GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב רוטשטיין: ככה, ריק, פוטנציאל לא מנוצל.
<זאב רוטשטיין: חדרי ניתוח לא מנוצלים אצלנו בשעות אחר הצהרים במספר מאוד מאוד גדול.
חיים כץ: הצנתורים גם אחר הצהרים?
<זאב רוטשטיין: נכון.
<זאב רוטשטיין: חמישה חדרי צינתורים, אנחנו מנצלים ארבעה פעמים בשבוע חדר צינתורים אחד מתוך החמישה על פעילות לא דחופה והשאר עומדים ריקים עד למחרת בבוקר.
<זאב רוטשטיין: בוא נמשיך בכל דבר.
<זאב רוטשטיין: מיפויים – אנחנו עם פוטנציאל של ארבע מצלמות גרעיניות מאוד מאוד משוכללות שעומדות חצי יום ריקות ולא רק בשעות אחר הצהרים.
אילן גילאון: בקפלן ממתינים הרבה יותר זמן.
<זאב רוטשטיין: אם מישהו יסתכל על תכניות, הוא יכול להסתכל עוד הערב והוא לא יפקשש כי גם הערב מצלמות טלוויזיה נכנסו לבית החולים וצילמו בשעות שונות ומה שהן ראו שם, אתם תראו ואני לא אקלקל לכם את ההצגה.
<זאב רוטשטיין: כאשר עשינו חישוב של פוטנציאל ניתוחים אצלנו רק למשמרת אחר הצהרים – משעה 2:00 כאשר אנחנו כבר לא משכיבים חולים לניתוח, עד שעה 10:00 בלילה – יש לנו אפשרות לנתח עוד 800 ניתוחים בממוצע לחודש ואנחנו לא עושים זאת.
<זאב רוטשטיין: תראו כמה מזור אפשר להביא לטיפול באנשים כולל גם כמובן בתיירים.
<זאב רוטשטיין: הפוטנציאל לא נגמר בנקודה הזאת ואני מבקש את כבוד יושב ראש הוועדה להסתכל לרגע על התמונה הזאת.
<זאב רוטשטיין: התמונה הזאת היא צילום של שעון הנוכחות של הרופאים על שנת 2012 ו-2013, ואם תסתכל, תראה תהליך שמחמיר.
<זאב רוטשטיין: 240 רופאים עוזבים את בית החולים לפני שעה 3:30 אחר הצהרים.
<זאב רוטשטיין: זה לא אומר שהם לא בסדר.
<זאב רוטשטיין: אני רוצה להדגיש, הרופאים בסדר גמור, הם פועלים בדיוק על פי ההסכם הקיבוצי שלהם ובית החולים עומד ביעדיו.
<זאב רוטשטיין: אני לא יכול להגיד שבית החולים לא עומד ביעדיו.
<זאב רוטשטיין: הוא עומד ביעדיו הרפואיים, האיכותיים והכלכליים.
<זאב רוטשטיין: אין לי תלונה.
מיקי רוזנטל: לאן הם הולכים?
<זאב רוטשטיין: הם הולכים מחוץ לבית חולים, לבתי החולים הציבוריים למיוחסים, שם נעשית עבודה אחרת באותם בתי חולים ציבוריים, ואני מדגיש, למיוחסים.
<זאב רוטשטיין: אין בארץ כמעט בתי חולים פרטיים ואפשר לספור את המיטות על שתי אצבעות ידיים.
<זאב רוטשטיין: זה לא כאילו.
<זאב רוטשטיין: אף אחד לא חושד בקופת חולים מכבי או בקופת חולים כללית שהיא לא קופה ציבורית.
<זאב רוטשטיין: תסתכל על הבעלויות ותראה.
<זאב רוטשטיין: הקופה בעצמה מפנה חולי סל לתוך המערכות האלה ומאשרת בכך שהם בתי חולים ציבוריים לכל דבר ועניין, אבל יש להם מה שנקרא סלנג שפיתחנו וקראנו להם פרטיים ושם מותר.
<זאב רוטשטיין: התוצאה של היציאה הזאת של הרופאים – ותסתכלו כמה, אנחנו מדברים על 250 רופאים וזה לא חודש ולא חודשיים אלא זה ממצא שחוזר על עצמו ואפילו מחמיר – אומרת משהו.
<זאב רוטשטיין: זה אומר לפחות שיש לנו מה לעשות.
<זאב רוטשטיין: יש עוד 250 רופאים בפוטנציה להמשך עבודה כי הם הולכים לעבוד.
<זאב רוטשטיין: אף אחד מהם לא הולך למנוחה, לפחות לא מרביתם המכריע.
<זאב רוטשטיין: שאלת אל אנגיו וצנתורים.
<זאב רוטשטיין: אני מראה לך.
<זאב רוטשטיין: המצלמה משוטטת ובתוך המכתבים שאני שולח כל שבוע יש לפחות 10 עד 15 תמונות וגרפים שמראים כמה פוטציאל עוד ניתן לעשות.
<זאב רוטשטיין: אין לי תלונות.
<זאב רוטשטיין: אני חוזר על זה פעם שנייה, אבל אני חושב שאפשר לעשות יותר.
<זאב רוטשטיין: מה המטרה שלנו, של בית החולים שלנו בתיירות מרפא.
שלי יחימוביץ': הם מפסיקים לעבוד בשעה 3:30 ולאן הם הולכים?
<זאב רוטשטיין: לבתי חולים למיוחסים.
שלי יחימוביץ': וכשבאים חולי תיירות המרפא, הם נשארים בבית החולים.
שלי יחימוביץ': כך אתה משאיר אותם בבית החולים.
<זאב רוטשטיין: בין השאר.
<קריאה: ומנצל את הציוד הרפואי.
<זאב רוטשטיין: בין השאר אני משאיר אותם לטיפול בתיירים ואני משאיר אותם לטיפול גם בישראלים.
<זאב רוטשטיין: זה לא רק לתיירים.
<זאב רוטשטיין: מה שאתם ראיתם בעקומה של חדרי הניתוח, אם תסתכלו, העקומה האדומה של הניתוחים לאחר שעות העבודה, אלה ניתוחים לתיירים וניתוחים לישראלים שמקבלים גם כן מה שנקרא מקומות מוקדמים או קיצור תורים על ידי הפעלה של אחר הצהרים.
<זאב רוטשטיין: אנחנו מדברים על הצלת חיים, ערך עליון לכולנו, כל מי שיושב כאן, לא משנה הדת שלו.
<זאב רוטשטיין: אני מרגיש חובה לאומית להציל חיים בכל מצב.
<זאב רוטשטיין: אנחנו מדברים על בניית ערך למדינת ישראל, להפיכה של בית החולים שלנו לבית חולים לאומי בכל המובנים, להיות במשפחת בתי החולים המכובדים הבין לאומיים בעולם ולא להיות מה שנקרא שטייטל קטן.
<זאב רוטשטיין: להיות פתוחים לכל, למנתחים שבאים, לסטודנטים, להוציא סטודנטים שלנו ורופאים שלנו החוצה, להביא תיירים, להביא רופאים.
<זאב רוטשטיין: בקיצור, פתיחות.
<זאב רוטשטיין: מחקר משותף וכל מה שרק אפשר כדי שנהיה חלק מהנבחרת המובילה הבין לאומית.
<זאב רוטשטיין: על האדרת שם ישראל דיברתי.
<זאב רוטשטיין: לנצל יעיל את התשתיות בהן השקענו כסף.
<זאב רוטשטיין: נכון, אני מוכרח להודות, ואני לא יודע אם יש כאן נציג של האוצר, לא ראיתי בעשר השנים שאני מנהל את תל השומר השקעות גדולות של האוצר בבית החולים.
<זאב רוטשטיין: לא ראיתי.
<זאב רוטשטיין: ההשקעות נעשו בעיקר מפילנתרופיה, מכך שאנחנו נוסעים ומביאים תרומות ומנצלים גם כספים של תיירות מרפא, ואני אראה את זה בהמשך, ואנחנו בנינו תשתיות למופת.
<זאב רוטשטיין: מי שביקר בבית החולים תל השומר, במרכז שיבא, ראה מול העיניים שלו תנאים טובים לחולים, באמת ריווחנו ביניהם, אנחנו מוסיפים ומוסיפים אמצעים, מוסיפים טכנולוגיות והכול על מנת לטפל.
<זאב רוטשטיין: כל זה לא בא משום מקום אחר אלא מעבודה קשה שלנו ובוודאי הוא לא בא לא מהבית הזה, מחוק התקציב, ובוודאי לא מהקצאות של האוצר.
<זאב רוטשטיין: אנחנו משתמשים בתיירות מרפא כמקור לתקציב נוסף, ואני אומר את זה בלי כחל וסרק, פתוח, חופשי, ישר.
<זאב רוטשטיין: נכון, תייר משלם יותר מחולה ישראלי ומה שנשאר, אנחנו עוזרים ליותר ישראלים.
<זאב רוטשטיין: לא מזמן הייתה כתבה בעיתון דה מרקר שדיברה על נושא של ילדים עם מחלות סרטן שאנחנו מטפלים בהם והייתה תרעומת.
<זאב רוטשטיין: התרעומת לא הייתה נגד תיירות מרפא כי באותה תקופה טיפלנו בצורה אשפוזית ב-46 ילדים מתוכם היו בסך הכול שלושה תיירים.
<זאב רוטשטיין: התרעומת גלשה לכך שהם היו ערבי, חלקם הקטן ממה שנקרא תושבי מדינת ישראל וחלק הרבה יותר גדול מהרשות הפלשתינאית.
חיים כץ: מהרשות הפלשתינאית.
חיים כץ: לא ערבים.
עפו אגבאריה: הם לא ערבים ברשות הפלשתינאית?
<זאב רוטשטיין: רבותיי, אני מסתובב במסדרונות, אני ראיתי את זה, ראיתי שהאנשים מרגישים – ואני אומר את זה בשיא העדינות – לא נעים, כאילו צריכים לטפל בנו ומה פתאום אנחנו מטפלים בערבים.
<זאב רוטשטיין: אני רוצה להגיד לכולם בצורה ברורה לחלוטין - - -
יעקב מרגי: סליחה שאני מתפרץ.
יעקב מרגי: חוויתי זאת בשבוע שעבר כי ליוויתי משפחה במתקן שלך.
יעקב מרגי: לא אומר את שם המחלקה.
יעקב מרגי: שבוע שלום משפחה מחפשת שביב מידע כי היקר שלהם, שבינתיים נפטר, נמצא בטיפול נמרץ אומר לי שהוא מחכה, שהרופא מדבר אתו תוך כדי הליכה ולעומת זאת, כשבאו אותם תיירי מרפא מהרשות הפלשתינאית, הפרופסור קורא להם.
יעקב מרגי: איך מרגיש אותו אזרח שממתין שם?
<זאב רוטשטיין: חבר הכנסת מרגי, שאלת שאלה ואני אענה לך.
יעקב מרגי: אני לא מאשים אותך.
יעקב מרגי: אני מאשים את הרגולטור.
<זאב רוטשטיין: לא הרגולטור אשם ולא כל דבר זה רגולטור.
<זאב רוטשטיין: אני מתנצל על כך שמשפחה של מטופל לא קיבלה את היחס לו היא זכאית.
<זאב רוטשטיין: מעל הבמה הזאת אני מתנצל.
<זאב רוטשטיין: שנית, אין לזה שום קשר לשום חולה ששילם.
<זאב רוטשטיין: תקשיב טוב, לא כל התנהגות לא ראויה, צריך לחפש קשר למשהו.
<זאב רוטשטיין: גם אני חי פה ואני חי הרבה יותר במסדרונות מהפגישה האישית שלך.
יעקב מרגי: ביום יום יש הבדל בין מי שמשלם לבין מי שלא משלם.
רינה פרנקל: יש מקרים שמתייחסים אחרת אם זה פרטי.
יעקב מרגי: אני תיקנתי אותו למינוח.
<זאב רוטשטיין: אני מבטיח לך שנמשיך להשתפר.
חיים כץ: מישהו רוצה להגיד משהו ולצעוק?
חיים כץ: תצעקו.
חיים כץ: למה את נכנסים לדבריו?
חיים כץ: הוא יסיים את דבריו ותוכלו להתייחס ולומר את מה שיש לכם לומר בצורה הכי קשה, אבל תנו לו לדבר.
<זאב רוטשטיין: באותה מחלקה שזכתה לכיסוי העיתונאי בעיתון "הארץ" יש 12 מיטות ברישיון בית החולים ושש מיטות להשתלה.
<זאב רוטשטיין: בסך הכול 18 מיטות.
<זאב רוטשטיין: אנחנו מטפלים שם בערך בפי שניים והשאר במחלקות הילדים.
<זאב רוטשטיין: אין לזה קשר לתיירות מרפא אבל – והנה בא ה-אבל – אנחנו מוסיפים כוח אדם למחלקה, ואם יש לי ארבעים תקנים לרופאים, אחיות וכל מקצועות המחלקה, היום מועסקים בה שמונים עובדים.
<זאב רוטשטיין: מאה אחוזים מהתקנים מוספים על ידינו מעבר לתקציב על מנת לטפל בילדים.
<זאב רוטשטיין: כאן אתם יכולים לראות מיד את התרומה המעשית הראשונה שכוללת גם תיירות מרפא, גם פילנתרופיה.
<זאב רוטשטיין: דרך אגב, יש יהודים שתורמים לי על מנת לטפל בילדים חולי סרטן.
<זאב רוטשטיין: המדינה לא נותנת את כל מה שניתן לתת היום.
חיים כץ: את כל מה שצריך ולא מה שניתן.
<זאב רוטשטיין: מה שניתן אני אומר.
<זאב רוטשטיין: מה שניתן לתת.
<זאב רוטשטיין: זאת אומרת, מה שהטכנולוגיה והמודרניזציה מאפשרת לנו לעשות בטיפול בילדים.
<זאב רוטשטיין: לכן, גם תגבור כוח אדם וגם אמצעים לתת לישראלים, נעשה גם ממקור של תיירות מרפא, שלא לדבר על פיתוח בית החולים ואני אראה לכם רשימה ארוכה שלדעתי אתם לא מכירים זאת.
<זאב רוטשטיין: שאלת השאלות בגינה אנחנו יושבים כאן, איך מרבעים את המעגל, איך גורמים לכך שתיירות מרפא לא תפגע בישראלים.
<זאב רוטשטיין: זאת מטרתי כמו מטרתכם.
<זאב רוטשטיין: זאת המטרה שלי.
<זאב רוטשטיין: לשם כך בחרתם אותי לתפקיד ואפשר לבדוק אותי בצורה מדויקת ולא באיזה מקרה אחד במסדרון שלא נתנו תשומת לב.
יעקב מרגי: המקרה עליו דיברתי קורה כל יום.
<זאב רוטשטיין: זה לא בסדר, צריך לטפל בזה אבל זה לא שייך.
יעקב מרגי: להערכתי אתה משתמש במשאבים הממלכתיים לטובת גיוס משאבים.
<זאב רוטשטיין: מה שאמרת מחייב הוכחה ואני מוכיח לך הפוך.
יעקב מרגי: בינתיים זה מה שהוכח.
<זאב רוטשטיין: העיקרון שמלווה אותנו, ואני לא צריך את הרגולטור לשם כך כי לשם כך אני קיים בתפקיד שלי וכל מנהל בית חולים אותו הדבר, הוא לא בשביל שום דבר אחר אלא כדי לתת את הטיפול המקסימלי למטופלים שלו, בראש וראשונה כמובן אלה ישראלים.
<זאב רוטשטיין: הטיפול בתיירים ככלל נעשה בשעות אחר הצהרים, מעבר לשעות העבודה ואנחנו משאירים גם את הרופאים וצוות אחר מעבר לשעות העבודה והם עושים את זה בשמחה.
<זאב רוטשטיין: אנחנו שומרים סלוטים לאחר הצהרים מיוחדים לתיירים, שלא ייפול על חשבון ישראלים.
<זאב רוטשטיין: במידה ויש דחיפות וחייב ניתוח להתבצע בגלל צוותים מרובים או בגלל דחיפות רפואית בשעות הבוקר, ככלל תמיד אצלנו ייפתח סלוט מיוחד אחר הצהרים לישראלי כדי שהתור שלו לא ייפגע, כדי שהוא לא יידחה בטיפול.
<זאב רוטשטיין: מעבר לכך.
<זאב רוטשטיין: יש כל מיני סוגים של תיירים שמגיעים אלינו.
<זאב רוטשטיין: יש תיירות שהיא תיירות יזומה על ידינו, שאנחנו מחפשים אותה.
<זאב רוטשטיין: אנחנו משתדלים לכוון את התיירות למקום שיש לנו עודף קיבולת, לא דווקא למקומות הצרים בהם אנחנו נתקעים בצווארי בקבוק.
<זאב רוטשטיין: אנחנו מנסים להשיג ניתוחי לב לילדים, באונקולוגיה בקרינה, באונקולוגיה בכימותרפיה, בטיפולים מתקדמים, בניתוח מוח וכולי וכולי, מערכות של צ'ק אפ, כירורגיה מיוחדת או כללית בכל אותם מקרים בהם אנחנו יכולים להוסיף פעילויות מבלי לפגוע בישראלים.
<זאב רוטשטיין: אני אומר את זה לא כדי למצוא חן בעיניכם.
<זאב רוטשטיין: באמת זה לא מעניין אותי.
<זאב רוטשטיין: אני עושה את זה כי זה המצפון שלי, כי זה התפקיד שלי, זאת הגאווה המקצועית שלי ואת זה אפשר גם לבדוק.
<זאב רוטשטיין: זאת אחת הטעויות האופטיות שאני משתגע מהן.
<זאב רוטשטיין: אנחנו קובעים עם תייר מרפא שיגיע לכאן ב-4 בינואר והוא מגיע ב-3 ואומרים שהוא נכנס בלי תור.
<זאב רוטשטיין: התור שלו נקבע עוד בתקופה שהוא שם והוא לא צריך לשבת כאן בארץ ולחכות.
<זאב רוטשטיין: יש מערכת זימונים ממוחשבת ומסודרת שקובעת את התור בצורה מסודרת לפי הסלוטים שאותם הקצינו מראש לתיירים לאחר שעות העבודה.
חיים כץ: תשמור גם זמן תגובה.
חיים כץ: ביקשת מסגרת זמן והזמן חלף.
<זאב רוטשטיין: רבותיי, אני מציג לכם את הנתונים של תיירות מרפא בלי הרגולטור.
<זאב רוטשטיין: תסתכלו.
<זאב רוטשטיין: כך אנחנו נראים.
<זאב רוטשטיין: בשנת 2012 הגענו ל-129-130 מיליון שקלים, בשנת 2013 הצפי הוא ל-113 מיליון.
<זאב רוטשטיין: יש ירידה.
<זאב רוטשטיין: לא בגלל רגולטור ולא בגלל שום דבר אחר.
<זאב רוטשטיין: רבותיי, מדובר בחוקי היצע וביקוש, מדובר בכמה שחקנים יש בשוק.
<זאב רוטשטיין: תסתכלו כמה אנשים.
<זאב רוטשטיין: התיירים מהווים 1.7 אחוז מכלל האשפוזים בבית החולים הכללי שלנו.
<זאב רוטשטיין: מספר התיירים הוא 3,889 לעומת 335 אלף ישראלים בהם אנחנו מטפלים.
<זאב רוטשטיין: 1.15 אחוז.
<זאב רוטשטיין: על מה אנחנו מדברים?
<זאב רוטשטיין: מספר הביקורים האמבולטורים הוא 28 אלף מתוך מיליון, שזה 2.8 אחוזים.
<זאב רוטשטיין: מספר הניתוחים הוא 876 מתוך 45 אלף ניתוחים שזה 1.9 אחוז.
<זאב רוטשטיין: סך הכול ההכנסות של בית החולים, 129 מיליון מתוך שני מיליארד שקלים שהם 6.3 אחוזים.
<זאב רוטשטיין: זה מה שיש.
<זאב רוטשטיין: זאת כל ההיסטריה של תיירות מרפא.
<זאב רוטשטיין: לא שזה לא חשוב.
<זאב רוטשטיין: רבותיי, אני לא מסוגל להוציא מהממשלה גם לא חמישים מיליון שקלים.
<זאב רוטשטיין: הכספים האלה הם כספים חשובים, שלא יהיה ספק, הם עושים הרבה דברים.
<זאב רוטשטיין: הם גם מייעלים אותנו, הם נותנים לי לעבוד ולהשתמש במתקנים הרבה יותר שעות ביום.
<זאב רוטשטיין: בואו נסתכל לאן הכספים האלה הולכים.
<זאב רוטשטיין: שאלתם אותי.
<זאב רוטשטיין: חבר הכנסת מרגי, תסתכל טוב מי מסבסד את מי.
<זאב רוטשטיין: זה שאנחנו מסבסדים את הפלשתינאים, זה נכון אבל זאת לא תיירות מרפא.
<זאב רוטשטיין: הם באים לכאן ואנחנו מצילים את החיים שלהם ולא מקבלים אף פעם מה שנקרא החזר מלא.
<זאב רוטשטיין: אותו דבר, דרך אגב, גם לגבי שוהים בלתי חוקיים.
<זאב רוטשטיין: הם באים, אנחנו מטפלים בהם, מצילים אותם ולא נקבל את ההחזר שעולה לנו.
<זאב רוטשטיין: אבל לשם כך אנחנו מדינת ישראל, לשם כך אנחנו מה שאנחנו ואנחנו נעשה את הכול כדי לטפל בכולם.
עפו אגבאריה: אבל מורידים מהכספים לרשות הפלשתינאית ממה שמגיע להם.
<זאב רוטשטיין: חלק.
עפו אגבאריה: זה שאתם לא מקבלים, זה משהו אחר.
<זאב רוטשטיין: אנחנו ככלל עובדים יפה עם הרשות הפלשתינאית, משתדלים לעבוד בצורה מסודרת.
עפו אגבאריה: הממשלה צריכה להעביר לכם את הכסף.
עפו אגבאריה: מה שהממשלה מורידה, זה פי שניים.
<זאב רוטשטיין: נעזוב את הפלשתינאים.
<זאב רוטשטיין: זה לא הנושא שלנו.
<זאב רוטשטיין: מתוך הכסף הזה אנחנו מעבירים למדינת ישראל, תראו את הסכומים, 34 מיליון שקלים בשנת 2012 והשנה כשלושים מיליון שקלים כי יש לנו ירידה בהכנסות.
<זאב רוטשטיין: קונים שירותים רפואיים בתוך תל השומר, השנה ב-21 מיליון שקלים.
<זאב רוטשטיין: סך הכול 51 מיליון שקלים קניית שירותים פנימיים והכנסה לתוך תקציב המדינה.
<זאב רוטשטיין: זה חלק מהרגולציה, דרך אגב.
<זאב רוטשטיין: שכר עבודה ישיר שאנחנו מממנים וביתרה, זה מה שחשוב, מה אנחנו עושים.
<זאב רוטשטיין: חמש מיטות להשתלת מח עצם מבוגרים, תוספת מעבר למה שהמדינה נותנת.
<זאב רוטשטיין: חמישה חדרים אשפוז ילדים עם מחלות ממאירות, עשר מיטות תוספות לאונקולוגיה, מפתחים שירותים, מאיצים, MRI, שדרוג של מכשירים וכולי.
חיים כץ: שמעתי את התגובה שלך לחבר הכנסת מרגי.
חיים כץ: אני רוצה לספר לך סיפור קטן שלא התרחש בבית החולים שלך, לשמחתנו.
<זאב רוטשטיין: אם יש דברים רעים, יש מה לתקן.
חיים כץ: זה התרחש בבלינסון אצל פרופסור להב.
חיים כץ: הבאתי את אבא שלי לבית החולים ולא אמרתי מי אני.
חיים כץ: הוא תפקד בבית לבד והיה בגיל 88.
חיים כץ: 87 וחצי.
חיים כץ: אחרי יום אחד בבית החולים אמר לי הפרופסור: תשמע, הוא גמר את ימיו, קח אותו לבית רבקה, אין לו אנרגיות לחיות.
חיים כץ: דוקטור רוני גמזו רצה להיפגש אתי ואמרתי לו שנגמר לו הזמן, אין לי זמן עכשיו בשבילו.
חיים כץ: אמר לי שהוא יבוא לאן שאני רוצה.
חיים כץ: אמרתי, בוא לבלינסון והוא בא לבלינסון.
חיים כץ: ישבנו אצל הרופא והרופא שותה קפה ולא מרים את הראש.
חיים כץ: הוא גומר לשתות ואני אומר לו שבאנו לשאול בעניינו של אברהם כץ.
חיים כץ: הוא אמר לי: אני כבר אמרתי לך שאין לו אנרגיות והוא צריך ללכת לבית רבקה.
חיים כץ: אמרתי לו שאני רוצה להציג לו את האנשים שיושבים כאן.
חיים כץ: אמרתי לו שאני חבר הכנסת חיים כץ, יושב ראש ועדת הבריאות וזה דוקטור רוני גמזו, מנכ"ל משרד הבריאות.
חיים כץ: אז הוא אמר: אתה תשתה משהו?
חיים כץ: אמרתי לו שאנחנו כבר שתויים.
חיים כץ: בתוך רבע שעה אבי עבר לגריאטריה ואחרי שלושה שבועות הוא הלך על הרגליים הביתה ומאז הוא חי ארבע שנים.
יעקב מרגי: אם הוא היה בבית רבקה, הוא היה הולך למקום אחר.
חיים כץ: ארבע שנים אחרי כן הוא חי.
חיים כץ: שנתיים אחר כך הוא חי עם ערכים טובים ועכשיו קצת פחות טוב, אבל הוא חי.
חיים כץ: זה לא היה אצלך בבית החולים ואני אומר לך שזה היה בבלינסון ואני אומר לך גם אצל איזה רופא.
חיים כץ: רוני גמזו ישב שם בחדר יחד אתי, הוא לא הכיר אותו כך שהוא גם שמע את התשובות.
<זאב רוטשטיין: אמרת שתיתן לי להגיב.
מיקי רוזנטל: חכה.
מיקי רוזנטל: עוד לא שמעת הכול.
חיים כץ: בסוף תגיב.
<זאב רוטשטיין: אני מבין שאני עכשיו כרית הספיגה של כל חוליי מערכת הבריאות, על כל הבעיות האנושיות שאין בה.
יעקב מרגי: היית צריך לקחת את זה בחשבון.
יעקב מרגי: אם היית בא לדיון הקודם, היית שומע.
<זאב רוטשטיין: יש קשר גם לדיון הקודם.
חיים כץ: אתה בא לכאן אחרי דיון קשה שהיה מול האוצר שגורם למערכת להיות בגירעון בידיעה.
<זאב רוטשטיין: לא בידיעה.
<זאב רוטשטיין: זאת מדיניות.
חיים כץ: בידיעה ובמדיניות.
חיים כץ: נוצרות כל מיני בעיות ואתה סופג אולי את מה שלא היית צריך לספוג, אבל גם כשאתה בא לכיתה וחסרים כל התלמידים, זה שהגיע מקבל בראש בגין אלה שלא הגיעו.
<זאב רוטשטיין: זה בערך מצבי עכשיו.
חיים כץ: קח את זה כמו שזה.
מיקי רוזנטל: אני אוהב את זה שפרופסור רוטשטיין מגלגל עיניים לשמיים ואומר שתפסו ב"עובדה" שלושה עובדים באיכילוב.
מיקי רוזנטל: אני אספר לך משהו.
<זאב רוטשטיין: אני לא גלגלתי עיניים לשמיים.
מיקי רוזנטל: אני לא הפרעתי לך ואתה לא תפריע לי.
מיקי רוזנטל: כולם יודעים את מה שצולם ב"עובדה" וזה מתקיים יום יום בכל בתי החולים וגם אצלך בבית החולים.
<זאב רוטשטיין: זאת השמצה.
מיקי רוזנטל: חלק מהרופאים עובדים פרטי במערכת הציבורית ועכשיו מה שאתם רוצים לעשות זה רק לתת לזה גושפנקא חוקית אבל זה מתקיים בפועל כל הזמן בכל בתי החולים במדינת ישראל וכולם יודעים את זה.
מיקי רוזנטל: אל תעשה את עצמך כאילו אתה לא יודע.
<זאב רוטשטיין: אני לא עושה.
<זאב רוטשטיין: אני אומר לך שזה לא נכון.
חיים כץ: יהיה לך זמן תגובה.
מיקי רוזנטל: אני התאפקתי עת דיברת.
מיקי רוזנטל: אני גם רוצה להגיד לך שלא כל מה שאמרת אלה דברים מופרכים.
מיקי רוזנטל: חלק מהדברים הם דברים רציניים אבל נקודת המבט שלך מעציבה אותי כי בכל אופן אתה בכיר במערכת הזאת ואתה רואה רק את בית החולים שלך.
מיקי רוזנטל: זה מצער משום שתיירות מרפא אתה צריך להציע לתושבי שדרות, לתושבי קריית שמונה, לתושבי צפת, לתושבי נהריה, לתושבי ערבה, לתושבי רהט שחיים בממוצע עשר שנים פחות מאשר חיים תושבי המרכז.
מיקי רוזנטל: הם צריכים תיירות מרפא במדינת ישראל כי אין להם את מה שבית החולים שלך מציע.
מיקי רוזנטל: עכשיו אני אומר גם איזה משפט בשם החותן שלי שמת אצלך בבית החולים בגיל 66 כי ארבע שעות לא הגיע אליו רופא, ואני מצטער שכמו חבר כנסת כץ אני נאלץ לתת דוגמה אישית.
מיקי רוזנטל: הוא נפטר כי במחלקה היו ארבעה אנשים לא ישראלים, גם, לא רק.
מיקי רוזנטל: זה נכון שחלק מהעובדות שהבאת הן נכונות, אבל הן רק חצי אמת וחצי אמת לעתים גרועה משקר.
מיקי רוזנטל: לפי נתוני ה-OECD מצב האשפוז במדינת ישראל עומד על 98 אחוזים מהתפוסה, בניגוד ל-OECD שם זה 76 אחוזים.
מיקי רוזנטל: אם אתה מוסיף חמישה או עשרה אחוזים תיירות מרפא בבית חולים שהתפוסה שלו היא 75 אחוזים, לא גרמת נזק נוראי.
מיקי רוזנטל: לעומת זאת, בבית חולים שהתפוסה שלו היא קרוב למאה אחוזים, זה תמיד בא על חשבון מישהו.
מיקי רוזנטל: נכון שהרופאים הולכים ב-3:30, אבל מה קורה במחלקה?
מיקי רוזנטל: יש שם יותר רופאים שאתה מוסיף עוד שניים-שלושה חולים בתיירות מרפא?
מיקי רוזנטל: יש עוד אחיות?
מיקי רוזנטל: לא. אין.
מיקי רוזנטל: זה תמיד בא על חשבון מישהו.
מיקי רוזנטל: עכשיו הרפואה הפרטית עומדת בפתח, קוראים לה פעם אחת שב"ן, פעם אחת שר"פ, פעם אחת תיירות מרפא, אבל בסוף זה אותו הדבר.
מיקי רוזנטל: זה בא על חשבון מישהו.
מיקי רוזנטל: אם הייתה לך ראייה כוללת, היית אומר את הדבר הבא.
מיקי רוזנטל: תראו, בואו נפתור את בעיות מערכת הבריאות שהן קשות מנשוא ועל חלקן דיברנו בדיון הקודם, וחלק מהפתרון יכול להיות גם בתיירות מרפא, אבל לבוא ולהגיד שחדרי הניתוח ריקים, הרופאים הולכים ב-3:30 וכולי וכולי, תנו לי עכשיו תיירות מרפא וכל השאר לא ענייני, אבל זה ענייננו.
מיקי רוזנטל: אנחנו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת ואם נאפשר לך - --
<זאב רוטשטיין: הוזמנתי לנושא תיירות מרפא.
מיקי רוזנטל: אתה תקשיב.
<זאב רוטשטיין: לא ביקשת לשמוע ממני לא על גירעונות קופות ולא על בעיות מערכת הבריאות הציבורית.
<זאב רוטשטיין: אני מבקש ממך, זאת לא הזדמנות חגיגית כרגע לפרוס את כל היריעה.
<זאב רוטשטיין: יש לי הרבה מה להגיד בנושא הזה.
<זאב רוטשטיין: כיוון שהזמנת אותי לנושא תיירות מרפא, דיברתי אך ורק על תיירות מרפא.
<זאב רוטשטיין: זה לא הגון מצדך לזרוק עלי דברים אחרים.
מיקי רוזנטל: אי אפשר להוציא את תיירות המרפא מכלל הבעיות של הבריאות במדינת ישראל וזה מה שאתם מנסים לעשות כאן.
<זאב רוטשטיין: אני מוכן להתייצב לכל דיון ולכל פגישה אתך בכל הנושאים שתרצה.
חיים כץ: זה לא מקובל מה שאתה עושה.
חיים כץ: אני לא מוציא אותך מפאת כבודך, אבל זה לא בסדר.
חיים כץ: מה שאנחנו לא מרשים לחברי הכנסת ולאחרים, אתה לוקח את זה לעצמך וזה לא בסדר.
חיים כץ: אמרתי לך שתוכל להגיב על כל מה שאתה רוצה.
חיים כץ: תרשום ותקבל את זמן התגובה שלך.
חיים כץ: תן לאנשים להתבטא.
חיים כץ: הם יגידו דברים קשים, אתה תענה והם לא יפריעו לך אבל זה צריך להיות בצורה מכובדת.
מיקי רוזנטל: אני לא אגזול כאן עוד הרבה זמן.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לתת גם לאחרים להתייחס אבל אני אומר לך רק את הדבר הבא.
מיקי רוזנטל: אני לא חושב שצריך להגיד באופן גורף לא לתיירות מרפא.
מיקי רוזנטל: צריך לקבוע את הכללים, את הנהלים, את האחוזים ולתבוע את הכסף ולראות איך אין פגיעה בחולים הישראלים.
מיקי רוזנטל: צריך לעשות את זה.
מיקי רוזנטל: היה חוזר של משרד הבריאות שראיתי אותו במרכז המחקר של הכנסת ולא הבנתי למה הוא לא פורסם.
רינה פרנקל: אנחנו הגשנו אותו עכשיו כהצעת חוק.
מיקי רוזנטל: אולי המנכ"ל גמזו יתייחס לכך.
פנינה תמנו: אדוני יושב הראש, אנחנו מתאפקים אבל זה קשה.
פנינה תמנו: אנחנו מאוד מתאפקים.
חיים כץ: אני אתן לך חמש דקות לצעוק, כולכם תצעקו ולא יהיה דיון.
פנינה תמנו: זה לא עניין של צעקות.
פנינה תמנו: אנחנו לא בכיתה.
מיקי רוזנטל: חלק מהדברים שאמרת, הם דברים חשובים.
מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לבטל אותם.
מיקי רוזנטל: אני רק חושב שאנחנו צריכים לראות את התמונה הכוללת ובתמונה הכוללת הבעיות של תיירות המרפא, וכולל הכסף שהיא מכניסה, השולי והלא משמעותי, למערכת הבריאות – זה לא יכול לבוא במקום תקצוב ראוי של מערכת הבריאות.
מיקי רוזנטל: זה לא יכול לבוא במקום.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, שיטת הטלאי על טלאי על טלאי על טלאי במערכת הבריאות, היא זאת שמביאה לאסון, היא זאת שגורמת לקופות החולים להיות בגירעון.
מיקי רוזנטל: כל פעם מישהו בא עם המקטע שלו וגובר על מישהו ואנחנו לא יכולים לאפשר את זה יותר.
חיים כץ: מנכ"ל משרד התיירות ביקש לומר משהו.
<אמיר הלוי: שמענו הרבה דברים אבל אנחנו באים לכאן בכובע התיירותי.
<אמיר הלוי: אנחנו בעד תיירות ולתיירות כל הנושא הזה הוא פוטנציאל מאוד גדול.
<אמיר הלוי: זה מצייר את המדינה במצב טוב.
<אמיר הלוי: כמובן אנחנו מקווים שהרגולטור יעשה את מה שצריך כי תופעות כמו שראינו לא טובות לתיירות.
<אמיר הלוי: אנחנו יודעים לשווק, אנחנו משווקים את מרתון ירושלים ביורו ספורט ונשמח לעשות את זה, הכול בתיאום אתכם ומקווים שהרגולטור יעשה את העבודה.
יעקב מרגי: אדוני היושב ראש, ההתפרצות הייתה תוך כדי דבריו של פרופסור רוטשטיין, אבל שוב, באמת כפי שאמר חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אי אפשר לנתק את זה מכלל מערכת הבריאות.
יעקב מרגי: בתי החולים שוממים משעה 2:30, לא 3:30, ורוב שירותי הרפואה ניתנים על ידי אחיות כוח עזר ומתמחים בעוד ששאר חבריהם הולכים ועושים עושר, ואני לא רוצה לומר לא במשפט כי המדינה מאפשרת להם זאת.
יעקב מרגי: אני אומר לכם רבותיי, אני לא יודע איפה אתם חיים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שמערכת הבריאות היא טובה, יש לנו את הידע, יש לנו את ההון האנושי, אנחנו קושרים להם את הידיים בגלל בעיות תקציב ובגלל רגולציה.
יעקב מרגי: כנראה כאשר יש לנו נקודות שחורים או חללים שחורים במערכת, הרגולציה לא עובדת.
יעקב מרגי: זה שיש מיטות פנויות בטיפול נמרץ, חדרי ניתוח פנויים בכלל, אתה לא יכול לשכנע כאן אף אחד שמה שאתה עושה לא בא על חשבון האזרח.
יעקב מרגי: אנחנו כמדינה, אסור לנו למסד את תיירות המרפא עד שלא נדע שמערכת הבריאות הממלכתית קודם כל עושה את מה שחובתה לעשות בחוק.
יעקב מרגי: לא מזמן שמענו כמה חולים סובלים ואיכות החיים שלהם נפגעת וגם מתים.
חיים כץ: זה משפט מצוין לסיום.
חיים כץ: חברת הכנסת רינה פרנקל ואחריה אילן גילאון.
רינה פרנקל: אני חושבת שתיירות מרפא תביא כבוד למדינת ישראל ויכול להיות שיש בה חלק של שלום אמיתי בין המדינות.
רינה פרנקל: אם באים אלינו מכל המדינות אתן יש לנו יחסים לא כל כך טובים ורואים יחס אנושי, רואים אנשים שמטפלים בהם, רואים אנשים אכפתיים, גם זה דבר מאוד חיובי.
רינה פרנקל: זה שזה שוק פרוץ, זה נכון וכך זה מתנהל במשך שנים.
רינה פרנקל: זה לא אומר שלא צריך לעשות רגולציה ומי שעושה רגולציה, זה משרד הבריאות.
רינה פרנקל: שרת הבריאות הגיעה לתפקידה וכבר הוקמה ועדה לרגולציה בתחום.
רינה פרנקל: אני חושבת שהרגולציה היא דבר מאוד חשוב שיכול להביא תוצאות בתחום החשוב הזה.
רינה פרנקל: תיירות מרפא מביאה הרבה תקציבים למדינת ישראל, אם באופן ישיר למערכת הבריאות ואם באופן עקיף לכל השירותים האחרים שמדינת ישראל מקבלת, אם זה בטיסות, אם זה בתי מלון וכל הדברים שקשורים למשרד התיירות.
רינה פרנקל: הקופה של מדינת ישראל מתמלאת בכספים של תיירים אלה שהם באים כי מערכת הבריאות אצלנו היא טובה וזה לא שמישהו מושך אותם לכאן בכוח.
רינה פרנקל: אנשים בוחרים לבוא לכאן.
יעקב מרגי: בפריפריה לא מסכימים אתך שהיא טובה.
רינה פרנקל: גם בפריפריה.
רינה פרנקל: דרך אגב, בנהריה יש דבר כזה.
רינה פרנקל: עם רגולציה שמקיימים במערכת הבריאות, אני חושבת שאנחנו יכולים להביא לתוצאות טובות.
רינה פרנקל: אני חושבת שזה דבר מאוד חיובי למדינת ישראל אלא שצריך לעשות את זה בצורה מאוד נכונה ולא על חשבון אזרחים ישראלים וניתן לעשות זאת.
אילן גילאון: אני אגיד את כל האמת על רגל אחת כי אין לי מיקרופון.
אילן גילאון: יש כאן שני היבטים.
אילן גילאון: אל תהפכו את פרופסור רוטשטיין למשה בר סימנטוב.
אילן גילאון: בבקשה מכם.
אילן גילאון: משה בר סימנטוב היה הקודם עליו התנפלו כי הוא ייצג את האוצר.
אילן גילאון: פרופסור רוטשטיין ייצג כאן בעיקר את בית החולים שלו.
אילן גילאון: אני שוכנעתי שהייתי רוצה לגור בבית החולים הזה.
אילן גילאון: קודם כל, אני בעד תיירות מרפא ואני שמח ותומך בכל הנקודות שפרופסור רוטשטיין אמר על תיירות המרפא.
אילן גילאון: הלוואי שנייצא רק מרפא ולא נשק.
אילן גילאון: אני פחות גאה בדבר הזה.
אילן גילאון: הלוואי ונייצר חיים ולא מתים.
אילן גילאון: מי שמכיר אותי יודע שאני לא ממש קסנופוב ואני בהחלט בעד טיפול הומניטרי, אבל כאשר מדובר על כך שכדי לתת לי את הבריאות שמגיעה לי בסופו של הקו צריך ללכת להתפרנס ממישהו אחר תמורת כסף, אני אומר לו תודה, אני רוצה שמשרד הבריאות יממן את הבריאות שלי ולא מי שגר באוזבקיסטן.
אילן גילאון: אני שומע על מיטות פנויות ואני יודע שבאזור שלי אנשים שצריכים את בית החולים ברזילי או קפלן, לוקח לפעמים הרבה מאוד זמן.
אילן גילאון: שמעתי על תורים של שמונה ותשעה חודשים שאנשים מחכים כדי לקבל את הטיפול.
אילן גילאון: זה היבט אחד.
אילן גילאון: ההיבט השני.