<אליס גולדמן: אני מצטערת.
<אליס גולדמן: אתם שולטים, מה לעשות.
<קריאה: אם תחשוב לרגע בהיגיון תראה שהבקשה הזאת סבירה מאוד.
אילן גילאון: דרך אגב, זה גם מתורגמנית.
<אייל לב ארי: נוסח תקנה 3 הוא עירוב גם של הוראות מתקנות השירות וגם בהמשך מתקנות מקום קיים.
<אייל לב ארי: מבקשים לא לסטות מן הנוסח שכרגע מופיע.
<אורלי בוני: נסתכל בחוק זכויות החולה.
<אורלי בוני: בחוק זכויות החולה יש התייחסות לנושא של פרטיות.
<אורלי בוני: נעתיק את זה לפה.
<ערן טמיר: יש גם התייחסות לעניין הזה בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
אילן גילאון: גם בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות וגם בחוק זכויות החולה יש לכך התייחסות.
<אורלי בוני: על המלווה יש פרק שלם בתקנות.
<אורלי בוני: אבל נבדוק את זה בחוק זכויות החולה.
<אייל לב ארי: אם תחליטו להכניס, אני מציע שזה יהיה בתקנה נפרדת, לא בתקנה הכללית הזאת.
<שמעון פרג': אייל לב ארי, אני רק רוצה התייחסות שלך, האם אנחנו לא נוגעים פה לשטחים ציבוריים שבאחריות עיריות?
<אייל לב ארי: כל הכוונה פה היא לשטחים בתוך המקום הציבורי, לא מחוץ לו.
<שמעון פרג': כי מדברים כאן על תחנות הסעה.
<אייל לב ארי: בתוך המקום הציבורי.
<אייל לב ארי: אם למשל בתוך מקום ציבורי גדול יש תחנות הסעה.
<אייל לב ארי: ניקח לדוגמה את בית-החולים "תל השומר", אם יש בו למשל תחנת אוטובוס בתוך שטח בית-החולים.
<שמעון פרג': אין ספק לגבי זה.
<שמעון פרג': אני מתייחס לרישא של הסעיף, תראה מה כתוב: "... משטח ציבורי הגובל במקום ציבורי".
<שמעון פרג': כלומר, מדובר גם על השטח שהוא לא בשליטתי.
<אורלי בוני: מן הנקודה הזאת פנימה.
<אייל לב ארי: "משטח הגובל".
<אייל לב ארי: מנקודת הממשק בין השטח שלך לבין המדרכה, למשל.
<שמעון פרג': זה לא "מהשטח".
<שמעון פרג': זה צריך להיות "מנקודת הגבול", שיהיה ברור.
<אייל לב ארי: "הגובל".
<ערן טמיר: זה אותו ניסוח כמו בתקנות בניין קיים.
יעקב מרגי: זה כדי לא לאפשר לך לשכור מבנה שאינו מונגש בתוך שטח כזה.
יעקב מרגי: זה כדי לחייב אתכם לא לשכור מבנה לצורך מתן שירותי בריאות במקום שלא יהיה מונגש, לכן זה מחודד כאן, כולל הסביבה.
<שמעון פרג': הסביבה לא בשליטתי.
יעקב מרגי: אז אל תשכור שם מבנה.
<ראובן ברון: תקנת משנה (4)(ב) קצת לא ברורה.
<ראובן ברון: אני חושב שהיא צריכה להתחיל במילה "בדרכים" ואז תהיה לה יותר משמעות.
<אייל לב ארי: אתה מציע לשנות כאן נוסח שקיים בתקנות בחוק הקיים.
אילן גילאון: ראובן ברון, זה לא בנפשנו.
<שמואל חיימוביץ: לבקר חולה, זה שירות?
<אורלי בוני: הגדרנו את זה.
<אורלי בוני: היתה לנו תלונה בעניין הזה, בדקנו את זה, ולא.
<שמואל חיימוביץ: אז יש פה בעיה.
<אורלי בוני: זה לא שירות בריאות.
<אורלי בוני: אגיד לכם היכן היתה התלונה ואיך פתרנו את זה.
<אורלי בוני: כל אדם עם תג נכה יכול להיכנס לבית-חולים ללא תשלום.
אילן גילאון: לא לכל בית-חולים.
מיקי רוזנטל: הלוואי וזה היה נכון.
אילן גילאון: ב"בילינסון" את יכולה להיכנס?
אילן גילאון: באמת?
<אורלי בוני: לפי הוראות משרד הבריאות, יש הוראה ברורה מאוד כבר שנים.
מיקי רוזנטל: ההוראה לא מתקיימת.
אילן גילאון: אנחנו בדיוק בודקים את זה עכשיו.
<אורלי בוני: זה עניין אחר.
<אורלי בוני: לפי ההוראות זה כך.
<אורלי בוני: השאלה שעלתה היא לגבי חניונים.
<אורלי בוני: נגיד שיש לבית-החולים מספיק מקומות חניה בהתאם לנוהל לכל הנכים, אך יש לו גם קניון, ובקניון יש חניון.
<אורלי בוני: החניון לא שייך לבית-החולים ואז אומרים: אדם מגיע לקבל שירות רפואי וכל חניות הנכים תפוסות.
<אורלי בוני: הוא נכנס לקניון, חונה בחניית נכים.
<אורלי בוני: האם בית-החולים צריך להחזיר לו את התשלום עבור החניה?
<אורלי בוני: דנו בסוגיה הזאת בשל תלונה שהוגשה.
<אורלי בוני: אמרנו, לפי החוק בנוגע לחניות, במידה והוא בא לקבל שירות רפואי וזה המקום היחיד בו הוא יכול היה לחנות בית-החולים יחזיר לו את הכסף על החניה.
<אורלי בוני: במידה והוא בא לשירות אחר, לשבת בקניון או לבקר או דברים כאלה, הוא לא בא לקבל שירות רפואי ולכן יצטרך להסתפק בחניות הנכים שקיימות בבית-החולים, בית-החולים לא יוכל להתחייב לשלם עבור החניה.
אילן גילאון: איזו פרוצדורה זאת.
אילן גילאון: האמיני לי, אדם שבא לקנות בקניון של בית-חולים צריך לתת לו שני מקומות חניה מייד.
<אורלי בוני: פתרנו את זה.
<קריאה: הפרוצדורה הזאת קבועה בחוק.
<קריאה: כך קובע החוק.
<אורלי בוני: זה כתוב בחוק על החניות.
אילן גילאון: אני מניח לזה כרגע, אבל טוב שהערתם את תשומת לבי.
<קריאה: אם בקניון יש חניה לנכים – אסור לגבות מהם כסף.
<קריאה: בקניונים ציבוריים יש חניות נכים וגובים מאתנו כמו מאחרים.
<קריאה: יש מספיק חניות נכים.
אילן גילאון: החוק הזה ישונה.
אילן גילאון: אם לא יהיה כך, נבטל את האפשרות לבנות קניונים בבתי-חולים.
מיקי רוזנטל: ב"איכילוב" אין די חניות נכים, זה צרה צרורה.
<אורלי בוני: יש לבית-החולים חניות נכים שלא בקניון, לפי התקנות.
<אורלי בוני: זה לא בעיה, יש מספיק מקומות חניה בבית-החולים.
<קריאה: בן אדם עם מוגבלות עם תג חניה בא לבקר.
<אורלי בוני: לא שואלים אותו אם הוא בא לבקר.
אילן גילאון: איך אתחיל עכשיו להגדיר, אם בא לבקר או בא לקנות?
<אורלי בוני: אני רוצה להבהיר, אדם עם תג נכה שנכנס לבית-החולים לא שואלים אותו למה הוא בא.
<אורלי בוני: הוא יכול לחנות בבית-החולים.
אילן גילאון: אני מודה לכולכם.
אילן גילאון: חבר הכנסת מיקי רוזנטל ואני הגשנו הצעת חוק בעניין הזה.
אילן גילאון: אין טעם לדבר על זה.
<אורלי בוני: אנחנו מדברים בנוסף.
<אורלי בוני: אם בנוסף הוא רוצה ומתעקש לחנות בקניון, השאלה אם בית-החולים צריך לשלם עבור החניה.
<קריאה: אפשר לקרוא לתקנה הזאת "תקנת איכילוב".
מיקי רוזנטל: ב"איכילוב" יש קניון ויש בית-חולים ויש חניה.
מיקי רוזנטל: אתה נכנס כנכה ומשלם, נקודה, ולא שואלים אותך אם קיבלת שירות רפואי או לא קיבלת שירות רפואי.
מיקי רוזנטל: כאשר אתה חונה בחוץ, יש בחוץ חניות לנכים ואם אתה מצליח לתפוס אחת אז אתה לא משלם.
<אורלי בוני: זה מה שאני אומרת.
מיקי רוזנטל: אבל לא יכול להיות מצב שאדם בא לקבל שירות בבית-חולים, נכנס לחניון ומשלם.
<אורלי בוני: אם הוא בא לקבל שירות בבית-החולים, בית-החולים יחזיר את הכסף.
<אורלי בוני: מצאנו את הפתרון איך בית-החולים יחזיר לו את הכסף אם הוא בא לקבל שירות.
מיקי רוזנטל: איך הוא יוכיח?
<אורלי בוני: יש לנו פתרון.
אילן גילאון: אנחנו לא רוצים שבית החולים יחזיר את הכסף, אנחנו רוצים שלא ייקח.
מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים שלא ישלם.
<אורלי בוני: הוא לא מחזיר לו את הכסף.
<אורלי בוני: הוא בא עם הפתקית לשירות ומדביקים לו ברקוד.
<אורלי בוני: הוא לא משלם עבור החניה.
<אורלי בוני: זה חדש, וזה מתקיים ב"איכילוב".
אילן גילאון: אני מבקש להתקדם.
אילן גילאון: נפתור את הבעיה הזאת, פרה-פרה.
<ערן טמיר: החוק מדבר בעצם על שני אישורים.
<ערן טמיר: זה לא חליפי.
<אייל לב ארי: אז צריך לכתוב לפי החוק.
אילן גילאון: אז תכתבו.
אילן גילאון: למה אתם לא מתקנים?
יעקב מרגי: צריך לתקן את התיקון, להחזיר את הנוסח הקודם.
<אורלי בוני: אנחנו כתבנו "עם...עם...
<אורלי בוני: " ומישהו תיקן ל-"או".
<אייל לב ארי: בסדר, תוקן.
<ראובן ברון: תוכנית ההנגשה אפשר שגם תופץ לציבור באתר משרד הבריאות או באתר נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ולא רק לשרה?
אילן גילאון: מה הכוונה שהיא תופץ לציבור?
<ראובן ברון: כתוב שתוכנית ההנגשה תוגש לשר.
אילן גילאון: התשובה היא שלילית.
אילן גילאון: אין לסייג את זה לעומת כל דבר אחר.
אילן גילאון: מה זאת אומרת שהציבור יקבל את התוכנית הזאת?
אילן גילאון: מה, להביא לכל אחד מן הציבור הישראלי?
<אליס גולדמן: שיראה את זה באינטרנט.
אילן גילאון: אבל זה בכל מקרה ישנו כי יש פרסום של תקנות.
<ראובן ברון: זה לא התקנות, לא מדובר פה על תקנות.
<אורלי בוני: זה דבר משתנה.
אילן גילאון: לא, אין לזה מקום.
אילן גילאון: שמעתם.
אילן גילאון: אנחנו צריכים תיכף לצאת.
אילן גילאון: אין צורך להעלות דברים כאלה.
אילן גילאון: זה 1 במאי, לא במקרה.
<אייל לב ארי: פסקה (4) מתייחסת רק לתקופת הביניים, עניין המרחק הסביר.
<ערן טמיר: צריך לכתוב את זה.
אילן גילאון: תכתוב.
<קריאה: וגם מה זה סביר.
<אליס גולדמן: גם בית-המשפט עוד לא קבע לגמרי.
<אייל לב ארי: את התקנה הזאת אנחנו נעביר לתת-תקנה נפרדת.
<שמעון פרג': אני חוזר על כך שהתקנה הזאת סותרת את סעיף 19כה לחוק.
<ערן טמיר: אני חוזר על זה שהתקנה לא סותרת את החוק.
אילן גילאון: מי בעד אישור התקנות?
אילן גילאון: בעד – פה אחד
אילן גילאון: מי רוצה רביזיה?
אילן גילאון: אף אחד.
אילן גילאון: מזל טוב, התקנות נתקבלו, בשעה טובה.
אילן גילאון: אנחנו מאחלים למשרד הבריאות הרבה הצלחה.
יעקב מרגי: מי המשרד הבא שיגיש תקנות?
אילן גילאון: זה רק 5 סעיפים מתוך 40, אבל זאת ההתחלה.
חיים כץ: יום שני, כ' בטבת, ה-23 בדצמבר 2013 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ואני פותח אותה בהתנצלות על כך שאיחרתי חצי שעה בדיון.
חיים כץ: אני לא חושב שזה בסדר, אבל כנראה שכדי להגיע לירושלים, מרחק של חמישים קילומטרים, אני צריך לצאת שעתיים וחצי לפני הזמן.
חיים כץ: אתכם הסליחה.
חיים כץ: הנושא שלנו היום הוא גירעונות של קופות החולים וההשלכות על מערכת הבריאות ולאחר מכן נדון בצו ביטוח בריאות ממלכתי (שינוי התוספת החמישית לחוק).
חיים כץ: צר לי שהשרה איננה למרות שנמצא כאן מנכ"ל משרד הבריאות וכדי לא לפגוע במעמדו לא אומר כמה אני מחשיב אותו כי אחר כך ייתנו לו בראש.
חיים כץ: אני מקבל אותו כאן באהבה והוא כדרכו בקודש מתייצב לדיונים גם הקשים ביותר ומתמודד מול הבעיות כפי שראוי שמנהל יעשה.
חיים כץ: בדיון הקודם שמענו את מנהלי הקופות, שמענו את השרה ושמענו אחרים.
חיים כץ: קטענו את האוצר, אבל לפני שנעביר את רשות הדיבור לאוצר, הייתי רוצה לשמוע, לאור מה שאני קורא בעיתונות, את דבריו של נציג בנק ישראל.
חיים כץ: בהתחלה הייתה אמורה להיות מצגת, אבל הוא יאמר את דבריו ללא המצגת.
חיים כץ: נציג בנק ישראל, לפרוטוקול שם ותפקיד.
חיים כץ: תגיד את כל מה שרצית להציג במצגת.
חיים כץ: תגיד את כל מה שעל לבך.
חיים כץ: תגיד מה עשיתם, מה בדקתם ומה מצאתם.
<ערן פוליצר: הכול נמצא גם בסקירה שהתפרסמה בשבוע שעבר וכולם יכולים לקרוא אותה.
<ערן פוליצר: לפרוטוקול – שמי ערן פוליצר ואני כלכלן בחטיבת המחקר בבנק ישראל.
<ערן פוליצר: במסגרת הסקירה החצי שנתית בדקנו את תקצוב מערכת הבריאות והעדכון של סל הבריאות, בעיקר את מה שקרה בחמש השנים האחרונות כאשר בשנים אלה גדלו מאוד הגירעונות בקופות החולים וגם בבתי החולים הממשלתיים.
<ערן פוליצר: מצאנו שיש פער שהתרחב במשך חמש השנים האחרונות בתקצוב מערכת הבריאות הציבורית.
<ערן פוליצר: הסיבות לפער הזה, כפי שמצאנו, הן בעיקר שתי סיבות: האחת, תוספות שכר מאוד גדולות שהיו במערכת, הסכמים שנחתמו עם הרופאים והאחיות ב-2008, ב-2011 וב-2013.
חיים כץ: מי חתם?
<ערן פוליצר: אלה הסכמים קיבוציים שנחתמו בין כל הצדדים במערכת.
<ערן פוליצר: בעינינו הממשלה הייתה צד מכריע בהסכמים האלה ולכן בעינינו הייתה צריכה לפצות את המערכת על ההסכמים הקיבוציים בהתאם לעלויות השכר.
חיים כץ: הממשלה, קרי האוצר.
<ערן פוליצר: הממשלה חתמה על ההסכמים, משרד הבריאות, משרד האוצר, מי שהיה מעורב בדיונים.
<ערן פוליצר: הפיצוי החסר על ההסכמים גרם לגידול בפער התקצוב.
<ערן פוליצר: יש נוסחה שעומדת על סדר היום של מדד יוקר הבריאות והיא נותנת משקל כמובן לעליות השכר במערכת אבל המשקל הזה הוא חלקי וחלק אחר מהנוסחה מתייחס למדדי פרוקסי שהם עליות של השכר בשירותים הציבוריים ובשינוי שיש היום גם בממשלה המרכזית, אבל בדקנו בחמש השנים האחרונות והיה הבדל מאוד גדול בין שינויי השכר בשירותי הבריאות ושינויי השכר בשירותים הציבוריים.
<ערן פוליצר: מ-2007 עד 2012 בשירותי הבריאות השכר עלה ביותר מתשעה אחוזים, בשירותים הציבוריים השכר ירד ב-2.4 אחוזים.
חיים כץ: מה מרכיב השכר בכל סל הבריאות הזה?
<ערן פוליצר: לפי החישוב שלנו זה בערך שישים אחוזים, כשזה מתחשב גם במשקל השכר בקופות החולים וגם במשקל של השכר בבתי החולים, מהם הם קונים שירותים.
<ערן פוליצר: אנחנו חושבים שצריך להסתכל על סל הבריאות בראייה כוללת של כל המערכת כי גם אם קופות החולים מקבלות אותו ומשתמשות בו כדי לרכוש שירותים, בסוף הן גם משלמות דרכו על השירותים האלה לבתי החולים.
<ערן פוליצר: לכן הסוגיה של מחיר יום אשפוז וההנחות, היא סוגיה אחרת של החלוקה של המשאבים בתוך המערכת אבל לא נכנסנו אליה בסקירה הזאת.
<ערן פוליצר: לפני שנוגעים בה, צריך להסתכל על כלל המערכת ועל הצרכים שלה וכאן אנחנו הסתכלנו על השכר ועל עליות השכר במערכת.
<ערן פוליצר: גורם שני שגרם לפער שהתרחב הוא הפיצוי החלקי על הגידול הדמוגרפי, הגידול של האוכלוסייה וההזדקנות שלה כאשר ההזדקנות היא גורם הולך וצפוי להתגבר.
<ערן פוליצר: לפי מה שראינו, היה פיצוי של 5.3 אחוזים.
<ערן פוליצר: מספר הנפשות המתוקננות לגיל עלה בערך בעשרה אחוזים והפיצוי היה בערך חמישה אחוזים.
חיים כץ: תרגם לי את זה לכסף.
חיים כץ: אני לא מבין באחוזים.
חיים כץ: אתה מדבר על אחוזים שהם תלושים מהכול אבל תגיד לי מה חלקו של כל דבר בגירעון בכסף.
חיים כץ: תנאים אובייקטיביים.
חיים כץ: כמה המדינה שותפה לגירעון?
חיים כץ: כמה כסף היא יצרה בגירעון?
חיים כץ: אם לא עדכנו את השכר בעליות השכר, כמה כסף זה בגירעון?
חיים כץ: יום האשפוז, כמה הוא בגירעון?
חיים כץ: הדמוגרפיה, כמה היא בגירעון?
חיים כץ: תגיד לי כמה כסף.
<ערן פוליצר: אני אקדים.
<ערן פוליצר: מבחינת הגירעון צריך להסתכל על כלל התקצוב של המערכת שהוא לא מגיע רק מסל הבריאות אלא יש תקציבים משלימים ותכף אני אגע בהם כנקודה נפרדת.
<ערן פוליצר: מבחינת הפער בתקצוב הסל, בדקנו אם היה פיצוי מלא על עליות השכר במערכת, אנחנו לא מאמינים שצריך להיות פיצוי מלא כי חלק מעליות השכר לא נובעות מהסכמים קיבוציים אלא אולי מתחרות הרופאים, אולי אינפלציה על השכר במערכת ואסור שהמערכת תהיה אדישה אליה ולכן מדדי הפרוקסי נמצאים שם, אבל אם היה פיצוי מלא על עליות השכר במערכת, הייתה תוספת של בערך 700 מיליון שקלים לסל בשנה שעברה.
<ערן פוליצר: אם הפיצוי הדמוגרפי היה לא חמישים אחוזים אלא שמונים אחוזים, שזה מה שנובע אם נניח היה פיצוי של 1.6 אחוז לשנה לכל אורך חמש השנים האחרונות, שזה מה שאמורים להגיע אליו בסוף התיקון שהתקבל בממשלה במאי, היו נוספים 900 מיליון שקלים לסל.
חיים כץ: נוספים.
<ערן פוליצר: כן.
<ערן פוליצר: בשנה שעברה.
חיים כץ: זאת אומרת, זה כבר 1.6.
חיים כץ: על הדמוגרפי.
<ערן פוליצר: דמוגרפיה והשכר.
חיים כץ: זה כבר 1.6.
<ערן פוליצר: אנחנו מסתכלים עכשיו רק עלה סל.
<ערן פוליצר: במקביל היה גידול בתקציבים המשלימים שהועברו לקופות החולים ולבתי החולים.
<ערן פוליצר: אנחנו בדקנו כמה התקציבים ספציפיים, את הסכמי היצוב ומבחני התמיכה שהועברו לקופות החולים ואת הסובסידיות שהועברו לבתי החולים הממשלתיים והם גדלו בערך פי שניים וב-2012 הם עמדו על יותר ממיליארד וחצי שקלים.
<ערן פוליצר: מ-2007 הם גדלו פי שתיים.
חיים כץ: בכמה היו צריכים לגדול?
<ערן פוליצר: זה עניין של החלטה תיקצובית.
<ערן פוליצר: אני רק מצביע על הפער.
חיים כץ: אנחנו חיים במשק מוגדר, ברפואה מוגדרת.
חיים כץ: הם לא היו צריכים להישאר אפס.
חיים כץ: הם גדלו פי שתיים, אבל בכמה היו צריכים לגדול?
חיים כץ: בעשרים אחוזים, בשלושים אחוזים?