GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פרופ' רוני גמזו: במשך שלוש שנים אני מדבר עם ההסתדרות הרפואית.
<פרופ' רוני גמזו: הם בר-שיח שלי כל הזמן.
<פרופ' רוני גמזו: ואמרתי להם תכתבו דברים ספציפיים.
חיים כץ: רוני, סליחה שאני מפריע לך.
חיים כץ: אתה יודע שהחוק הזה גם כן לא עבר כמנהג חוקים בשלוש חוקים.
חיים כץ: הוא עבר בחוק ההסדרים, בחקיקה מזורזת.
יעקב ליצמן: אם מס הכנסה עבר בחקיקה מזורזת, לא צריך לשלם?
חיים כץ: אם אתה לא שם לב למה שהולך לקרות עכשיו, אז כנראה את ה-1.5% יורידו בינואר.
יעקב ליצמן: אני מבטיח לך שהוא לא מסוגל לעשות את זה.
יעקב מרגי: אני סקפטי.
יעקב מרגי: הוא לא יעשה את זה.
מיקי רוזנטל: זו ועדת העתידנות?
מיקי רוזנטל: חשבתי שזאת ועדת העבודה.
יעקב ליצמן: תתפלא לשמוע כמה ראינו את זה מרחוק, את כל מה שקורה פה.
<פרופ' רוני גמזו: חבר הכנסת כץ, אני מכיר את הוועדה הזאת, והוועדה הזאת יודעת לא להעביר דברים בחוק ההסדרים.
<פרופ' רוני גמזו: הם לא עוברים.
<פרופ' רוני גמזו: בוא נזכור, זה לא היה משהו תקציבי, ובכל זאת זה עבר בחוק ההסדרים.
<פרופ' רוני גמזו: זה לא היה תקציבי, זה עבר בחוק ההסדרים כי הוועדה האמינה בחוק.
<פרופ' רוני גמזו: וזה שזה היה חוק ההסדרים, זה לא היה רלוונטי.
<פרופ' רוני גמזו: היו שני דיונים פה בוועדה.
<פרופ' רוני גמזו: זה לא עבר ככה, ביעף, כמו שחוקים בחוק ההסדרים לעיתים עוברים.
<פרופ' רוני גמזו: אבל לא בוועדה הזו.
<פרופ' רוני גמזו: עכשיו כל היתר באים ומדברים ואומרים אל תעשה את זה בשם האיכות, בשם הפגיעה בחולים.
<פרופ' רוני גמזו: אלו אותם גורמים שיודעים שהיום אותם חולים מגיעים ומעבירים את המרשמים דרך המזכירות.
<פרופ' רוני גמזו: מקבלים זמן אפסי כמעט לטיפול, בדיקה רפואית, הערכה רפואית.
<פרופ' רוני גמזו: לעיתים הם לא מגיעים.
<פרופ' רוני גמזו: לעיתים חולים כרוניים לא מצליחים להאריך את התרופות שלהם.
<פרופ' רוני גמזו: אז כל מי שמדבר כאן בשם האיכות, אני רואה את האיכות, והראייה שלי חייבת להיות רחבה.
<פרופ' רוני גמזו: בסופו של דבר, אני אומר זאת בשורה לחולים.
<פרופ' רוני גמזו: הרבה מאוד מרשמים, שהם מרשמים של תרופות קלות ומרשמים של חולים כרוניים – מיותר שיעברו דרך הרופא כל שלושה חודשים.
<פרופ' רוני גמזו: מיותר שהם יעברו.
יעקב מרגי: רק את זה יש בתקנות?
<פרופ' רוני גמזו: זה הלב.
<פרופ' רוני גמזו: התקנות האלה מפעילות את החוק.
<פרופ' רוני גמזו: החוק לא הופעל.
<פרופ' רוני גמזו: הוא עבר.
<פרופ' רוני גמזו: שלוש שנים הוא לא הופעל.
<פרופ' רוני גמזו: זה חוק שכנסת ישראל חוקקה כבר.
<פרופ' רוני גמזו: הכנסת אמרה רוצה אני.
<פרופ' רוני גמזו: רוצה אני.
<פרופ' רוני גמזו: זהו.
<פרופ' רוני גמזו: תודה על זמן הדיבור.
חיים כץ: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת ליצמן, שהיה אז שר הבריאות, בזמן תקופת החוק.
יעקב ליצמן: סגן.
חיים כץ: עוד פעם אתה מתעקש.
חיים כץ: כל הזמן אתה מתעקש.
יעקב ליצמן: עובדה שהייתי סגן.
חיים כץ: היית סגן בתואר, שר בפועל.
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, המשכורת הייתה כסגן, לא כשר.
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני מודה על האפשרות להביע את דעתי.
יעקב ליצמן: הנושא התחיל לפני שהגעתי למשרד הבריאות.
יעקב ליצמן: אפילו ב-2007, אם אני לא טועה.
יעקב ליצמן: בתקופתי אני מאוד דחפתי לזה, וחבל שלא הצלחתי לגמור את זה.
יעקב ליצמן: אני מאוד תומך בדבר הזה.
חיים כץ: למה זה טוב?
חיים כץ: תגיד לי למה זה טוב ולמה זה רע.
יעקב ליצמן: אתה התחלת ואמרת את זה.
יעקב ליצמן: בדיוק מה שאמרת.
יעקב ליצמן: כל אחד יודע את זה מעצמו, מהחיים שלו.
יעקב ליצמן: אתה מצלצל למזכירה ואומר אני צריך מרשם ל-X.
יעקב ליצמן: המזכירה אומרת תבוא ב-11:00, זה יהיה בלוח או אצל המזכירה.
יעקב ליצמן: והולכים הביתה, לא רואים את הרופא.
יעקב ליצמן: אני לא נגד הרופאים, אני רוצה להדגיש את זה גם כן.
חיים כץ: כמה זמן לוקח התהליך הזה, ללכת למזכירה ולקחת את המרשם?
יעקב ליצמן: זה רק מטריח את החולה, שלפעמים הוא בקושי הולך.
חיים כץ: כמה זמן לוקח התהליך?
יעקב ליצמן: תלוי.
יעקב ליצמן: אם אתה גר ליד קופת החולים, דלת ליד דלת, זה חצי דקה.
יעקב ליצמן: אם אתה צריך לנסוע במכונית, מונית - - -
חיים כץ: זה רבע שעה.
רינה פרנקל: וגם מקומות חנייה.
חיים כץ: חצי שעה.
חיים כץ: כמה זמן תעמוד אצל הרוקח?
חיים כץ: שעתיים.
יעקב מרגי: אתה ממילא עומד אצל הרופא.
חיים כץ: לא, רק בשביל זה תעמוד שעתיים.
יעקב ליצמן: לא אדוני.
יעקב ליצמן: תן לי להסביר לך גם כן.
עדי קול: בזמן שהם יחפשו את הרשימה של מאה התרופות.
יעקב ליצמן: לא, הרוקחים יודעים.
יעקב ליצמן: אם היו נכנסים לרופא, אז זה דין אחר, היה שווה.
יעקב ליצמן: אם לא, אז הטרטור הזה לצאת פעמיים מהבית – פעם ככה, פעם ככה, זה לא אותו מקום – זה טרטור לחולים.
יעקב ליצמן: אין שום סיבה שחולה כרוני יצטרך להגיע לקבל עוד פעם.
יעקב ליצמן: אני אגיד לך, עד כמה שזכור לי, גם כשהאחיות התחילו לתת כל מיני תרופות, גם התנגדו.
יעקב ליצמן: ומי מדבר על זה היום?
יעקב ליצמן: הייתה איזו תקופה שהרופאים התנגדו שהאחיות בבתי החולים ייתנו כל מיני תרופות.
יעקב ליצמן: גם הייתה מלחמת עולם.
חיים כץ: קרה.
חיים כץ: אתה לא יודע מה קרה.
חיים כץ: אתה יודע כמה לא קמים בבוקר?
חיים כץ: אלה בדרך כלל גם לא מתלוננים.
יעקב ליצמן: חיים, אני לא מכיר מלחמת עולם שלישית - - -
שולי מועלם-רפאלי: המנכ"ל, אתה לא מוחה על פגיעה צוות רפואי?
שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, אני מוחה על פגיעה בצוות האחיות.
חיים כץ: גברת, תבואי בבוקר ליד מחלקה פנימית, בייחוד בחורף, ותראי כמה יוצאים מכוסים.
שולי מועלם-רפאלי: לא בגלל האחיות, אדוני היושב-ראש הוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: לא בגלל האחיות.
שולי מועלם-רפאלי: בגלל העומס בבתי החולים, עם זה אני מסכימה אתך.
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד הערה נוספת.
יעקב ליצמן: שאלתי את איכות השלטון – שאלתי אותך בעצם – אני רוצה לדעת מהי עמדתם.
יעקב ליצמן: כי הם לוביסטים כמו כולם.
יעקב ליצמן: מה, הם לא לוביסטים?
יעקב ליצמן: אגב, אני בעדם.
יעקב ליצמן: אני אומר לך מיד.
יעקב ליצמן: אני חושב שהם עושים עבודה חשובה.
יעקב ליצמן: אבל לבוא לכאן ולהרוג את הלוביסטים ולהגיד שהם מחנה מצורעים, אסור להכניס אותם לכאן, הם לא בסדר ורק לנו מותר – אני לא בטוח שאני יחד עם איכות השלטון.
יעקב ליצמן: אני גם לא חושב.
יעקב ליצמן: הם עובדים ועושים דבר יפה מאוד.
חיים כץ: דבר מצווה.
חיים כץ: יש מישהו שמתנגד?
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול את הרב ליצמן על מה שהוא העלה.
חיים כץ: יש מישהו שמתנגד לתקנות?
יעקב מרגי: אני צריך לדעת עוד פרטים כדי לדעת אם אני – אדוני המנכ"ל.
מיקי רוזנטל: אני לא מתנגד, אני תומך, קודם כל.
חיים כץ: אז בוא נשמע מתנגדים, שיהיו לנו סיבות.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: דוקטור אלברטו אולצ'ובסקי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני יושב-ראש חטיבת רופאי קופת חולים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני רופא משפחה, זו העבודה שלי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני עוסק במקצוע 34 שנים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: מה שאני עושה, רואה מטופלים, 30 ביום.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: יום יום.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני מתבייש במה ששמעתי ממנכ"ל משרד הבריאות עלינו.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני אגיד אם ייתנו לי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: זה מאוד פשוט.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: הוא אמר פסגת היכולת הרפואית זה אנחנו.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: תודה רבה, מסכים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: עם מה אני לא מסכים?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אנחנו לא רואים במרשם רופא מטרד.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: ההיפך הוא הנכון.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: זו הפסגה הסופית.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אחרי שלמדנו, בדקנו, מכירים את המטופלים לעומק – אני רואה אותם יום יום, שבוע שבוע, שנה בשנה.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אותם, את הילדים שלהם ואת הסבים שלהם.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני חי איתם.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני יודע ממה הם סובלים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: לא רק שהתיק מולי, אני מכיר את המטופל.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: מרשם רופא זה לא נייר שאני מחדש כל שלושה חודשים באופן שרירותי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אם אני עושה את זה פעם אחת, אני צריך להזמין את המטופל אחרי שישה חודשים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני צריך לעבור על כל התיק הרפואי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: זו הפסגה של היכולת של מרשם רופא.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: מרשם רוקח מאוד פשוט, נותנים לרוקחים – ואני מאוד אוהב אותם, אני עובד איתם יום יום – הכשרה סופר אינטנסיבית – אנשים חכמים, ואני מוקיר אותם – של 60 שעות.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: זה במקום שבע שנים ועוד חמש שנים התמחות שאנחנו למדנו.
<קריאה: מה עם ארבע שנים - - -
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: תן לי לסיים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני לא חושב שקיבלת את זכות הדיבור.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: זה מה שקורה, אם זה לא היה הזוי, התקנות האלה, הייתי אומר שזה עצוב, כי צריך לצחוק.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: מרשם רוקח – הוא יגיע לרוקח.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: כתוב שיהיה חדר.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אבל אם אין חדר, הוא יעמוד מול הרוקח, הרוקח ליד מטופלים שמחכים, והוא ישאל אותו: כאב לך? היה לך שלשול?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: הייתה לך איזושהי בעיה?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: הוא ישאל אותו.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: הוא אומר דבר מאוד פשוט, יש לי קצת מיחושים בבטן, קצת בחילות.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: הוא ייתן לו "פראמין", למי שיודע.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: משהו לכאבי בטן.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: שתי אפשרויות – הראשונה, יש לו מחלה אקוטית.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: כי הוא לא ישים יד על הבטן לבדוק אם יש לו בטן אקוטית והוא צריך ללכת לבית החולים כי יש לו דלקת בתוספתן.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: ומי ישלם על הביטוח?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: – בסוגריים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: דבר שני, יכול להיות שהמטופל ייצא מאוד "מבסוט" – הוא לא חיכה אצל הרופא - -
רינה פרנקל: המטופל לא נכנס אפילו, איך הוא ייצא?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: - - ואחרי כמה חודשים יש לו סרטן.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: מי ישלם על הביטוח?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני בא להגן על המטופלים בעיקר.
חיים כץ: סלח שלי שנייה.
חיים כץ: אתה מדבר בארץ שלנו?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: בטח.
חיים כץ: בישראל?
חיים כץ: אמרתי לך, אני בחצי הקצר של החיים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני אגיד לך, אני בחרתי לעבוד פה, לעומת הרבה אנשים - - -
חיים כץ: סלח לי שנייה.
חיים כץ: אני מקבל תרופות קבועות, "ליפיטור".
חיים כץ: אף פעם לא בודקים אותי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אבל הרופא בדק את התיק שלך כל פעם.
חיים כץ: אני אישית מקבל את התרופות חופשי.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אדוני יושב-ראש הוועדה, בכל פעם שהרופא חידש לך, הוא פתח את התיק.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני עושה את זה יום יום.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אתה מטופל שלי – אולי יהיה לי הכבוד – אני רואה את התיק שלך.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני רואה מתי עשית בדיקות דם בפעם האחרונה, אם יש לך תופעות לוואי שאני רואה גם בבדיקות שלך, ואני מזמין אותך כל שישה חודשים.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: זו חובתי לעשות את זה.
רינה פרנקל: לכולם אתה עושה את זה?
רינה פרנקל: לכל אחד?
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: הרוקחים כתבו - - -
חיים כץ: חבל ש-99% מהרופאים במדינת ישראל לא מתנהגים כמו - - -
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: לא נכון.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני אומר לך.
חיים כץ: אני חי בארץ אחרת.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אני חי באותו מקום, ואני גם עובד כרופא משפחה.
חיים כץ: תקשיב, אני חי בארץ אחרת.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: אתה רואה כשהוא פותח את התיק ורואה את הבדיקות שלך?
חיים כץ: הטופס מחכה לי אצל המזכירה.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: נכון, אבל אחרי שהוא נכנס לתיק שלך, עקב אחריו.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: לך מגיע מרשם רוקח.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: לאזרחי מדינת ישראל מגיע מרשם רופא.
<פרופ' שלמה וינקר: פרופ' וינקר, יושב-ראש איגוד רופאי המשפחה בישראל.
<פרופ' שלמה וינקר: קודם כל, אני פונה למנכ"ל, אם הוא רוצה לפנות את הזמן של הרופאים, אנחנו הגשנו כמה וכמה הצעות שנפלו בכל מיני דברים.
<פרופ' שלמה וינקר: למשל, אנחנו חושבים שבן אדם צעיר ובריא יכול ללכת להתאמן בחדר כושר בחתימה עצמית שלו, ולא לבזבז את הזמן של הרופא.
<פרופ' רוני גמזו: גם אני.
<פרופ' שלמה וינקר: אבל זה תקוע.
<פרופ' שלמה וינקר: אנחנו חושבים שכל מיני אישורים למשרד הבריאות, לבתי ספר לרפואה, לאוניברסיטאות, יכולים להסתפק בחתימת המטופל, הצהרת הסטודנט, ולא לבזבז את זמנו היקר של הרופא.
<פרופ' שלמה וינקר: אנחנו חושבים שיש המון דברים בירוקרטיים שאפשר להוריד מהרופא ולפנות המון זמן.
<פרופ' רוני גמזו: אני מסכים.
<פרופ' שלמה וינקר: זאת אומרת אם עסקינן בזמן הרופא, יש לנו רשימה של הצעות הרבה יותר טובות.
<פרופ' שלמה וינקר: אני לא מדבר עוד על ימי מחלה על מחלות קצרות וכולי.
<פרופ' שלמה וינקר: יש הרבה מאוד דברים שאפשר להוריד מהרופאים, ולפנות להם הרבה מאוד זמן.
<פרופ' שלמה וינקר: הדבר השני, לפחות בקופת החולים שבה אני עובד היום, חתימה על מרשם היא חתימה אלקטרונית.
<פרופ' שלמה וינקר: זאת אומרת, בזיהוי שת טביעת אצבע שלי.
<פרופ' שלמה וינקר: זאת אומרת, לא המזכירה מוציאה את המרשם.
<פרופ' שלמה וינקר: אולי היא זאת שמוסרת אותו, אבל כל תהליך הפקת המרשם נעשה על-ידי הרופא ובאחריותו.
<פרופ' שלמה וינקר: אחריות מקצועית, לפחות שלי – אני כנראה אותו אחוז בודד שאתה לא מכיר – מבחינתי, כל מרשם שאני מוציא הוא מרשם שאני לוקח עליו את מלוא האחריות.
<פרופ' שלמה וינקר: אני מכיר את החולה, עובר על התיק וכולי.
<פרופ' שלמה וינקר: החוק הזה התחיל לפני כמעט עשור.
<פרופ' שלמה וינקר: עברתי קצת על ההיסטוריה בימים האחרונים.
<פרופ' שלמה וינקר: חברים, הנגישות היום היא לא עניין.
<פרופ' שלמה וינקר: היום, לכל קופות החולים יש רפואה מקוונת.
<פרופ' שלמה וינקר: אתה יכול לבקש את הבקשה מהרופא דרך האינטרנט.
<פרופ' שלמה וינקר: אתה בא למשרד, לוקח את המרשמים – או גם הרבה דברים אחרים – אחרי שהרופא עשה את זה, עובר את הדלת וניגש לבית המרקחת.
<קריאה: אתה ממשש את הבטן באינטרנט?
<פרופ' שלמה וינקר: רק שנייה אחת.
<פרופ' שלמה וינקר: אני מבקש להמשיך.
<פרופ' שלמה וינקר: אגרה – לפחות בקופה שבה אני עובד, על רופא ראשוני לא משלמים אגרה.
<פרופ' שלמה וינקר: גם בקופות האחרות, האגרה היא שישה או שבעה שקלים.
<פרופ' שלמה וינקר: זאת אומרת, אי-אפשר להגיד שהחסם להגיע לרופא הוא חסם כספי, כלכלי.
<פרופ' שלמה וינקר: לפחות לא לרופא הראשוני, אז בואו נשים את הדברים בפרופורציות.
<פרופ' שלמה וינקר: אם יורשה לי להעיר כמה הערות על התקנות, או שזה לא הקטע עכשיו?
חיים כץ: עוד לא הגענו אליהן.
חיים כץ: אנחנו עכשיו בתוך המגרש הכללי.
<פרופ' שלמה וינקר: אוקיי.
חיים כץ: מרגי.
יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, יש לי חשש.
יעקב מרגי: לכאורה הרציונל עשר.
יעקב מרגי: כפציינט, כאזרח – תפקידי להגן על האזרח.
יעקב מרגי: לאור השיפורים שעשו הקופות – שיטה מקוונת, יחס אישי עם הקופה, אתה מרים טלפון, תכיני לי את המרשמים.
חיים כץ: הדיון הבא הוא על הגירעונות שלהם.
יעקב מרגי: כל שלושה חודשים – כשאתה אומר שלושה חודשים, אתה יודע איזה חבר קופה אתה.
יעקב מרגי: היום לא לוקח לי שום זמן בקבלת המרשם.
יעקב מרגי: לצאת לבית המרקחת, תמיד חייב לצאת, נכון?
יעקב מרגי: אני מגיע לבית המרקחת, חוץ מהתור, אין לי שום דבר כאזרח.
יעקב מרגי: אני חושש שמה שיקרה.
יעקב מרגי: היום בגלל התחרותיות – וזה טוב – והגמישות במפקד, הקופות עושות הכול כדי שהחולה, הלקוח לצורך העניין, יהיה מרוצה.
יעקב מרגי: אתה הולך לזרוק אותי – סליחה על הביטוי – לגורמים מסחריים כמו "הסופר פארם", כי לרוב הקופות כבר יש הסכמים עם "הסופר פארם".
יעקב מרגי: הפערים הולכים ומטשטשים.
יעקב מרגי: אני מאמין שיבואו ימים של חוסר כדאיות לקופות החולים להחזיק בתי מרקחת.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המצוקות של הקופות, גם על זה צריך לעשות דיון.
יעקב מרגי: אני חושש מזה.
יעקב מרגי: הכוונות הן עשר.
יעקב מרגי: אם באמת למה אני צריך את הרופא – סליחה מכבוד הרופאים, אני הרבה פעמים ראיתי איך שהוא גם כועס עליה כשהיא מביאה לו מרשמים שהיא קיבלה בטלפון.
יעקב מרגי: את מפריעה לי, זה לא עכשיו, שיבוא אחר הצהריים.
יעקב מרגי: ראינו.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: כי צריך זמן לזה.
יעקב מרגי: אבל עדיין, תבין את החשש שלי.
יעקב מרגי: זה יהיה הרי.
יעקב מרגי: לא מעניין אותי מה יש בין הרופא למזכירה הרפואית.
יעקב מרגי: כאזרח, אני רוצה לדעת שאני – גם ככה אתם מגבילים אותי במרשמים, סופרים לי את הכדורים ל-30 יום - - -
חיים כץ: ונותנים 28.
יעקב מרגי: 28.
יעקב מרגי: ותמיד בדקה ה-90, וכשאתה מחייג, אתה מקבל סדרת חינוך מהמזכירה.
יעקב מרגי: רבותי, אני לא יודע מה יש ביניהם.
יעקב מרגי: אני מקבל את זה בצורה הטובה ביותר.
יעקב מרגי: תוסיף לי עכשיו בתי מרקחת שמה שמעניין אותם הוא רק הצד העסקי, ולך תחכה מה שלא חיכית קודם כי היה לך מקוון, היה לך טלפונית, זה היה מחכה באיזה משרד.
יעקב מרגי: כדי שאני אתמוך בתקנות האלה, אני צריך לקבל פה הסברים איך זה הולך להיות.
יעקב מרגי: אולי יש שיטות יותר טובות.
יעקב מרגי: תגידו לי איך זה הולך להיות.
שולי מועלם-רפאלי: ואני רוצה להוסיף עוד כמה שאלות למנכ"ל.
מיקי רוזנטל: לפני שאתה עונה, אולי תגיד לחבר הכנסת מרגי כמה אנשים מתים כל שנה כתוצאה מטעויות בלקיחת כדורים.
מיקי רוזנטל: זה חשוב לדיון.
<קריאה: בסביבות 2,000.
<ד"ר אייל שוורצברג: 2,500-2,000.
שולי מועלם-רפאלי: עוד שאלה, ברשותך, כבר תענה על הכול.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול שאלה נוספת על חבר הכנסת מרגי.
שולי מועלם-רפאלי: בתקנות שמוצעות יש שני מסלולים.
שולי מועלם-רפאלי: מסלול אחד של תרופות המשך, שזה מחזיק שכל – סליחה על השימוש בביטוי לא עברי – זה מחזיק מים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבינה שאם פעם בשנה אני רואה את האונקולוגית שלי, והרופא בקופה הוא זה שמוציא לפועל את המרשם, זה בסדר שבמהלך השנה הזאת, אם ממילא הוא לא עושה את השינויים, אלא האונקולוגית שלי, עם זה אני מסכימה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל מה קורה עם תרופות ברמה השנייה, שהן חדשות, שבהן אולי כן צריך להניח את היד על הבטן של המטופל לפני שמתחילים אותן?
שולי מועלם-רפאלי: איך אנחנו מעבירים אותן - - -
יעקב ליצמן: זה לא מופיע כאן.
שולי מועלם-רפאלי: זה כן, חברים.
שולי מועלם-רפאלי: שאלה נוספת, אדוני המנכ"ל, הטרטור הזה וחסם הזמן והאנרגיות של מבוגר, קשיש, חולה, שצריך לצאת – האם הוא לא יקרה ממילא, כי הרי אתה לא מכניס את כל התרופות שלו לליין הזה שבו הוא יכול לקבל אותן באופן חופשי.
שולי מועלם-רפאלי: עכשיו הוא יצטרך ללכת לשני מקומות.
שולי מועלם-רפאלי: פעם אחת לרופא שייתן לו את המרשם על הדברים שלא ממשיכים אותם, ופעם אחרת לרוקח, שייתן לו את ההמשך.
יעקב ליצמן: לא, הוא לא חייב ללכת.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת ליצמן, אני הרבה פחות חכמה ממך, ולכן אני אשמח אם המנכ"ל יענה לי השאלות, ואני אבין אותן.
עדי קול: כולנו פחות חכמים.
יעקב ליצמן: לא צריך להגזים שאני חכם.
חיים כץ: דבר, אני רואה שאתה כל הזמן רוצה להתפרץ.
חיים כץ: תגיד את מה שיש לך להגיד.
<ד"ר אייל שוורצברג: דוקטור אייל שוורצברג, מנהל אגף הרוקחות במשרד הבריאות.
<ד"ר אייל שוורצברג: מה שחברת הכנסת אמרה, יש כאן שני מסלולים.
<ד"ר אייל שוורצברג: יש כאן מסלול של תרופות המשך, הבנתי שעם זה אין בעיה, כי הרופא כבר ראה את המטופל.
<ד"ר אייל שוורצברג: כאן אנחנו מדברים על הארכה לתקופה של עד חצי שנה.
<ד"ר אייל שוורצברג: זאת אומרת, שתי הארכות.
חיים כץ: אז מה היתרון שלנו שאנחנו ניקח רק את תרופות ההמשך?
<ד"ר אייל שוורצברג: תרופות ההמשך הן התרופות הכרוניות.
חיים כץ: מה היתרון שלנו אם אנחנו ממילא צריכים ללכת לרופא, אז הוא כבר יכול לרשום הכול.
חיים כץ: יתרה מזאת, אם אנחנו הולכים לבית המרקחת, ל"סופר פארם", והרוקח יצטרך לשאול אותי, כל התור יתארך וכולם ישלמו בזמן.
חיים כץ: אני עונה לו כלכלית על שישה שקלים.
חיים כץ: יעמדו 20 איש, וכולם יחכו חמש דקות, זה 100 דקות של בן אדם.
חיים כץ: שעה ו-40 יחכו בגלל שהוא שואל אותי אם כואבת לי הבטן ואם אני רגיל ולא רגיל.
<ד"ר אייל שוורצברג: אם אני יכול לענות, מדובר - - -
מיקי רוזנטל: יש לך אופציה ללכת לרופא.
מיקי רוזנטל: אתה לא חייב ללכת לבית המרקחת.
חיים כץ: מיקי, זה לא עניין של האופציה.
חיים כץ: מספיק שאחד ילך לרוקח וכל התור עומד, הוא משחית את הזמן של כל התור.
חיים כץ: אני אזמין אותך אלי.
חיים כץ: אני גר בשוהם.
חיים כץ: תעמוד בתור ל"סופר פארם", אין כזה דבר שאתה עומד פחות משעה.
חיים כץ: כל יום בכל שעות היום.
רינה פרנקל: חיים, מדובר על תרופות כרוניות, לא?
יעקב ליצמן: חיים, יש מקומות שעושים לך - - -
חיים כץ: שמע, אני מחלל שבת בגלל שאני לא רוצה לעמוד בתור.
חיים כץ: אני בא בשבת ב-14:00 - -
יעקב ליצמן: אל תגיד לי שפתוח בשבת.
חיים כץ: - - לקחת את התרופות.
חיים כץ: בגלל העניין הזה אני מחלל שבת.
חיים כץ: מחלל שבת.
יעקב ליצמן: הרב הראשי בא משוהם, אני אגיד לו.
חיים כץ: מחלל שבת בגללך.
חיים כץ: אתה רוצה שאני אעמוד בתור הרבה?
חיים כץ: אני בא בשבת ב-14:00.
חיים כץ: שמע איזה דבר עבירה אתה עושה לי.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, אני אשמח לשמוע את המשך התשובה שלך.
מיקי רוזנטל: התקנות אומרות לשם מתן ייעוץ, רוקח – אני לא אקרא את הכול.
מיקי רוזנטל: תקראי לי בבקשה את הסעיף הזה.
מיקי רוזנטל: הנה התשובה לך, חיים.
עדי קול: "במקרים המתאימים – הדרכת הרוקחים לתת ייעוץ בחדר שיוקצה למטרה זו בבית המרקחת".
מיקי רוזנטל: לא בתור הרגיל.
שולי מועלם-רפאלי: כתוב כאן: "ככל שישנו".
חיים כץ: והתשובה שלך, "ככל שישנו".
חיים כץ: אם הוא השלים לי, אז אתה ישן בתור עם כל האנשים.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אני עדיין רוצה לשמוע את התשובה שלך.
חיים כץ: הדיון – תאמינו לי, תענוג.
<ד"ר אייל שוורצברג: בתור מי שאמון על ציבור הרוקחים, מתן תרופות ההמשך לא יתבצע על הדלפק.
<ד"ר אייל שוורצברג: הם יינתנו בסדר נפרד או בעמדה נפרדת שיבטיחו את הפרטיות של המטופל ויאפשרו מתן זריז ומהיר.
<ד"ר אייל שוורצברג: יתרה על כך, היום, כשאנחנו הולכים לרופא המשפחה שלנו, הזמן המוקצב הוא עד עשר דקות.
<ד"ר אלברטו אולצ'ובסקי: 12.
<ד"ר אייל שוורצברג: בעשר דקות, אני לא חושב שלרופא יש את הזמן הנדרש - - -
חיים כץ: אני יכול להזמין אותך לבילוי בשוהם?
יעקב מרגי: תאריך לו את הזמן, כי ממילא הוא נותן - - -
רינה פרנקל: יש להם בקושי שלוש דקות.
חיים כץ: אני אבוא אתך באיזו שעה משעות היום שאתה רוצה, באמצע השבוע.
חיים כץ: תבוא איתי, תראה לי איפה החדר המבודד, איפה יבדקו אותי, כמה זמן עומדים בתור.
חיים כץ: ואז אולי אני לא אצטרך לחלל שבת.
<ד"ר אייל שוורצברג: אבל אנחנו צריכים להפריד כאן שתי נקודות.
<ד"ר אייל שוורצברג: את הנקודה הראשונה, שהשירות הזה יינתן בעמדה נפרדת או בחדר נפרד, לבין תרופות - - -
חיים כץ: אז אתה צריך עוד רוקח.
חיים כץ: וזה יעלה את העלויות.
<ד"ר אייל שוורצברג: בסדר, נכון.
<ד"ר אייל שוורצברג: זה רוקח שהוא ייעודי לנושא הזה.
<ד"ר אייל שוורצברג: זה לא כל רוקח.
חיים כץ: "הסופר פארם" יצטרך עוד רוקח ייעודי שיצטרך תשלום מיוחד.
<ד"ר אייל שוורצברג: אדוני היושב-ראש, "הסופר פארם" יחליט אם זה משתלם לו או לא משתלם לו.
<יוסי שניר: לא ירצה, לא יעשה.
<ד"ר אייל שוורצברג: זו לא הנקודה כאן.
<ד"ר אייל שוורצברג: זו לא הנקודה.
חיים כץ: הבוס שלך אמר שיש פה חיסכון כלכלי.
<ד"ר אייל שוורצברג: יש פה חיסכון כלכלי.
חיים כץ: איזה חיסכון כלכלי?
<יוסי שניר: החולה והקופה לא צריכים לשלם לרופא.
שולי מועלם-רפאלי: רגע, אבל לגבי הליין השני אתה לא עונה לי.
<ד"ר אייל שוורצברג: לגבי הליין השני, מדובר ברשימה של 50 תרופות שרמת - - -
<פרופ' שלמה וינקר: זה לא נכון.
<ד"ר אייל שוורצברג: כן נכון.
<פרופ' שלמה וינקר: איזה 50?
<פרופ' שלמה וינקר: כל הפרמקופיאה נמצאת שם.
חיים כץ: אם אתה חושב 50, גם אם חושבים שזה 700, אתה תגיד 50.
חיים כץ: אף אחד לא יכפה עליך את המספרים.
<ד"ר אייל שוורצברג: יש כאן שתי רשימות.
<ד"ר אייל שוורצברג: הרשימה הראשונה, שהיא רשימה רחבה יותר, שהרופא התחיל אותה ורשם אותה.
<ד"ר אייל שוורצברג: הרשימה השנייה היא רשימה קצרה הרבה יותר, של תרופות רוקח שהן מתן עזרה ראשונה.
<ד"ר אייל שוורצברג: נצא מנקודת הנחה שיש ילדה שעשתה איזשהו עגיל באוזן, ועכשיו יש לה איזשהו אודם שניתן לאבחן אותו בצורה קצרה, והיום צריך ללכת בשביל זה לרופא ולקבוע תור - - -
<אלברטו אולצ'ובסקי: והרוקח מאבחן?
<ד"ר אייל שוורצברג: הרוקח שעבר את ההכשרה המתאימה יוכל לתת "סינטומיצין", כמו שיש "אורטילס" אלו תרופות ברמת סיכון נמוכה.
חיים כץ: כמה זה יעלה לנו?
<ד"ר אייל שוורצברג: זה יעלה לך בדיוק כמו שזה עולה לך היום.
חיים כץ: הרוקח יבקש כסף?
חיים כץ: הרוקח יבקש כסף על השירות הזה?
חיים כץ: שמע לי, בדיון פה בוועדה, הם אמרו אנחנו רוצים תוספת כסף.
חיים כץ: פה, בחדר הזה.
חיים כץ: נכון אמרנו?
<קריאה: מה, בחינם?
חיים כץ: על המרשם של הרישום, הוא רוצה - - -
<נילי חיון דיקמן: יש מחיר מרבי לתכשיר.
חיים כץ: הנה, הוא פה.
<ד"ר אייל שוורצברג: הוא אמר, אבל הוא לא מייצג את ציבור הרוקחים.
<ד"ר אייל שוורצברג: סף הפיקוח קובע מחירים מרביים לתכשירים האלה.
<ד"ר אייל שוורצברג: אסור למכור את זה במחיר גבוה יותר.
<ד"ר אייל שוורצברג: יש לנו גם כן את הנושא של המרשם עצמו, שהוא לא יהיה גבוה יותר מאשר - - -
שולי מועלם-רפאלי: מאשר מה?
חיים כץ: שמע, אני מאמין שבן אדם בגין עבודתו צריך לקבל שכר.
חיים כץ: מה שאתה אומר עכשיו, שהרוקחים עובדים פחות מדי, אתה מטיל עליהם עוד נטל, ואתה אומר שהם לא יקבלו על זה שכר.
יעקב ליצמן: והם רוצים את זה.
<ד"ר אייל שוורצברג: הרוקחים מעוניינים בזה.
<יוסי שניר: הרוקחים לא מעוניינים בזה.
יעקב ליצמן: איזה מוזר, נכון?
יעקב ליצמן: סימן שכן מרוויחים.
<יוסי שניר: הרוקחים לא מעוניינים לעבוד בחינם.
יעקב ליצמן: הם לא יעבדו בחינם.
חיים כץ: הרב ליצמן, אתה אומר שהוא רוצה?
חיים כץ: בתשלום.
<יוסי שניר: לא מעוניינים לעבוד בחינם.
<ד"ר רון תומר: הוא לא מייצג את כל הרוקחים.
חיים כץ: הוא מייצג את הרוקחים.
<ד"ר רון תומר: לא, סליחה, אדוני.
<ד"ר רון תומר: הוא מייצג את בעלי המרקחת, הוא לא מייצג את הרוקחים.
יעקב ליצמן: חיים, נפגשתי איתם.
יעקב ליצמן: שלא יספרו לי.
חיים כץ: מה שאני מבקש, גם מחברי הכנסת, בואו נעשה דיון מסודר.
חיים כץ: ניתן זכויות דיבור.
חיים כץ: נקשיב אחד לשני.
חיים כץ: כן מסכימים, לא מסכימים.
חיים כץ: אנשים יביעו את הדעות שלהם.
חיים כץ: אחר כך נקבל החלטות מושכלות.
<ד"ר אייל שוורצברג: עוד מילה אחת.
<ד"ר אייל שוורצברג: רוקחים שלא מעוניינים לבצע את השירות הנוסף הזה, לא יבצעו אותו.
<ד"ר אייל שוורצברג: לא חובה ללכת לרוקח גם כשהחוק הזה יעבור.
<ד"ר אייל שוורצברג: אנחנו מעוניינים שהם יעשו את זה.
<ד"ר אייל שוורצברג: מי שירצה ייקח את זה על עצמו.
<ד"ר אייל שוורצברג: יש לזה יתרונות גדולים מאוד גם מבחינת ראייה עסקית, שנכנס אליך מטופל ואתה מייצר אתו קשר.
<ד"ר אייל שוורצברג: יש עם זה הרבה מאוד דברים.
<ד"ר אייל שוורצברג: אבל זה לא העיקר פה.
<ד"ר אייל שוורצברג: העיקר פה הוא להנגיש את השירות ולתת אותו בצורה המרבית ממישהו שהוא מומחה בתרופות.
<ד"ר אייל שוורצברג: ממישהו שלמד ארבע שנים, שבע שנים – תלוי בתואר שהוא למד – ויודע פרמקולוגיה לא פחות טוב מגורמים אחרים.
חיים כץ: כן, אתה ביקשת לדבר.
<ד"ר רון תומר: שמי דוקטור רון תומר.
<ד"ר רון תומר: אני מנהל הוועדה המקצועית בארגון הרוקחות בישראל, שמייצג את כלל רוקחי ישראל, ולא רק את בעלי בתי המרקחת.
<ד"ר רון תומר: ארגון הרוקחות בישראל מייצג את כלל רוקחי ישראל בסקטור הפרטי, הציבורי, הממשלתי וכולי.
<ד"ר רון תומר: הוויכוח בינינו לבין הרופאים לכאורה אמור להיות ויכוח מקצועי.
<ד"ר רון תומר: אבל אני חייב להעיר רק מילה אחת, רוקח היום לומד ארבע שנים, והוא לא עושה הכשרה של 60 שעות.
<ד"ר רון תומר: הלימודים של רוקחים הם קליניים.
<ד"ר רון תומר: לרוקח שמסיים תואר יש ידע קליני גדול ונרחב.
<ד"ר רון תומר: לי חשוב להגיד לכבוד היושב-ראש ולחברי הכנסת שפה דברים אחרים, כי זה לא ויכוח בינינו לבין הרופאים.
<ד"ר רון תומר: חשוב לי להגיד דבר אחד, קודם כל נושא של מרשם רוקח – דיברו על הסכנות.
<ד"ר רון תומר: זו לא המצאה ישראלית.
<ד"ר רון תומר: זה דבר שהושק לראשונה בבריטניה ב-2005.
<ד"ר רון תומר: זה קוצר הצלחה נרחבת, והולך ומתרחב להרבה מדינות אחרות.
<ד"ר רון תומר: אז קודם כל, אל תחששו שעושים פה ניסוי על גב אזרחי ישראל.
<ד"ר רון תומר: אבל אתם, חברי הכנסת הנכבדים, אני לא יודע - - -
יעקב מרגי: אני למדתי שהרבה חיקויים מבריטניה לא הצליחו.
יעקב מרגי: למה לחקות כל דבר?
<ד"ר רון תומר: לא יודע.
<ד"ר רון תומר: זה הצליח.