GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה ברסימנטוב: ראשית, את המודל הכלכלי של התוכנית אנחנו נבנה לאחר שאנחנו נראה איזה תוכנית יש, כי כמו שאמרתי בהתחלה, אנחנו מודעים לזה - -
באסל גטאס: זה לא יכול להיות.
<משה ברסימנטוב: - - שהתוכנית שאנחנו באים אתה לוועדה לא תהיה זהה לחלוטין לתוכנית שאתה אנחנו יוצאים.
באסל גטאס: איך אתה תעשה את המכרז?
<משה ברסימנטוב: את המכרז אנחנו נעשה אחרי שתושלם החקיקה, וכל החלטה שתתקבל פה בחקיקה בסוף תשפיע.
חיים כץ: מה המגבלות?
חיים כץ: אתה הולך לקנות לקסוס או פיאט?
חיים כץ: איפה התקציב שלך?
<משה ברסימנטוב: היושב-ראש, אמרתי, התשובה היא כפולה.
<משה ברסימנטוב: האחת, שאת המודל הכלכלי אנחנו נדע לאחר שנסיים את הליך החקיקה.
באסל גטאס: אבל תהליך החקיקה לא יסתיים עד שלא יהיה ברור המודל הכלכלי.
מיכל בירן: אם חברי כנסת היו באים עם הצעות חוק ואומרים שרק בסוף הם ידעו כמה הן עולות, מישהו היה חושב שזה לגיטימי?
אילן גילאון: זה הצעת חוק חשאית.
מיקי רוזנטל: הוא מושיט לכם יד.
מיקי רוזנטל: הוא רוצה שנעשה את זה ביחד, למה אתם ציניים כאלה.
<משה ברסימנטוב: התוכנית בנויה כך שהיא מאוזנת בטווח זמן.
<משה ברסימנטוב: בדרך כלל, בטווח זמן שבין שנתיים עד שלוש-ארבע שנים אנחנו מגיעים לאיזון ואנחנו בעצם ממירים את הקצבאות.
חיים כץ: משה, יש פה הרבה מאוד חברי כנסת.
חיים כץ: הם לא כל כך אינטליגנטים – חלקם יותר, חלקם פחות – לא כל כך.
חיים כץ: כמה כסף יעלה לנו?
חיים כץ: אתה מזכיר לי את הגשש, כמה זה עולה – מה שבע, מה כמה.
חיים כץ: מה התוכנית?
חיים כץ: כמה בערך, בערך?
חיים כץ: פלוס-מינוס 10%?
עדי קול: תשאל אותו בתקציב הזה נגיד.
מיקי רוזנטל: משה, סליחה, האם בתקציב הנוכחי, 2013–2014, תקצבנו את זה?
<משה ברסימנטוב: התשובה היא שהתוכנית ממירה קצבאות בשירותים.
חיים כץ: עכשיו כמה קצבאות נדמה לכם - - -
אילן גילאון: למה שלא תמיר התוכנית הזאת עד שהיא כבר תעוף לנו מהעיניים, זאת השאלה.
אילן גילאון: כמה שמות היא תחליף.
חיים כץ: עד שניסע לוויסקונסין.
עדי קול: לא כזה מקום טוב...
אילן גילאון: התוכנית הזאת לא הצליחה בוויסקונסין.
עדי קול: גם בוויסקונסין, אנשים לא רוצים להיות בוויסקונסין.
חיים כץ: בסדר, הם רוצים להיות במנהטן.
חיים כץ: אנחנו קודם ניסע לוויסקונסין, אחר כך ניסע למנהטן.
<משה ברסימנטוב: נענה כמיטב יכולתנו.
חיים כץ: כשאתה הולך לקנות אוטו – כלכלת משפחה, אנחנו לא הולכים לדברים גדולים, אנחנו הולכים לדברים קטנים - אתה לא הולך לאינפיניטי אם אתה עובד מדינה, נכון?
חיים כץ: לא בגלל שאתה לא יכול.
חיים כץ: בגלל שזה לא נראה.
<משה ברסימנטוב: אני אפילו לא יודע מה זה, אבל אני מניח שזה כנראה יותר יקר.
חיים כץ: לקסוס.
חיים כץ: אני מכיר אותך, אני יודע שאתה בן אדם רציני ואני יודע שאתה בא מוכן, אבל זה לא נחמד שאתה לא מתייחס אלינו ברצינות.
חיים כץ: אנחנו רוצים שתשים את הדברים על השולחן ותגיד לי – אנחנו בונים מתווה, כשעלות השמה של בן אדם תהיה 80,000 שקלים.
חיים כץ: מתוך ה-80,000 שקלים, 57,000 שקלים יהיו שלילת קצבאות, 10,000 השתתפות עצמית, 5,000 ישלם המעסיק העתידי, ולנו יעלה ארבעה שקלים.
חיים כץ: תראה לי את התוכנית, אני רוצה לדעת כמה זה עולה לנו, בערך.
חיים כץ: הלכנו לבריאות הנפש, ראינו שאין בריאות נפש כי היה חסר כסף; כשהלכנו להפרטה של חיסוני ילדים התברר לנו שמחסנים ילד בשבע שניות – הקצב לחסן ילד היה יותר מאשר של תרנגולות.
חיים כץ: אנחנו רוצים להבין כמה כסף יש בתוכנית הזאת פר השמה של בן אדם.
<משה ברסימנטוב: אני אענה ואני חושב שדווקא התשובה באה להראות על הרצינות שלנו בתהליך.
חיים כץ: תן מספר פלוס-מינוס 10%.
<משה ברסימנטוב: אני לא אתן מספר, אבל אני כן אתייחס ברצינות.
<משה ברסימנטוב: התשובה לדבר הזה תלויה בהרבה מאוד פרמטרים, שייקבעו בוועדה – מה יהיה ההיקף הסופי של האוכלוסייה שתשתתף, איזה כלי - - -
חיים כץ: 100,000.
חיים כץ: אני אתן לך תשובות.
חיים כץ: אנחנו משחקים בסימולציה.
חיים כץ: הלאה, השאלה הבאה.
<משה ברסימנטוב: אפשר לבנות סימולציות שלפיהן אנחנו נבנה את התרחיש.
חיים כץ: כמה אנשים יש לך, פוטנציאלית?
חיים כץ: אמרת פוטנציאל 100,000?
חיים כץ: הוועדה מאשרת לך 100,000.
<משה ברסימנטוב: אוקיי.
באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, לא הבנת את העניין?
באסל גטאס: האוצר לא מתכוון להשקיע גרוש אחד בתוכנית.
באסל גטאס: זה הכול יהיה על חשבון הקצבאות.
באסל גטאס: נכון או לא?
חיים כץ: זה יעלה יותר מהקצבאות.
יעקב מרגי: הוא היה רגוע, הוא צודק.
יעקב מרגי: זה יעלה יותר.
חיים כץ: יעלה יותר.
חיים כץ: אני רוצה לדעת מאיפה.
יעקב מרגי: ולא נשיג את התוצאה.
באסל גטאס: זה מה שהוא אומר, הם לא השקיעו כסף.
שלי יחימוביץ': מה עם הדלתא לבעלי החברות?
שלי יחימוביץ': גם לזה צריך סכומים נכבדים.
<משה ברסימנטוב: אני אומר לך מה הכלל שלנו.
יעקב מרגי: למינהלת.
שלי יחימוביץ': למינהלת, כן.
יעקב מרגי: לאחרונה יש אינפלציה של מינהלות במדינה.
מיקי רוזנטל: אבל המשרות יהיו במינהלת – כל הקואוצ'רים - - -
אילן גילאון: אני מוחה על ההתעללות במר סימנטוב.
שלי יחימוביץ': נכון, הוא לא אשם.
מיקי רוזנטל: גם אני חש אי נוחות ממה שעושים.
שלי יחימוביץ': אבל הוא בסדר, הוא יודע לעמוד בזה.
חיים כץ: תאמין לי, מיקי, אני שומר על כבודו.
מיקי רוזנטל: עדיין, אני חש איזה אי נוחות.
חיים כץ: אבל אני גם צריך לשמור על כבודך.
מיקי רוזנטל: לא לא, לי אל תדאג.
מיקי רוזנטל: תאמין לי, אני מסתדר מצוין.
חיים כץ: יחד עם זה, אני צריך לשמור על כבודך, שייתנו לך נתונים לקבל החלטות מושכלות.
חיים כץ: אתה שומר מצוין.
חיים כץ: יחד עם זה, כשהולכים למהלך – לא רק "יוצאים לעבודה" או ויסקונסין, אורות לתעסוקה – אתה צריך נתונים כדי לדעת לקבל החלטה.
חיים כץ: אני רוצה נתונים.
באסל גטאס: ממש הערת ביניים.
באסל גטאס: הרי היה ויסקונסין, והיה ניסוי שנים.
באסל גטאס: אם אתה רוצה להסתמך על מה שהיה בוויסקונסין, אתה לא יכול לענות לו על השאלות?
<משה ברסימנטוב: אז אני רוצה לענות לך על השאלה.
באסל גטאס: כמה הושקע בכל אחד שעבר את התוכנית, וכמה תוקצבו?
<משה ברסימנטוב: היושב-ראש, אני רוצה לענות ברצינות.
חיים כץ: אל תגיד אני רוצה לענות ברצינות, זאת אומרת, עד עכשיו לא ענית ברצינות.
רינה פרנקל: התוכנית הזאת שנה מוויסקונסין, על מה מדברים - - -
אילן גילאון: מה שאנחנו יודעים, השמה של מקום עבודה בתוכנית שלך עולה פי-14 לעומת לשכת התעסוקה.
אילן גילאון: נכון או לא נכון?
<משה ברסימנטוב: אתה לא משווה פה את אותם דברים, אבל אני רוצה ברשותך דקה להשיב ברצינות.
עדי קול: משה, אתה יכול גם להסביר לנו למה אתה חושב שהתוכנית הזאת תצליח במקום ששירות התעסוקה נכשל, ושילב את האוכלוסייה הזאת בעבודה?
<משה ברסימנטוב: אני רוצה להתייחס לכול, ככל שתתנו לי.
<משה ברסימנטוב: אנחנו באנו לוועדה הזאת מספר פעמים עם תוכניות סגורות ומוכנות, ולא הצלחנו לאשר אותן.
מיכל בירן: ולמה זה קרה?
<משה ברסימנטוב: כי הוועדה החליטה לא לאשר אותן.
<משה ברסימנטוב: כי אתם הריבון בסוף.
חיים כץ: אבל למה את שאר הנושאים - - -
שולי מועלם-רפאלי: גם בפעמים הקודמות התנהל סוג של דו-שיח, למרות שלא הייתי פה.
חיים כץ: זה אולי הפתרון לתוכנית.
<משה ברסימנטוב: תן לי להשלים, ברשותך.
חיים כץ: אני אתן לך.
חיים כץ: אני רוצה לפתור את הבעיה הזאת.
חיים כץ: בוא ננסה למצוא את הסיבה למה יש פה כל כך הרבה חברי כנסת, למה הם נסערים, ולמה יש להם מה להגיד כשבדיונים אחרים – אם בכנסת הקודמת העברנו 127 חוקים בקריאה השנייה והשלישית, אז הוועדה עשתה והעבירה – למה פה, עכשיו, יש התגייסות כזאת ויש חשש כזה גדול, בוא תסביר לי אתה.
חיים כץ: אתה מהצד השני, אני רוצה ללמוד אותך.
<משה ברסימנטוב: אני אומַר מה אני למדתי מהתהליך ומה אני מתכוון לעשות שונה בתהליך הזה מאשר בתהליכים קודמים.
<משה ברסימנטוב: אנחנו הבנו שלבוא לפה עם איזשהו תוצר סגור, לא ילך.
<משה ברסימנטוב: אתם בסוף אלה שקובעים את העניין, ואנחנו בכוח לא נצליח.
<משה ברסימנטוב: החלטנו לבוא הפעם בגישה שונה.
<משה ברסימנטוב: ייצרנו איזושהי תשתית ראשונית לתהליך עבודה עם הוועדה – עם הייעוץ המשפטי ועם חברי הכנסת.
<משה ברסימנטוב: המטרה שלנו היא לבוא ולבחון בתהליך הזה האם אנחנו יודעים – כל מי שיושב סביב השולחן הזה – להגיע לאיזשהו תוצר מוסכם.
<משה ברסימנטוב: יכול להיות שאנחנו יודעים, יכול להיות שאנחנו לא יודעים.
<משה ברסימנטוב: לכן לא קבענו מסמרות בהרבה מאוד דברים, ולכן הנוסח שיושב פה גם לא משקף הרבה מאוד, לא מהדברים שנכתבו במכתב, לא מהדברים שבזמנו ישבנו עם הייעוץ המשפטי, כמו לדוגמה עירוב שירות התעסוקה.
<משה ברסימנטוב: אנחנו מאמינים שאם יש איזשהו סיכוי לעשות את זה, זה תוך הידברות אתכם.
<משה ברסימנטוב: יכול להיות שבסופו של דבר נראה שאין מפגש, שאיפה שאתם יודעים להגיע זה לא איפה שאנחנו יודעים להגיע, ולא תהיה תוכנית, וזה מצב אפשרי ואנחנו נקבל את ההכרעה.
חיים כץ: אתם ערוכים גם לזה.
<משה ברסימנטוב: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה, אין פה משהו מעבר למה שאני אומר.
<משה ברסימנטוב: אני כן אומר מה מבחינתנו אנחנו רוצים בתוכנית הזאת.
חיים כץ: אתה יודע להגיד שתיים-שלוש נקודות ספציפיות שהן שונות?
חיים כץ: לפני שאני אתן גם לחברי הכנסת לדבר.
<משה ברסימנטוב: יש כמה דברים.
<משה ברסימנטוב: אני חושב שכשאנחנו מדברים מה שונה, אנחנו צריכים להגיד מה שונה ממה כי יש כמה גלגולים של התוכנית.
<משה ברסימנטוב: יש את התוכנית הראשונה שאתה יצאה הממשלה בהתחלה, והיא פעלה.
<משה ברסימנטוב: במהלך התוכנית הזאת היו גם שינויים שנעשו, ולאחר שהתוכנית נסגרה הממשלה גם הגישה כל מיני הצעות חוק שגם הן היו שונות, אבל לא אושרו.
<משה ברסימנטוב: כלומר, יש פה צבר גדול של שינויים, וכמו שאמרתי כמה פעמים ואני אומר שוב, מבחינתנו לא נאמרה המילה האחרונה בשינויים שצריך לעשות.
<משה ברסימנטוב: ברור לנו שצריך תהליך, חשבנו שלא נדע לחשוב על כל השינויים מראש, ולכן אנחנו באים לוועדה עם מוצר שהוא לא מוגמר בהיבט הזה.
<משה ברסימנטוב: השינוי הכי גדול שיש, וזה מבחינתנו השינוי הכי משמעותי שעשינו, זה לערב את שירות התעסוקה.
<משה ברסימנטוב: התוכנית תהיה תחת ניהול שירות התעסוקה.
<משה ברסימנטוב: אני מקדים ואומר – זה לא יהיה בהפעלה ישירה של עובדי שירות התעסוקה.
<משה ברסימנטוב: עובדי שירות התעסוקה יהיו מעורבים בתוכנית, יהיו בכל מרכז עובדים של התוכנית.
<משה ברסימנטוב: התוכנית תהיה תחת שירות התעסוקה, שהוא כידוע תאגיד עם חוק נפרד, תאגיד סטטוטורי עם מעמד עצמאי משלו.
<משה ברסימנטוב: יכול להיות שמה שאני רואה כעירוב שירות התעסוקה הוא משהו שלפחות ממה שאני יודע, את הנהלת שירות התעסוקה הוא מספק, אנחנו גם צריכים לקיים הידברות עם העובדים, אנחנו נעשה גם את זה, ויכול להיות שבסוף מודל העירוב שלי לא יהיה מודל העירוב - - -
חיים כץ: מי ממנה את הנהלת שירות התעסוקה?
<משה ברסימנטוב: הם יוכלו לתאר בעצמם, לדעתי זה שר התמ"ת, באישור הממשלה.
דב חנין: שר הכלכלה.
<משה ברסימנטוב: שר הכלכלה, באישור הממשלה.
חיים כץ: מה זה מעניין אותנו אם זה מספק את הנהלת שירות התעסוקה?
<משה ברסימנטוב: יכול להיות שזה לא מספק.
<משה ברסימנטוב: היושב-ראש, מה שאני אומר, אמרתי.
<משה ברסימנטוב: שום דבר ממה שאני אומר לא חייב לספק.
<משה ברסימנטוב: אנחנו חשבנו ביחד עם יושב-ראש השירות, עם מנכ"ל השירות - - -
חיים כץ: לא, ציינת שזה מספק אותו.
חיים כץ: אם הוא ממנה אותו, זה גם צריך לספק אותו.
<משה ברסימנטוב: הקדמתי ואמרתי שאנחנו נשב – יש לנו גם את הוועדה, יש לנו גם את העובדים – אנחנו נשב עם כולם במטרה לראות אם אנחנו יודעים להגיע למודל מוסכם.
<משה ברסימנטוב: זה השינוי הכי משמעותי שעשינו בתוכנית.
חיים כץ: חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
חיים כץ: אנחנו נעבור את כולם, מי שרוצה.
שלי יחימוביץ': התוכנית הזאת חוזרת אלינו כמו מפלצת שכרתו את ראשה ומצמיחה ראש חדש.
שלי יחימוביץ': אני לא מוצאת לזה ביטוי אחר כי בכנסת הקודמת היה כאן שילוב כוחות נדיר ויוצא דופן של חברי כנסת בוועדת העבודה והרווחה, מכל המפלגות – מימין ועד שמאל, ערבים ויהודים, ימין ושמאל – כל המפלגות חברו יחד כדי להוריד את התוכנית הזאת מהפרק, ולא בגלל גחמה אלא בגלל שהיא הייתה תוכנית רעה, שלא הועילה במאום, שלשלה מאות מיליוני שקלים לידי חברות פרטיות שקמו כמו פטריות אחרי הגשם, ומי שאיישו אותן היו בין היתר בוגרי האוצר.
שלי יחימוביץ': אני שואלת את עצמי – אם אתם יודעים כל כך טוב לעשות את זה בסקטור הפרטי, למה לא עשיתם את זה כשהייתם בתוך שירות המדינה?
שלי יחימוביץ': לא הכשירה עובד אחד לשום מקצוע ולשום עיסוק, שימשה מעין מחנות כפיה לעובדים בדרך להשמות עלובות ודלות.
שלי יחימוביץ': אני לא מבינה למה צריך לעבור השמה של ויסקונסין, אורות לתעסוקה או חוזרים לעבודה או כל אחד מהשמות החדשים שאתם ממציאים לתוכנית הזאת, כדי שבסופו של דבר העובדת הזאת תהיה עובדת קבלן, עובדת ניקיון בחצי משרה.
שלי יחימוביץ': למה לעבור את מסלול הייסורים הזה?
שלי יחימוביץ': זה כל כך גרוטסקי וכל כך מגוחך וכל כך חסר שחר, חסר היגיון כלכלי, גם כשאתה בודק עלות מול תועלת.
שלי יחימוביץ': אני לא מצליחה להבין למה אתם דבקים באובססיביות כזאת בתוכנית כל כך לא מועילה.
שלי יחימוביץ': עזוב את האכזריות שלה, עזוב את העובדה שהכריחו נשים, אימהות לילדים, לצאת מהבית ולשבת בקורסים חסרי שחר שהן לא למדו בהם דבר וחצי דבר, ורק קיבלו הטפות מוסר וסדנאות בדרך אל האושר, אם בכלל.
שלי יחימוביץ': עזוב את זה.
שלי יחימוביץ': אני שואלת כלכלית, מה עובר עליכם, באמת.
שלי יחימוביץ': תחשוב על הכסף שהושקע כבר בפיילוטים חסרי התועלת והעקרים האלה, שבאמת תואר כאן ובצדק, מקומות העבודה היחידים שהם יצרו זה מקומות העבודה בתוכנית עצמה, לעובדים של התוכנית עצמה, שאני מאוד מכבדת את העבודה בתוכנית עצמה אבל זאת לא המטרה שלה.
שלי יחימוביץ': אנחנו לא מקימים כאן מפלצת תלת-ראשית.
שלי יחימוביץ': תיקח את כל הדברים האלה שאמרת.
שלי יחימוביץ': אתה אומר שעוזרים לאנשים באופן פרטני כדי לבצע השמה בעבודה באמצעות למשל טיפול בילדים, סבסוד מעונות.
שלי יחימוביץ': תנו סבסוד מעונות.
שלי יחימוביץ': למה אתם צריכים את ויסקונסין בשביל זה?
שלי יחימוביץ': תנו סבסוד מעונות, ונשים יוכלו לצאת לעבודה.
שלי יחימוביץ': בשביל מה כל המערך המסורבל והביורוקרטי הזה בסקטור הפרטי, תוך הפרטה של שירות התעסוקה?
שלי יחימוביץ': יש 70,000 משרות חסרות, לכמה מהן צריך את הסדנאות המופרכות של ויסקונסין?
שלי יחימוביץ': אתה יודע יפה מאוד שלא צריך אותן.
שלי יחימוביץ': אם יש משרות חסרות באמת למקצועות שמביאים כבוד לבעליהן, זה מקצועות בתעשייה – כרסמות, חרטות, הנדסאות – כל מיני דברים שבאמת אפשר ללמוד בהם.
שלי יחימוביץ': תתגברו מחדש את מערך ההכשרה המקצועית שחיסלתם לחלוטין.
שלי יחימוביץ': בשביל שעוד כמה זכיינים פרטיים יוכלו להרוויח עוד כמה מאות מיליוני שקלים?
שלי יחימוביץ': תנו את העבודה הזאת לשירות התעסוקה, אבל לא כנציגים בודדים בשביל מס שפתיים בכל מיני מרכזים פרטיים ומופרטים.
שלי יחימוביץ': תנסו אותם.
שלי יחימוביץ': מעולם מעולם לא ניסיתם את שירות התעסוקה בתוכנית שהיא דומה לתוכנית ויסקונסין, ואם הייתם מנסים הייתם מגלים שהעלות של זה היא 10% מהעלות פר השמה של עובד בתוכנית ויסקונסין.
שלי יחימוביץ': ואחרי כל זה, וזה לסיום, חיים, אני רוצה לומר משהו.
שלי יחימוביץ': בפתיחה לחוק ההסדרים שבו מופיעה ויסקונסין, יש את הנחת העבודה הזאת בדברי ההסבר להצעת התקציב: "ישראל מאופיינת כיום בשיעורי תעסוקה נמוכים יחסית בהשוואה בין-לאומית.
שלי יחימוביץ': " אתם פשוט העתקתם את זה מתוכנית ויסקונסין הקודמת.
שלי יחימוביץ': מה לעשות שעל-פי הנתונים החדשים של ה-OECD עולה, ששיעור ההשתתפות של גילאי העבודה העיקריים בישראל גבוה מן הממוצע במדינות ה-OECD, אז מעבר לכך שאתם פשוט עושים copy paste של משפטים מוויסקונסין הקודמת – מאורות לתעסוקה לחוזרים לעבודה, מה שמראה על רשלנות - יש כאן דבר הרבה יותר עמוק, שהבעיה האמיתית בישראל ברמת המקרו היא לא היעדר מקומות עבודה אלא העובדה שחצי מהעובדים הם אנשים עניים.
שלי יחימוביץ': זה היעד העיקרי של שוק התעסוקה הישראלי – לספק פרנסה בכבוד לעובדים שלו, לא לייצר עוד משרות עוני, וויסקונסין לא חילצה לרגע אחד אדם אחד מעוני.
שלי יחימוביץ': אז תרדו מהתוכנית המופרכת הזאת, אתם נתקעתם עליה במין אובססיה מוזרה ואתם חוזרים אליה ומתנפצים אל חופיה.
שלי יחימוביץ': ומשה, אני מכירה אותך, אתה באמת בן אדם אינטליגנטי.
שלי יחימוביץ': שב שנייה עם עצמך, אני לא מאשימה אותך, אתה בא בשליחותו של יאיר לפיד שהוא ממשיך דרכו ההיסטורית של בנימין נתניהו בכל מה שקשור בכלכלה – שגם הוא היה מאוד להוט על ויסקונסין – אבל תעשה רגע חושבים, באמת, באופן הכי אובייקטיבי וריאלי כאדם מקצועי, ותראה כמה זה לא משתלם, כמה זה לא נכון, כמה זה לא מוסרי.
עדי קול: קודם כול, אני מאוד שמחה לשבת פה לצד חברת הכנסת יחימוביץ' וחבר הכנסת חיים כץ, שהובילו את המאבק בתוכנית הזאת בגלגוליה הקודמים.
עדי קול: זה נותן לי הרגשה טובה, שיכול להיות שהתוצאה שמשה ברסימנטוב דיבר עליה, שאולי לא נצליח להגיע להסכם ואולי זה יתמסמס בסוף ואולי שוב נוכל לצאת מפה בהרגשה שהנה ניסינו, זה לא עובד, אולי כך יקרה גם הפעם, ואני שמחה להיות חלק מהתהליך הזה.
עדי קול: ביום הראשון שהגעתי לכנסת מישהו אמר לי – יש שמועה שוויסקונסין חוזר – ומאז אני מתעסקת עם זה.
עדי קול: נפגשתי גם עם משה ברסימנטוב וגם עם רן, נפגשתי עם עוד אנשים ודיברנו על מה עושים עם הדבר הזה, ובתור מי שמסתכלת קצת עדיין מהצד, אני חושבת שיש כאן פער מאוד גדול.
עדי קול: אנחנו מסכימים כולנו שהדבר הכי חשוב הוא שאנשים יצאו לעבוד.
עדי קול: זה חשוב לביטחון העצמי שלהם, זה חשוב למשפחה שלהם, זה חשוב לדור הבא, חשוב שהם יראו לילדים שלהם שהם קמים בבוקר והם הולכים למסגרת, שהם מפרנסים את עצמם, חשוב שהם יעבירו את המסר הזה, ועל זה אין לנו ויכוח.
עדי קול: השאלה שלנו איך עושים את זה, ובאתם עם איזושהי מסגרת – ואני מאוד מעריכה את העובדה שאתם אומרים שזה יהיה בדיאלוג ושננסה לקבוע יחד ונחשוב, הכוחות שנמצאים כאן סביב השולחן, איך אנחנו עושים את זה – אבל בסוף, אתם יצרתם את המסגרת.
עדי קול: והמסגרת הזאת, לא נמצאות בה כל המסקנות מהפעילות הקודמת.
עדי קול: אתם אומרים – טוב, אנחנו עוד לא הטמענו כאן את האחריות שנתנו לשירות לתעסוקה, אנחנו עוד לא הטמענו כאן כל מיני מחשבות – אז קודם כול למה?
עדי קול: היו דוחות, היו ועדות.
עדי קול: אם אתם מציעים לנו מסגרת לדיון, למה היא לא מבוססת על מסקנות שכבר הסקתם?
עדי קול: אתם אומרים שנשנה בדרך כי אתם יודעים שהוועדה תשנה יותר, אז פחדתם כבר לתת את הצעד הראשון, כדי שאנחנו לא נלך עם זה רחוק מדי.
<משה ברסימנטוב: אנחנו אומרים מה השינויים, אנחנו לא מסתירים את השינויים, זה נאמר בצורה ברורה.
עדי קול: חיים אמר לך, תן לי שניים-שלושה שינויים, אמרת אני מוכן לדבר על שירות התעסוקה.
עדי קול: אנחנו לא רואים את השינויים.
עדי קול: אני חושבת שמן הראוי למשא ומתן בתום לב להגיד – אוקיי, מה כבר קיבלתם, מה מהמסקנות, ולא לתת לנו איזה נוסח שהוא באמת פלקטי, שאתם מדברים על מעטפת שתעזור לאנשים להשתלב בעבודה.
עדי קול: מה המעטפת הזאת, מה היא כוללת?
עדי קול: כמה זה יעלה – השאלה הכי בסיסית שאנחנו שואלים את האוצר, כמה זה יעלה.
עדי קול: בעולם אידיאלי, אני חושבת שגם חיים וגם חברת הכנסת יחימוביץ' ישמחו לדעת שיבוא איש וישב אתו אדם ויעבוד אתו יד ביד עד שהוא ימצא את הפרנסה ההולמת ועד שהוא יעבור הכשרה מקצועית ולימודים, ואתם יודעים מה, גם יתמוך במשפחה שלו.
עדי קול: אף פעם אנחנו לא מדברים על המשפחה שמשאירים אותה מאחורה בבית – משפחה שרגילה שיש מישהו שנמצא שם ומגדל את הילדים, ופתאום מישהו נעלם, ולא בהכרח תומכת בעשייה הזאת כי הם לא ירוויחו משכורת יותר גבוהה מאשר מקבלים בקצבה, אז למה זה טוב?
עדי קול: צריך לעשות כאן הסתכלות רחבה שתכלול – אמרתי את זה מהתחלה – גם את הרווחה, כדי לראות מי מטפל באוכלוסייה הזאת, מי נותן להם את התמיכה בשינוי, ואני מרגישה שיש פה מין שחזור של משהו שנעשה, כמעט בלי מסקנות, למרות שהיו ועדות והיו דוחות.
עדי קול: ואני יודעת שעשיתם את החשיבה הזאת ואני יודעת שיש לכם שינויים, אז למה זה לא מופיע כאן?
עדי קול: זה באמת מרגיש לי קצת זלזול להתחיל עכשיו מאחורה, ותוך יומיים-שלושה נסגור – אוקיי, שירות התעסוקה בסדר, והסמכויות האלה.
עדי קול: למה? חבל.
עדי קול: למה אתם לא מציגים לנו משהו שמכבד את התהליך שכבר נעשה פה בוועדות הקודמות ועל-ידי חברי הכנסת שנמצאים כאן?
עדי קול: אני מרגישה שזה קצת זלזול בנו.
עדי קול: בסופו של דבר, השורה התחתונה – ואני מצטערת בפני המנכ"ל החדש של שירות התעסוקה, שנפגשתי אתו ואני מאוד מעריכה אותו, וגם בפני חברתי רינה פרנקל שהגיעה משירות התעסוקה – שירות התעסוקה נכשל בתהליכים האלה בדיוק.
עדי קול: יש לו המון המון ואוצ'רים, הוואוצ'רים המפורסמים לקורסים, שאף אחד לא משתמש בהם או שלא גורמים בסוף ליכולת להיות מועסקים.
עדי קול: ובסוף, יש פה קבוצה של אנשים שאם היה אפשר לסייע להם בתעסוקה, זה כבר היה קורה.
עדי קול: אז אני באמת אומרת, מה עכשיו ישתנה במה שקורה במציאות היום?
עדי קול: אני עובדת שנים עם האוכלוסייה של מקבלי הבטחת הכנסה, כמה מחברי הטובים ביותר חיים ככה.
עדי קול: הם מתים לעבוד, הם רוצים לצאת מהבית, הם רוצים לעבוד במשהו שמכבד אותם, אבל מה שאתם מציעים כאן לא נותן להם את התשובה.
עדי קול: באמת, מה בדיוק אני צריכה לבוא ולהגיד לחבר יקר שלי, יהודה, הוא בן 55, מחפש עבודה כבר שנים, מקבל הבטחת הכנסה?
מיקי רוזנטל: הוא מחוץ לתוכנית.
מיקי רוזנטל: לפי ההצעה שלהם, הוא לא בתוכנית.
עדי קול: זהו, אני אומרת, מה הוא יעשה?
אילן גילאון: הוא יכול להיות חונך בתוכנית.
עדי קול: מה הוא אמור לעשות ומה התשובה שלו ומה הבשורה הגדולה?
עדי קול: ולצערי, אין בשורה גדולה.
עדי קול: יש לי 50 נקודות של דברים שאני רוצה להוסיף בהצעה הזאת, ומצוין שתהיה לנו הזדמנות לעשות את זה כי אני מרגישה שזה קצת מזלזל בנו לבוא ולהגיד – בואו נלך אחורה, נתקדם ואז נגיע.
מיקי רוזנטל: עדי, אני לא בטוח.
מיקי רוזנטל: כדאי לך אני חושב להצטרף להצעה, שהם פשוט ימשכו את ההצעה הרעה הזאת.
חיים כץ: מיקי, יש סדר.
עדי קול: אני רוצה להגיד למיקי, אם נמצא בסופו של דבר דרך להשתלב באופן מכבד בשוק העבודה - - -
מיקי רוזנטל: - - - זאת לא התוכנית הזאת.
חיים כץ: עדי, את לא מתווכחת אתו.
חיים כץ: הוא יגיד מה שיש לו להגיד, את תגידי מה שיש לך להגיד.
חיים כץ: דברי חכמים בנועם נשמעים.
אילן גילאון: אתה אמרת שחברי כנסת נסערים.
אילן גילאון: אני ממש כבר לא נסער - -
חיים כץ: אתה רגוע.
אילן גילאון: - - אני מזדקן כבר עם התוכנית הזאת.
אילן גילאון: יש בטלוויזיה תוכנית שנקראת "בית הרוחות", "עיר הרוחות", וכנראה שוויסקונסין היא עיר הרוחות הזאת, ובאמת זה דבר מאוד אניגמטי בעיני.
אילן גילאון: אני לא מבין איזה כוחות, וברסימנטוב לא אשם בכלום – הוא מגן על משהו שאי-אפשר להגן עליו, גם אתה לא היית מצליח, חיים, אף אחד מאתנו.
שלי יחימוביץ': לא נכון, הוא מאמין בזה, אילן.
<משה ברסימנטוב: האמת, שאני חייב לציין, אני מאמין בתוכנית.
<משה ברסימנטוב: לא צריך להוריד את זה ממני.
שלי יחימוביץ': הוא מאמין באמונה שלמה, אל תאשים אותו בכפירה.
אילן גילאון: הוא מאמין, אבל קשה לו מאוד.
אילן גילאון: חברת הכנסת יחימוביץ' אמרה את רוב הדברים.
אילן גילאון: אני רק רוצה לשאול.
אילן גילאון: בניגוד לשיטת
אילן גילאון: כם המאוד ידועה להפריט כל דבר, ועל מה בנויה ההפרטה?
אילן גילאון: על ראיית הדברים כעסק, על cost ו-benefit.
אילן גילאון: אז איך אתם מסכימים לתת יד לדבר שעלותו פי-14 לעומת אם הוא היה נעשה בצורה אחרת?
אילן גילאון: מה זאת אומרת לשכת התעסוקה נכשלה?
אילן גילאון: וכי אפשר לתאר לעצמנו את משק העבודה במדינת ישראל ללא לשכת התעסוקה?
אילן גילאון: ומדוע שהיא לא תעשה את זה?
אילן גילאון: יש לי הצעה פנטסטית.
אילן גילאון: קחו את כל הכסף הזה, ולכל דורשי העבודה תציעו בתור תפקיד להיות חונך של תוכנית ויסקונסין.
אילן גילאון: יש לכם מספיק?
אילן גילאון: הדבר הזה בא דרך הדלת והוא נזרק פה על-ידי הכנסת דרך החלון.
אילן גילאון: כשהוא בא דרך החלון הוא נזרק דרך המרפסת.
אילן גילאון: הוא נזרק בסופו של דבר דרך המרפסת, כל פעם משנה שם כמובן – פעם זה אורות לתעסוקה, פעם זה ויסקונסין.
אילן גילאון: אני זוכר את היום שוויסקונסין הגיעה לכנסת.
אילן גילאון: חיים, זו הייתה הכנסת הראשונה שלנו, שבניזרי הביא את זה, אתה זוכר?
אילן גילאון: וויסקונסין הגיעה.
אילן גילאון: הכנסת לא רוצה את התוכנית הזאת, מכל הסיבות שנאמרו כאן – מסיבה קודם כול של הפרטת משק העבודה, מהסיבה של העלות של הדבר הזה, מהסיבה של חוסר התועלת של הדבר הזה – ואנחנו לא מבינים איזה מניעים עומדים מאחורי התוכנית הזאת.
אילן גילאון: הכנסת לא רוצה את התוכנית הזאת.
אילן גילאון: איזה חלק במשפט שלי לא היה מובן?
יעקב מרגי: אחרי דבריה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ', כמעט הנושא מיותר, אבל אני אקח פן נוסף.
יעקב מרגי: אתה מייחס את התוכנית לפוטנציאל של כ-100,000 מקבלי קצבאות הבטחת הכנסה.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם עשיתם פעם מיפוי של אותם מקבלי גמלה או קצבת הבטחת הכנסה מי מהם בר השמה בכלל, כמה מהם ברי השמה.
יעקב מרגי: אני הייתי אומר, במקום לקחת – סליחה על הדימוי – מטוס F-16 כדי להרוג יתוש, באמת תיקחו את מה שיש, את שירות התעסוקה, תשימו לידו או בתוכו מישהו שייתן טיפול פרטני, באמת ילמד את המגמות של אותה אוכלוסייה, ילמד את הצרכים של אותה אוכלוסייה.
יעקב מרגי: אתה לא יכול לגשת לסוגיה אם אתה לא יודע מה הצרכים של אותה אוכלוסייה.
יעקב מרגי: כשאתה אומר 70,000 מקומות עבודה – אבל ביושר, תשים אותם פה על השולחן, תאמר גם איזה מקומות עבודה.
יעקב מרגי: אתה יודע שזה חלקיות משרה, ואתה יודע, מתוך מי שמכיר חלק, ואתה יודע מקבלי הבטחת הכנסה איזה קהל יעד הם, כמה מהם כפי שאמרתי הם לא ברי השמה.
יעקב מרגי: לכן, ביושר.
יעקב מרגי: כל כך הרבה ימים ושנים השקיעו פה, ומלל בפרוטוקולים – כדאי, קחו רוורס.
יעקב מרגי: קחו רוורס, תעשו עבודה, באמת, עבודה אם צריך מדעית, מחקר בנושא הזה, תתאימו באמת את השמלה, כפי שאמר חבר הכנסת, למי שצריך ללבוש אותה, לא לזרוק דבר לאוויר כשאנחנו לא יודעים, חוץ משאלת קצבאות וכל מיני השמות ותאגידים שיעשו הון ורווח על המדינה, לא ברור לנו מה יוצא מהתוכנית הזאת.
חיים כץ: לפני שאני אתן את רשות הדיבור לחבר כנסת נוסף, באים אלי חברי כנסת, אומרים, אני צריך ללכת לוועדה כזאת ואני צריך ללכת לוועדה כזאת ואני צריך ללכת להתראיין, ומה לעשות שחברי הכנסת הם חברים בלא מעט ועדות.
באסל גטאס: יש לנו ועדת כספים עוד כמה דקות.
חיים כץ: אני לא רוצה לפגוע באף אחד.
באסל גטאס: אבל זה נושא חשוב.
חיים כץ: אני לא רוצה לפגוע באף אחד ואני רוצה להיות הוגן כלפי חברי הכנסת.
חיים כץ: אם יש פה מישהו שיש לו זמן להישאר עד הסוף, עד 11:00, שיגיד, הוא יהיה בין האחרונים.
מיקי רוזנטל: יש לי זמן.
יעקב מרגי: למה לא אמרת לפני שדיברתי?
חיים כץ: לא נתתי לך את האפשרות לעשות מצווה.
עדי קול: אנחנו נשארים פה למרות שדיברנו, כי זה חשוב.
חיים כץ: דב חנין.
דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני שמעתי את דבריך, מר סימנטוב, ואני חייב לומר שנעשיתי קצת מודאג כי אתה בעצם באת לכאן בסך הכול עם רוח טובה, ואני שותף לכל אלה שדיברו לפני בזה שאנחנו מאוד מעריכים אותך באופן אישי, אבל אתה באת עם איזושהי אמירה שאתה מוכן לדיאלוג, אבל כל מה שאמרת מעיד שאתה פשוט לא שמעת מה נאמר פה בוועדה הזאת במשך ארבע שנים.
דב חנין: לא שמעת, או אם שמעת, אז לא הפנמת, או אם הפנמת אז אתה לא מוכן להודות בכך.
דב חנין: יש בעיה מאוד רצינית, הוויכוח הוא לא על פרטים.
דב חנין: שואלים אותך למה זה לא עבר, שואל אותך יושב-ראש הוועדה, אמרת כי אנחנו הריבון.
דב חנין: בסדר, הכנסת היא הריבון, אבל למה הכנסת לא רצתה את החוק הזה?
דב חנין: כי היא קמה בבוקר על צד שמאל?
דב חנין: הכנסת לא רצתה את הדבר הזה מכיוון שיש ויכוח יסודי.
דב חנין: אז למען הסדר אני אנסה לשים את הוויכוח הזה כפי שהוא נראה לי, על השולחן.
דב חנין: קודם כול, הוויכוח הוא על השאלה מה הבעיה.
דב חנין: מה הבעיה, למה יש אבטלה?
דב חנין: אתם חושבים שהסיבה לאבטלה זה המובטלים.
דב חנין: או שהמובטלים זה אנשים רעים כאלה שלא רוצים לעבוד, ולכן צריך להכריח אותם או לתמרן אותם או לתחכם אותם כדי שילכו לעבוד.
שלי יחימוביץ': עצלנים ופרזיטים.
דב חנין: עצלנים ופרזיטים, ואנחנו חושבים שיש בעיה במקום אחר.
דב חנין: אנשים רוצים לעבוד אבל כנראה שהם לא יכולים לעבוד כי יש בעיות בשוק העבודה, כי אין מקומות עבודה, כי אין עבודה מתאימה לאנשים.
דב חנין: אז אם הבעיה היא אחרת, אולי הגיע הזמן שתתחילו לטפל בבעיה במקום שהיא נמצאת ולא במקום שהיא לא נמצאת.