GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ד"ר רון תומר: לא מעניין אתכם עניין הרופאים - - -
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת מה טוב לאזרח.
<ד"ר רון תומר: בדיוק.
<ד"ר רון תומר: לא מעניין אתכם עניין הרופאים ולא מעניין אתכם עניין הרוקחים, מעניין אתכם מה טוב לאזרח.
<ד"ר רון תומר: החוק הזה הוא חוק אזרחי חברתי ממדרגה ראשונה, ואני אסביר לכם למה.
<ד"ר רון תומר: בסופו של יום המטרה היא – ראינו את זה בתרופות המשך – להקל על האזרח, כדי שלא יצטרך ללכת לשתי תחנות אם הוא יכול ללכת לתחנה אחת.
<ד"ר רון תומר: הוא גם מקל תקציבית על משרד האוצר ומשרד הבריאות שלא צריך לשלם לרופא – לא האזרח ולא הקופות – בגין השירות של מזכירה שנותנת מרשם.
<ד"ר רון תומר: הוא נותן גמישות ונגישות, ואנחנו לא מדברים רק על מדינת תל-אביב.
<ד"ר רון תומר: בפריפריה היום לא קל להגיע לרופא.
<ד"ר רון תומר: דוקטור שוורצברג נתן דוגמה על הבחורה עם העגיל באוזן, או על חתך ביד, או על נושא של בחילות למקרה ראשוני.
<ד"ר רון תומר: ברור שאם הבחילות מתמשכות אתה לא תמשיך ללכת לרוקח.
<ד"ר רון תומר: הנגישות של בתי המרקחת היום במדינת ישראל – בפריפריה, בצפון, בדרום, בשעות מאוחרות – זה מה שקיים.
<ד"ר רון תומר: בסופו של יום, החולים האלה עם הדלקת מעגיל באוזן לא ילכו לרופא.
<ד"ר רון תומר: הם יגיעו בסוף לחדר מיון כשזה יהפוך להיות משהו הרבה יותר דלקתי ובעייתי.
<ד"ר רון תומר: תנו להם את הנגישות הזו.
<ד"ר רון תומר: זו בחירה.
<ד"ר רון תומר: זו לא חובה.
<ד"ר רון תומר: מי שירצה ללכת לרופא, ילך לרופא.
<ד"ר רון תומר: אבל ישנם הרבה מקרים שלא רואים את זה כי זה יקר ללכת פעמיים, או שעובדים שעות ארוכות ואי-אפשר להגיע לרופא, או שאין רופא בפריפריה.
<ד"ר רון תומר: תנו להם את הנגישות הזאת.
חיים כץ: תסביר לי את נושא התור.
<ד"ר רון תומר: אני אסביר לך במפורש אדוני.
<ד"ר רון תומר: נושא התור ב"סופר פארם" – הדלפקים שאתה עומד בתור ואני עומד בתור, אלו דלפקי ניפוק התרופות.
<ד"ר רון תומר: בית מרקחת שיבחר לעשות את זה – והוא יבחר כמובן אם זה ישתלם לו, לא בהכרח כי הוא ירוויח על הרישום.
<ד"ר רון תומר: אנחנו רואים בבתי המרקחת מרכז שירות קהילתי שנותן מרכז מידע, ומרוויחים מעצם פעילות בית המרקחת ככללה.
<ד"ר רון תומר: אנחנו רוצים להגביר את הפעילות הקהילתית – או בחדרי ייעוץ שנמצאים היום ברוב בתי המרקחת – כי משרד הבריאות נתן לבתי המרקחת אפשרות לבטל את המעבדות, שממילא כבר לא רוקחים בהן תרופות, ולהפוך אותן לחדרי ייעוץ – או בדלפק ייעודי מיוחד.
<ד"ר רון תומר: חשוב שחברי הוועדה יידעו, לא כל רוקח יוכל לרשום תרופות.
<ד"ר רון תומר: לדעתי, פחות מ-10% מהרוקחים יירשמו תרופות.
<ד"ר רון תומר: אם "הסופר פארם" שלך בשוהם ירצה לתת את השירות הזה, הוא ייקח רוקח ייעודי.
<ד"ר רון תומר: למה הוא יעשה את זה?
<ד"ר רון תומר: כי הוא רוצה לתת עוד שירותים, כי הוא רוצה למקם את עצמו כמרכז קהילתי, שאתה תבוא אליו להרבה יותר דברים.
<ד"ר רון תומר: אבל הוא ייקח רוקח ייעודי.
<ד"ר רון תומר: זה לא רוקח שמנפק לך ולי את התרופה.
<ד"ר רון תומר: אני מכבד רוקחים באשר הם ואיפה שהם.
<ד"ר רון תומר: כבודו, הרוקח שירשום לך תרופות לא יהיה כל רוקח, ולא יהיה כל אדם.
<ד"ר רון תומר: זה לא יהיה כך שבאותו זמן שהוא מנפק לך את התרופה הוא יעצור למשהו אחר.
<ד"ר רון תומר: מנסים ליצור פה איזושהי הפחדה שהיא לא נכונה.
<ד"ר רון תומר: ואם השירות לא יהיה טוב, אז ילכו לרופא.
<ד"ר רון תומר: אם אנחנו לא ניתן שירות טוב ולא ניתן שירות מקיף, לא יצטרכו אותנו.
<ד"ר רון תומר: אני רק רוצה שירות משלים.
<ד"ר רון תומר: אני לא רוצה להמציא את הגלגל.
<ד"ר רון תומר: אני כן אעזור.
<ד"ר רון תומר: אם הציבור בראש מעיינכם – דברו עם אנשים בפריפריה, מה זה ללכת לראות רופא בשביל חתך ביד.
<ד"ר רון תומר: זו משחה אנטיביוטית.
<ד"ר רון תומר: אז יש שני אנשים – מי שיש לו משחה אנטיביוטית במגירה מהפעם הקודמת, ימרח אותה.
<ד"ר רון תומר: ומי שאין לו, לא ימרח אותה.
<ד"ר רון תומר: או שזה יעבור סתם, או שזה יזדהם ויגיע לחדר מיון.
<ד"ר רון תומר: למה לא לתת את האופציה?
<מידד גיסין: מידד גיסין, יושב-ראש צב"י – צרכני בריאות ישראל.
<מידד גיסין: אנחנו עוד לא התחלנו לקרוא בכלל את התקנות.
חיים כץ: לקרוא את התקנות זה החלק הכי קצר.
חיים כץ: לשמוע את האנשים - - -
<מידד גיסין: על כל תיקון וכל סעיף בתקנות גם יהיו.
<מידד גיסין: לפי ההתרשמות שלי, קודם כל, לפחות טכנית, מדובר רק בבתי מרקחת של קופות החולים הגדולות.
<מידד גיסין: הנושא של מרשמים שניתנים על-ידי המזכירה, אם זה לא בסדר, צריך לטפל בתופעה הזאת ולא להלביש על זה דברים אחרים שכאילו מכסים על זה.
<מידד גיסין: לדעתי, זה לא בסדר שרופא לא רואה את החולה.
<מידד גיסין: ואני מתייחס בעיקר לחולים קשישים כרוניים, לא לבחורים צעירים עם עגיל באוזן שבאים וגם ככה הרוקח יפתור להם את הבעיה שלהם.
<מידד גיסין: דבר שני הוא נושא הטרטור שכבר הוזכר.
<מידד גיסין: חולה כרוני ילך לבית המרקחת למרשמים של רוקח.
<מידד גיסין: עבור תרופות אחרות הוא יצטרך ללכת לרופא.
<מידד גיסין: הוא הולך בין כה וכה לרופא.
<מידד גיסין: ופה אני נוגע בבעיה שבתקנות לא הודגש מספיק הנושא האופציונלי.
<מידד גיסין: זאת אומרת שלחולה יש אופציה לא לקבל את השירות הזה, וללכת כמו שהוא הלך - - -
חיים כץ: ואם זה היה מנוסח באופן שיש לו את האופציה, אז היית חי עם זה טוב?
<מידד גיסין: כן.
<מידד גיסין: יש עניין של אחריות מקצועית שהוזכרה פה.
<מידד גיסין: לפי הסטטיסטיקה, במדינת ישראל מתים בערך 2,000 איש בשנה מטעויות של תרופות – מינון יתר או כל מיני דברים שקשורים לתרופות.
<מידד גיסין: מי יהי אחראי?
חיים כץ: אותו אחד שרושם.
<ד"ר אייל שוורצברג: מי אחראי היום?
<מידד גיסין: היום, הרופא.
חיים כץ: תסתכל לפה.
<ד"ר אייל שוורצברג: זה לא נכון.
<ד"ר אייל שוורצברג: הרוקח - - -
חיים כץ: תקשיב, אותו אחד שרושם.
<מידד גיסין: אני לא ראיתי את זה בתקנות האלה.
<ד"ר אייל שוורצברג: זה הרוקח וגם הרופא.
<ד"ר אייל שוורצברג: שניהם אשמים.
חיים כץ: לא ראית, אני לא יודע - - -
<מידד גיסין: ועוד משפט אחד.
<מידד גיסין: אמנם זה לא חשוב לי, או לא עניין שלי אולי, זה הנושא של התגמול.
<מידד גיסין: עבודה שתיעשה ללא תגמול, תיראה ללא תגמול.
<מידד גיסין: אם אנחנו מסתכלים על התקנות של תיעוד, של שמירה, של מתן העתק לחולה – כל הדברים האלה לוקחים זמן.
חיים כץ: כנראה שהיכולת לרשום מרשם נותנת כבוד לכבוד המקצועי ששווה יותר מתגמול.
<מידד גיסין: אולי.
<פרופ' רוני גמזו: יש בעיה גם בתגמול, ניגע בזה.
<ד"ר יוסי לומניצקי: ד"ר יוסי לומניצקי, הרוקח הראשי של "מכבי".
<ד"ר יוסי לומניצקי: הרוקח הוא בעל המקצוע שלומד הכי הרבה, ויודע הכי הרבה, והוא הכי קרוב לנושא של התרופות.
<ד"ר יוסי לומניצקי: יש לו את ההכשרה ואת הלימוד, והוא מתעסק בזה ביום יום.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הוא גם לא מתמחה בתחום מסוים של תרופות, כמו ברפואה, שלכל רופא יש את ההתמחות שלו, אלא הוא מתמחה בכל התרופות.
חיים כץ: אבל עד ההתמחות שלו, הרופא עובר עוד כמה התמחויות בדרך, לא?
יעקב מרגי: ל"מכבי" יש בתי מרקחת?
<ד"ר יוסי לומניצקי: כן, אבל בסוף הנוירולוג מתמחה בנוירולוגיה, אז הוא מבין הכי טוב בתרופות נוירולוגיות.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אם תשאל אותו על תרופות אחרות, לא תמיד הוא יידע, ולא תמיד הוא יהיה מעודכן.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אבל זה בסדר, זה העולם היום.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הרוקח צריך לדעת על כל התרופות.
<ד"ר יוסי לומניצקי: היום האחריות בעת ניפוק ובעיות תרופתיות הן גם של הרופא וגם של הרוקח, לא רק של הרופא.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אני העברתי לכבוד היושב-ראש אתמול בערב – לצערי זה היה קצת מאוחר – את מכתבו של פרופסור אבי פורת.
חיים כץ: אני מתנצל שלא ראיתי את מה שהעברת.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אני מתנצל שזה לא היה מוקדם יותר.
<ד"ר יוסי לומניצקי: פרופסור אבי פורת היה ראש מחלקה בבית החולים "סורוקה" שבנגב.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הוא היה לפני זה הרופא הראשי של "מכבי", עד לא מזמן.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הוא כותב פה שמתוך הניסיון המצטבר שלו בשנים האחרונות, מתוך הידע שלו, ולמיטב שיפוטו, רוקח מנוסה שעבר הכשרה מתאימה בהחלט יכול להיות מוכשר לרשום טיפול המשך תרופתי.
<ד"ר יוסי לומניצקי: זה קיים גם בארצות-הברית וגם בבריטניה, וזוכה להצלחה גדולה.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אלו המגמות שבעולם.
<ד"ר יוסי לומניצקי: גם היום יש אפשרות לקבל תרופות בלי לראות את הרופא.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אתה יכול להיות מנוי באונליין ולהזמין תרופות מהבית אונליין בלי לראות את הרופא במשך תשעה חודשים.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הרוקח הוא זה שבא באינטראקציה הכי קרובה, כי אי-אפשר לקבל תרופות בדואר או בפקס, אלא חייבים לבוא לבית המרקחת.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הרוקח נמצא באינטראקציה קבועה מול המטופלים, ובהחלט יכול לעשות את זה.
<ד"ר יוסי לומניצקי: זה לא צריך להיות מוגבל לבית מרקחת, חס וחלילה, להיפך.
<ד"ר יוסי לומניצקי: זה יהפוך את הרוקח למקצוע חופשי.
<ד"ר יוסי לומניצקי: הוא יוכל לפתוח לו משרד לא רחוק מבית המרקחת, או בכל מקום שיבחר לתת את השירות הזה לטובת המטופלים.
חיים כץ: בחינם.
<ד"ר אייל שוורצברג: אם ירצה.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אף דבר לא נותנים בחינם.
<ד"ר יוסי לומניצקי: גם אלה שעובדים פה, כולל חברי הכנסת ואנחנו, לא עובדים בחינם.
<ד"ר יוסי לומניצקי: גם הרופא שרושם את המרשם, או המזכירה שלו שרושמת, זה לא בחינם.
<ד"ר יוסי לומניצקי: גם כשהוא מזמין מהבית באינטרנט, זה לא בחינם.
<ד"ר יוסי לומניצקי: אין בחינם.
חיים כץ: כן, אתה.
<ד"ר שמואל קלנג: בוקר טוב.
<ד"ר שמואל קלנג: ד"ר שמוליק קלנג, הרוקח הראשי והפרמקולוג הראשי של "הכללית".
<ד"ר שמואל קלנג: אני רוצה לייצג פה את העמדה של "הכללית" בכמה סוגיות מאוד ברורות.
<ד"ר שמואל קלנג: קודם כל, כפי שנאמר בתקנות, זה שירות וולונטרי.
<ד"ר שמואל קלנג: יש לנו מעל 450 בתי מרקחת ו-1,200 רוקחים רק בקהילה.
<ד"ר שמואל קלנג: לכל אחד מהם יש חדר ייעוץ בבית המרקחת שלו.
<ד"ר שמואל קלנג: זה סטנדרט שבונים היום.
<ד"ר שמואל קלנג: אף אחד לא מתכוון לתת את השירות הזה בדלפק.
<ד"ר שמואל קלנג: זה בוודאי שירות שצריך לתת באופן פרטני.
חיים כץ: גם בסניפי "הסופר פארם"?
<ד"ר שמואל קלנג: אני מדבר בשם "הכללית".
<ד"ר שמואל קלנג: לא נשלחתי לדבר בשם "הסופר פארם".
<קריאה: כן, יש חדרים ב"סופר פארם".
חיים כץ: אני הולך מחר לשוהם לבדוק.
<פרופ' שלמה וינקר: אני לא ראיתי את חדר הייעוץ במרפאה.
<ד"ר שמואל קלנג: חדר הייעוץ הוא חדר שנבנה היום כסטנדרט בפרוגרמות של בתי המרקחת של "הכללית".
<ד"ר שמואל קלנג: זו חובה לבנות חדר ייעוץ.
<ד"ר שמואל קלנג: אם הוא לא קיים, מבטלים משהו אחר בשביל לבנות אותו.
<ד"ר שמואל קלנג: השירות הזה הוא מאוד חשוב.
<ד"ר שמואל קלנג: אנחנו תמכנו בתקנות אף על-פי שלא היה לנו קל, עם כל האווירה ששמענו כאן.
חיים כץ: תמכתם בחוק, לא בתקנות.
חיים כץ: התקנות עוד לא אושרו.
חיים כץ: אולי אתם תומכים בתקנות כפי שהן.
<ד"ר שמואל קלנג: סליחה.
<ד"ר שמואל קלנג: אני מתכוון לטיוטה של התקנות.
<ד"ר שמואל קלנג: מאחר ואנחנו חושבים שזה שירות חשוב.
<ד"ר שמואל קלנג: אני רוצה להגיד שבשנת 2009 אנחנו פתחנו בתכנית אסטרטגית שנקראת "בית מרקחת כמרכז שירות", בה נתנו לרוקחים שלנו אפשרות לייעץ עם כל מערכות המידע הפרמקולוגיות הכי מתקדמות.
<ד"ר שמואל קלנג: אני יכול להגיד לך, מבלי להאריך, שברור לי – לפי כל דבר שבדקנו – ציבור החולים מאוד סומך על הרוקחים, על המידע ועל ההדרכה שהם נותנים להם.
<ד"ר שמואל קלנג: וזה בוודאי שירות משלים חשוב מאוד שיכול להינתן.
<ד"ר שמואל קלנג: כל הבעיות הלוגיסטיות שהוזכרו הן פתירות.
<ד"ר שמואל קלנג: זה לא משנה אם זה מרשם דיגיטלי, או דלת או חדר.
<ד"ר שמואל קלנג: אלו דברים פתירים שלא צריכים אפילו להתעסק בהם.
<ד"ר שמואל קלנג: המהות היא שציבור החולים סומך על הרוקחים.
<ד"ר שמואל קלנג: הוא בא לשם.
<ד"ר שמואל קלנג: כל הנושאים האחרים, חשובים ככל שיהיו, השאלה האם החולים סומכים על הרוקחים, והתשובה היא חד-משמעית כן.
חיים כץ: יש פה מישהו שרצה לדבר ולא דיבר?
<יוסי שניר: יוסי שניר, מנכ"ל הסתדרות הרוקחים.
<יוסי שניר: אני שומע את זה ואני מזדעזע.
<יוסי שניר: זו עזות מצח לדרוש ממנו לבצע עבודה ולא לתת לו תמורה, ולהגיד שהוא יקבל כבוד.
<יוסי שניר: אני לא מכיר מקצוע אחד, ואני לא מכיר תפקיד אחד שאומרים לו תקבל כבוד ולא תקבל את התמורה שמגיעה לך.
<יוסי שניר: מה גם, אומרים - - -
יעקב ליצמן: ראש ממשלה.
חיים כץ: הוא אמר לך, ראש ממשלה.
<יוסי שניר: הוא גם מקבל שכר.
חיים כץ: שיאן השכר ברפואה עושה בחודש אחד שלושה חודשי ראש ממשלה.
<יוסי שניר: זה סיפור אחר.
<יוסי שניר: כבוד היושב-ראש, גם זה שפתח שלשום בלילה את הסתימה אצלי בביוב, הוא עושה יותר ממה שאתה, אני והרופא עושים.
<יוסי שניר: אבל לא זאת הבעיה.
<יוסי שניר: אני מבקש לומר כאן דבר אחד.
<יוסי שניר: אנחנו לא נגד הדבר הזה.
<יוסי שניר: כמובן, זה טוב וזה מקדם את העניינים.
<יוסי שניר: אבל אי-אפשר לדרוש מבן אדם לבצע עבודה ללא תגמול.
<יוסי שניר: מה גם, שאומרים שמטרתו של החוק הזה לחסוך כסף.
<יוסי שניר: אז אחוזים בודדים ממה שנתת לרופא תיתן לרוקח.
<יוסי שניר: אבל אל תעשה דבר כזה.
<יוסי שניר: זאת עזות מצח.
יעקב מרגי: אל תבצע.
יעקב מרגי: אל תתנדב.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה לחסוך כסף למטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: אל תהיה בזה.
שולי מועלם-רפאלי: אם אתה לא רוצה להיות בזה, אל תהיה בזה.
חיים כץ: שולי, הוא מאוד מצטער שדעתו לא מתאימה לדעתך.
חיים כץ: הוא אמר את דעתו.
חיים כץ: הוא לא מאלה שמחליטים.
חיים כץ: לפחות את דעתו הוא יכול להגיד.
חיים כץ: את מאלה שמחליטים ומצביעים.
חיים כץ: שמעת אותו.
חיים כץ: תתייחסי, לא תתייחסי.
חיים כץ: קחי את זה בשיקוליך כשאת מצביעה.
<יוסי שניר: חברי הכנסת הנכבדים, אתם מייצגים גם אותנו.
<יוסי שניר: את הרוקחים.
<יוסי שניר: לא רק את קופות החולים.
יעקב מרגי: קודם את האזרח, אחר-כך אותך.
<יוסי שניר: אני גם אזרח.
יעקב מרגי: אתה לא פה בתור האזרח.
יעקב מרגי: הסתדרות הרוקחים.
<יוסי שניר: לא, אני גם אזרח, וזכותי להתפרנס.
חיים כץ: אתה ביקשת ואתה אחרון הדוברים.
<אלי מרום: יחד עם פרופסור גולומב קידמנו את הוועדה ואת טיוטת התקנות.
חיים כץ: תסביר מה זה קידמתם את הוועדה.
<אלי מרום: הייתה ועדה שמינה מנכ"ל משרד הבריאות לפני מספר שנים כדי להכין את טיוטת התקנות.
<אלי מרום: מה שאני רוצה לומר, שני דברים.
<אלי מרום: אחד, כולם מוזמנים – ואני אעביר גם ליושב-ראש מאמר של דוקטור אמנון להד, יושב-ראש החוג לרפואת המשפחה ב"הדסה עין-כרם", שפרסם ב"הרפואה", שהוא עיתון של הר"י, מאמר בזכות הרחבת סמכויות רוקחים ואחיות במערכת הבריאות.
<אלי מרום: הוא הראה במאמר שמספר הטעויות שנעשות על-ידי שני הסקטורים שציינתי הרגע פחותות מהטעויות שנעשות על-ידי סקטורים אחרים בתחום הרפואה.
<אלי מרום: נושא שני, לגבי המחירים, מה שציין עמיתי - - -
חיים כץ: אתה אומר שהרוקחים יותר טובים מהרופאים.
<אלי מרום: אני לא אמרתי את זה.
חיים כץ: לא יודע, ככה זה יוצא.
חיים כץ: לא נעים לו מיעקב, שהוא לא נוקב בשמו, שיש לו שלושה ילדים והוא גר ברחוב אברהם אבינו 7 בבאר-שבע, בקומה שלישית.
חיים כץ: אבל הוא לא נוקב בשמו.
<אלי מרום: זה לאור המפגש שנקרא מפגש הניפוק בין רוקח למטופל, שבו הוא צריך לאסוף עליו מידע לשימוש, ולכן נמנעות הטעויות.
<אלי מרום: הנושא השני, כולנו קיבלנו מסמך של הממ"מ של הכנסת שמציין את הנושא של מחירי תרופות.
<אלי מרום: במקרה שהמטופל ניגש ישירות לבית המרקחת, מה שנקראת פה הרשימה השנייה – הרי הרוקח מקבל את תגמולו ממה שנקרא "מרווח רוקח".
<אלי מרום: וזה המקור.
<אלי מרום: במקום שהמטופל ישלם את ההשתתפות העצמית וההליכה, הוא משלם לבית המרקחת והרוקח מתוגמל מתוקף צו פיקוח מחירי תרופות בישראל.
<אלי מרום: זה הכול.
<יוסי שניר: הוא מטעה כאן.
חיים כץ: הוא מטעה.
חיים כץ: חלק לא הסכימו אתך, ואתה דיברת.
חיים כץ: הוא אמר את מה שהוא אמר.
<פרופ' רוני גמזו: תודה רבה על ההערות.
<פרופ' רוני גמזו: אני רק רוצה לתת תשובה לחלק מהדברים.
<פרופ' רוני גמזו: אני רופא.
<פרופ' רוני גמזו: ואני יודע לענות.
<פרופ' רוני גמזו: אם יעמידו אותי עכשיו בכיסא ויגידו לי רוני, תן קונטרה לתקנות האלה, אני אתן נאום כמו שאתה נתת.
<פרופ' רוני גמזו: אני יודע לתת אותו.
<פרופ' רוני גמזו: גם להכניס את המילה סרטן שם, ועוד כמה מחלות, והתדרדרות במצב החולה, ופגיעה בחולה.
<פרופ' רוני גמזו: אני באותו מקום של הרופאים.
<פרופ' רוני גמזו: צמחתי כרופא, אני רופא בתפקידי, אני אשאר רופא, ואני עובד כרופא.
<פרופ' רוני גמזו: אל תבהילו את המערכות.
<פרופ' רוני גמזו: לא כל עולם הטיפול הרפואי הוא אצלנו.
<פרופ' רוני גמזו: במיוחד בניפוק של תרופה.
<פרופ' רוני גמזו: אנחנו לא תמיד עושים עבודה טובה יותר.
<פרופ' רוני גמזו: לעיתים אנחנו עושים עבודה פחות טובה מאותו רוקח שיש לו יכולות.
<פרופ' רוני גמזו: אל תזלזלו ביכולות שלהם.
<פרופ' רוני גמזו: גם לאחיות ישנן יכולות.
<פרופ' רוני גמזו: אני כמנכ"ל משרד הבריאות, בפקודת הרופאים אמרתי אני מעביר סמכויות.
<פרופ' רוני גמזו: אני מבקש מהכנסת לתת לי את הסמכות להעביר גם את הסמכות הזו, בשיקול דעת.
<פרופ' רוני גמזו: הוועדה אמרה תעבור דרכנו כשאתה בא עם התקנות.
<פרופ' רוני גמזו: זו הייתה החלטה של הוועדה.
<פרופ' רוני גמזו: ואנחנו באים לוועדה.
<פרופ' רוני גמזו: אני עושה את זה יום יום.
<פרופ' רוני גמזו: אני מעביר סמכויות של פעולות רפואיות לאחיות.
<פרופ' רוני גמזו: פעולות רפואיות לפיזיותרפיסטים.
<פרופ' רוני גמזו: הרבה מאוד סמכויות.
<פרופ' רוני גמזו: מרשם אני לא יכול.
<פרופ' רוני גמזו: וזה לא סביר.
<פרופ' רוני גמזו: צריך להסתכל קדימה על המערכת.
<פרופ' רוני גמזו: אני צריך לאפשר לקופות החולים, לבתי החולים, למערכת, להתקדם.
<פרופ' רוני גמזו: היא תקועה במסורת מאוד מיושנת.
<פרופ' רוני גמזו: זו לא תורה מסיני.
<פרופ' רוני גמזו: זה לא נכון שרק רופא ייתן הוראה.
<פרופ' רוני גמזו: גם אחות יכולה לתת הוראה.
<פרופ' רוני גמזו: צריך להתקדם.
<פרופ' רוני גמזו: אסור להיתקע.
<פרופ' רוני גמזו: יש לנו מקצוע אחד, רופא, מקצוע אחר, אחות.
<פרופ' רוני גמזו: צריך להתקדם, ליצור מקצועות, לגוון את המערכת.
<פרופ' רוני גמזו: להתכונן למצב שבו מדינת ישראל עם 14% קשישים, עם הרבה יותר מחלות כרוניות.
<פרופ' רוני גמזו: זו לא הדרך, להיתקע במקום.
<פרופ' רוני גמזו: מה ששלמה אמר, הוא צודק.
<פרופ' רוני גמזו: אני צריך לטפל גם בזה.
<פרופ' רוני גמזו: עד כה טיפל בזה ראש מנהל רפואה, אני אקח את זה לעצמי.
<פרופ' רוני גמזו: אנחנו מביאים כאן ערוץ נוסף.
<פרופ' רוני גמזו: נכון, אתה יכול להמשיך עם המרשם הדיגיטלי.
<פרופ' רוני גמזו: אבל אם קופה תרצה לתת לך גם אפשרות נוספת, זו החלטת הקופה.
יעקב מרגי: היא לא תמנע ממנו.
<פרופ' רוני גמזו: היא לא תמנע ממך.
<פרופ' רוני גמזו: מבחינת הקופה אין בעיה.
<פרופ' רוני גמזו: זה ערוץ נוסף.
<פרופ' רוני גמזו: יכול להיות שקופה מסוימת תגיד אני לא רוצה לאפשר מרשם רוקח.
<פרופ' רוני גמזו: אבל אם היא רוצה, היא צריכה להגיע להסכמים עם אותן קופות חולים מטעם בתי המרקחת שהיא עושה.
<פרופ' רוני גמזו: לגבי התגמול, הוועדה שישבה ב-2010 התייחסה לנושא התגמול.
<פרופ' רוני גמזו: היה שם סעיף שירד, שהיה קשור לאותו ניגוד עניינים.
<פרופ' רוני גמזו: הוא ירד כשהחברים אמרו בתוך הוועדה – יש בעיה אפילו בתגמול.
<פרופ' רוני גמזו: מה זה יעשה לתמריצים בתוך המערכת?
<פרופ' רוני גמזו: מה זה יעשה לתמריץ של אותו רוקח שנמצא למול אותו מטופל?
<פרופ' רוני גמזו: אנחנו מונעים את זה מהרופאים, אז אנחנו נאשר את זה לכל יתר המערכת?
<פרופ' רוני גמזו: זה בסופו של דבר תגמול שייסגר בתוך העסק, בתוך בית המרקחת – מה ישלם בעל העסק, שמרוויח מהרבה מאוד דברים אחרים ב"סופר פארם" ובדראגסטורים האחרים, ולאו דווקא מתרופות.
<פרופ' רוני גמזו: בוועדה כאן אנחנו לא מסדרים את הפן העסקי בתוך בתי המרקחת.
<פרופ' רוני גמזו: לא מסדרים את הפן העסקי.
<פרופ' רוני גמזו: בתוך בתי המרקחת הפן העסקי יקים חדר, לא יקים חדר.
<פרופ' רוני גמזו: זו שאלה בתוך בתי המרקחת.
<פרופ' רוני גמזו: כמובן, אם הוא ייתן תנאים טובים – אני ביקרתי בבית מרקחת בארצות-הברית.
<פרופ' רוני גמזו: ראיתי גם מדינות אחרות.
<פרופ' רוני גמזו: בסוף אנחנו נראה בעוד חמש שנים או עשור שבבית המרקחת הבא יבנו חדר.
<פרופ' רוני גמזו: ירצו.
<פרופ' רוני גמזו: זה אטרקטיבי.
<פרופ' רוני גמזו: מטופלים יגיעו.
<פרופ' רוני גמזו: ואם יהיה תור, אז יוסיפו רוקחים.
<פרופ' רוני גמזו: קופת החולים לא תתקשר עם אותו בית מרקחת אם יהיו עליו תלונות.
<פרופ' רוני גמזו: אל תפחידו את המערכת.
<פרופ' רוני גמזו: תתחילו להתכונן לשינוי.
<פרופ' רוני גמזו: השינוי הזה יהיה גם בתפקיד של אחות מומחית, גם בתפקיד של עוזר רופא, גם בהעברת מרשמים לאחיות.
<פרופ' רוני גמזו: מדינת ישראל צריכה להתקדם.
<פרופ' רוני גמזו: היא מיושנת באספקטים האלו בגלל לחץ של ההסתדרות הרפואית וגורמים אחרים.
<פרופ' רוני גמזו: ואני חבר בהסתדרות הרפואית.
<פרופ' רוני גמזו: ואני חבר של אידלמן.
<פרופ' רוני גמזו: אבל צריך להתחיל לנוע קדימה ולהסתכל רחב.
חיים כץ: המשך יבוא.
שולי מועלם-רפאלי: יום שלישי, ט"ז בכסלו, ה-19 בנובמבר.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כחלק מיום לציון העלאת מודעות, ניסיונות להתקדם בכל הנושאים שקשורים לחירשים וכבדי שמיעה.
שולי מועלם-רפאלי: לפני כמה חודשים הזמין אותי חברי, סגן שר החינוך, אבי וורצמן, לפגישה עם קואליציית ארגוני חירשים, שפתחה מבחינתי צוהר ענק לעולם גדול שלא הכרתי.
שולי מועלם-רפאלי: היום הזה הוא נקודה בדרך שאתם עושים – חלקכם או כולכם – כבר הרבה שנים.
שולי מועלם-רפאלי: מלפני מספר חודשים אנחנו הצטרפנו, ומהיום כל הכנסת כולה, בבחירה של יושב-ראש הכנסת להיענות לקיים את היום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: האמירה היא שהכנסת כולה מבינה את המשמעות, והופכת להיות חלק בדרך הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: לדרך הזאת יש שני שבילים.
שולי מועלם-רפאלי: שביל אחד אישי, של האנשים, המשפחות, הילדים, המבוגרים, שמתמודדים עם כבדי שמיעה או חרשים בחיים הפרטיים שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: ושביל מקביל לאומי, של מדינת ישראל, של החברה הישראלית, של הגוונים השונים בחברה הישראלית, ואיך כבדות השמיעה והחרשות פוגשת אנשים שונים.
שולי מועלם-רפאלי: רק נגיד שקיימנו אתמול את הדיון הראשון בוועדת החינוך בנושא של הנגשת ההשכלה הגבוהה, אז פתאום קלטנו שאם אנחנו מדברים על שפת סימנים כשפה שלישית או רביעית – תלוי את מי שאלנו – אז לילדים ערבים, שצריך להנגיש להם את ההשכלה הגבוהה, או את האנגלית בכל תקופת מערכת החינוך שלהם – בכלל כבר נהייתי מבולבלת איזו מספר שפה זו בשבילם.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפתוח היום את הדיון שלנו באמירה ברורה: פניה של החברה הישראלית הם הפנים שעולים בדיונים האלו.
שולי מועלם-רפאלי: זו לא בחירה אישית שלי ושל כל אחד מכם.
שולי מועלם-רפאלי: זו בחירה לאומית של מה החלק של החברה בשילוב, מתן הזדמנות שווה, או נקודת זינוק שווה לכל ילד או אדם בחברה הישראלית.
שולי מועלם-רפאלי: האמירה שאני הולכת אתה בחודשים האחרונים – והיא גם האמירה שאני רוצה להתחיל אתה פה – שחביב אדם שנברא בצלם, זו לא כותרת ריקה.
שולי מועלם-רפאלי: חביב אדם שנברא בצלם אומר שאנחנו רואים בכל אדם עולם שלם.
שולי מועלם-רפאלי: את הזכויות של כל אדם במדינת ישראל ובעולם כולו, אני חושבת שאנחנו צריכים לקדם.
שולי מועלם-רפאלי: ברוך ה' – ובזה אני אסיים את דברי הפתיחה שלי – אני גאה לאחוז בשרביט שהתחיל פה בכנסת ה-12 מורי ורבי, הרב חנן פורת, זכר צדיק לברכה, כשהעביר כבר בכנסת ה-12 ביחד עם חבר הכנסת פרופסור אמנון רובינשטיין את החוק הראשון שנגע לחרשים.
שולי מועלם-רפאלי: את החוק הראשון שנגע לחרשים העבירו, כמו שאנחנו זוכים לעשות היום.
שולי מועלם-רפאלי: יש דברים שהם מעבר לצדדים הפוליטיים, לאמירות לאיזה צד אנחנו שייכים בדיונים המדיניים.
שולי מועלם-רפאלי: אני גאה לאחוז בשרוול גלימתם של הרב חנן פורת, זכר צדיק לברכה ופרופסור אמנון רובינשטיין, שיבדל לחיים ארוכים.
שולי מועלם-רפאלי: הדיון שלנו היום הוא חלק מיום שלם.
שולי מועלם-רפאלי: פה אנחנו נרצה לגעת בבעיה שעלתה מקואליציית הארגונים – הנושא של מכשירי שמיעה, שימוש במכשירי שמיעה, וביתר שאת, ההתמקדות בנוהל שנכנס בשנת 2011 שמדבר על תקופה מאוד ארוכה בחיים.
שולי מועלם-רפאלי: עד גיל 18 אנשים מטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: מעל גיל 65 אנשים מטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: מצאנו את עצמנו עם אוכלוסייה שזה עיקר החיים שלה, בין גיל 18 ל-65.
שולי מועלם-רפאלי: היא במקום אחר.
שולי מועלם-רפאלי: היא פחות מטופלת, היא פחות מתוגמלת.
שולי מועלם-רפאלי: יש תהליך בעייתי יותר שנעשה ביחס אליה, ועל זה אנחנו רוצים לדבר, על הנוהל, איך הנוהל הזה מתקיים, למה הוא נכנס, מה צריך ואפשר לתקן בו.
שולי מועלם-רפאלי: ברור לכולנו שאף אחד פה לא יכול להיות לבד.
שולי מועלם-רפאלי: זה עניין לכנסת, למשרד הבריאות, לקופות החולים, לאנשי המקצוע, לאנשים שמביאים את טכנולוגיית מכשירי השמיעה לארץ.
שולי מועלם-רפאלי: ובראש ובראשונה, למשתמשים, לאותם כבדי שמיעה.
שולי מועלם-רפאלי: אני אבקש מאבי בלאו, יושב ראש "בקול", לפתוח.
שולי מועלם-רפאלי: אחריו אני אבקש מדוקטור שרה פרידמן חגבי, האודיולוגית הראשית של "בקול", לתת את נקודת המבט המקצועית על הדיון שאנחנו רוצים לפתח פה.
שולי מועלם-רפאלי: בבקשה אבי.
<אבי בלאו: תודה רבה.
<אבי בלאו: אני רוצה להגיד בפתיחת הדברים שלי שאני עצמי אדם כבד שמיעה.
<אבי בלאו: מזה שנים רבות אני מרכיב מכשירי שמיעה באופן קבוע.
<אבי בלאו: אני מכיר היטב, בעיקר מהצד של הצרכן, וגם מהצד הטכנולוגי, מכיוון שיש לי רקע טכני בהשכלתי.
<אבי בלאו: אני מניח שלא צריך להגיד לאף אחד פה שלאדם כבד שמיעה, מכשיר שמיעה הוא אביזר חשוב ביותר שבלעדיו התפקוד שלו נפגע באופן חמור ביותר.
<אבי בלאו: למרות זאת, כבדי שמיעה רבים אינם מרכיבים מכשירי שמיעה.
<אבי בלאו: אחת הסיבות העיקריות לכך הן המחיר הגבוה של מכשירי השמיעה.
<אבי בלאו: לכן, אנחנו בארגון "בקול" נאבקים שנים רבות להגדלת המימון של מכשירי שמיעה על-ידי המדינה במסגרת סל הבריאות.
<אבי בלאו: זה מאוד מקובל גם במדינות רבות אחרות בעולם.
<אבי בלאו: בשנת 2011, כפי שכבר נאמר על-ידי חברת הכנסת מועלם, לאחר שנים רבות של מאבק, הצלחנו להגדיל את המימון של מכשירי שמיעה במסגרת סל הבריאות.
<אבי בלאו: בינתיים, המימון גדל רק לאנשים מגיל 65 ומעלה.
<אבי בלאו: אבל אנחנו נמשיך את המאבק כדי שגם שאר הגילאים יוכלו לקבל את המימון המוגדל לרכישה של מכשירי שמיעה.
<אבי בלאו: עם ההגדלה של המימון הביקוש למכשירי שמיעה גדל, וזה טבעי.
<אבי בלאו: עד היום לא קיבלנו נתונים מדויקים מקופות החולים עד כמה הביקוש גדל.
<אבי בלאו: אנחנו מקווים שקופות החולים ייתנו את המידע הזה.
<אבי בלאו: זה מידע מאוד חשוב שאנחנו נעשה בו שימוש רב.
<אבי בלאו: פה אנחנו מגיעים לבעיה שלשמה התכנסנו היום.
<אבי בלאו: הבעיה היא שעם הגידול בביקוש נוצרו נהלים חדשים שגרמו לעיכובים גדולים בקבלת מכשירי השמיעה.
<אבי בלאו: הדבר הזה בא על חשבון המטופלים כבדי השמיעה, וזה גורם להם סבל רב מאוד.
<אבי בלאו: כדי לעשות סדר, משרד הבריאות הוציא נוהל לקופות החולים.
<אבי בלאו: קופות החולים מצדן מפרשות את הנוהל הזה כרצונן, וכל אחת מיישמת אותו באופן שונה.
<אבי בלאו: במסמך שהועבר למשתתפים פה אתם יכולים לראות טבלה המפרטת את אופן היישום של חוזר משרד הבריאות על-ידי קופות החולים.
<אבי בלאו: אני הייתי רוצה לציין פה רק שלוש בעיות קשות בהליך הנוכחי, ואחרַי האודיולוגית שלנו תרחיב בנושא הזה ותציג אותו בצורה מקצועית יותר.
<אבי בלאו: בעיה אחת, קשה מאוד, היא שחלק קופות החולים מאפשרות לבצע בדיקות שמיעה רק במספר מצומצם של מכוני שמיעה.
<אבי בלאו: זה גורם לתורים ארוכים מאוד למכונים האלה.
<אבי בלאו: תורים שנמשכים חודשים ארוכים.
<אבי בלאו: וזה הרבה מעבר להנחיה של משרד הבריאות לסיים את כל ההליך תוך 60 יום.
<אבי בלאו: כמו כן, המיעוט של המכונים מחייב נסיעות ארוכות אל המכונים ובחזרה, וזה דבר שמקשה במיוחד על קשישים ומוגבלים, וגם על אנשים עובדים שצריכים להפסיד בשביל זה ימי עבודה.
<אבי בלאו: הבעיה השנייה היא שההליך הנוכחי הוא בעל שלבים רבים.
<אבי בלאו: יותר מדי שלבים.
<אבי בלאו: הסיבוך של ההליך גורם לכך שכבדי השמיעה אינם מבינים מה רוצים מהם.
<אבי בלאו: הם מרגישים פשוט מטורטרים.
<אבי בלאו: הבעיה השלישית שאני אתייחס אליה היא הנחיית משרד הבריאות לאפשר לכבדי השמיעה לבחור מכשיר שונה מזה שעליו המליצה קופת החולים.
<אבי בלאו: כלומר, במסגרת ההליך קופת החולים ממליצה, ואחר זה הולכים להתאמה במכון שמיעה.
<אבי בלאו: יש אפשרות להתעלם מההמלצה הזאת, אבל לא מיידעים את כבדי השמיעה בנושא הזה.