GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אין מקומות אחרים לקצץ בהם?
קובי אמסלם: לא משנה, על זה הממשלה תחליט בסוף.
קובי אמסלם: גם שר הביטחון הוא חלק מהממשלה.
קובי אמסלם: זה עוד בדיונים.
קובי אמסלם: אני אומר, הממשלה צריכה לקבל את ההחלטה.
קובי אמסלם: הממשלה תקבל את ההחלטה.
קובי אמסלם: זו לא איזו גחמה של פקיד כזה או אחר.
קובי אמסלם: בסוף יש שרים ויש ממשלה שתצביע בסוף.
קובי אמסלם: זה מה שחשוב.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו שכשהיא מצביעה, אתם עושים את מה שהיא מחליטה.
קובי אמסלם: עושים.
אורלי לוי אבקסיס: כן, ראינו בחוק הדיור הציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: ראינו.
משה יעלון: צר לי שמה ששמענו פה זו מריחה.
משה יעלון: כי עכשיו זה קשור לתקציב הביטחון.
משה יעלון: הדיון על תקציב הביטחון לא התחיל לפני שלוש שנים.
משה יעלון: אז זה עוד תירוץ.
משה יעלון: כמו התירוצים שהיו בדרך.
משה יעלון: כמו התירוץ הבא.
משה יעלון: כמו הכותרת שתהיה מחר נגד משרתי הקבע.
משה יעלון: אני כבר יודע, היא תהיה נגד משרתי הקבע.
משה יעלון: כי האוצר מרגיש שפה ציבורית הצליחו לפגוע במשרתי הקבע, כך שאפשר לתקוף אותם בכל מקום.
משה יעלון: מדברים היום באמת על תקציב הביטחון.
משה יעלון: אתה יודע מה הנושאים היחידים שהאוצר הביא בנושא תקציב הביטחון לקיצוץ?
משה יעלון: כוח אדם.
משה יעלון: לא קיצוץ בכוח אדם, כי אנחנו הולכים להפריש 5,500, כולל אזרחים עובדי צה"ל, לגייס לעומת זאת 1,000.
משה יעלון: 4,500 אנשי קבע ואזרחים עובדי צה"ל הולכים לפרישה.
משה יעלון: באיזה מגזר ניתן לעשות את זה?
משה יעלון: דובר לאחרונה על "טבע", אולי כמה מאות.
משה יעלון: איזה רעש קם.
משה יעלון: 50 איש – מפעל שכן יפוטרו, לא יפוטרו, בקריית שמונה.
משה יעלון: אני רואה את עצמי אחראי לייצג את משרתי הקבע.
משה יעלון: אחת ההצעות של האוצר, תנו לנו לנהל גם את השכר ואת הגמלאות.
משה יעלון: אני יכול להפקיר את משרתי הקבע בידיהם?
משה יעלון: אני נזהר בכבודם של הפקידים.
משה יעלון: יש להם שר.
משה יעלון: אני שאלתי קודם איפה הוא כאן.
משה יעלון: לא יכול להיות שפקידים ינהלו את האוצר ולא יכול להיות שפקידים ינהלו את המדינה.
משה יעלון: בשביל זה יש להם שר.
משה יעלון: ואני אומר לכם באחריות, זו שיטה לא לקיים הסכמים.
משה יעלון: וזה נעשה באופן גס מול מערכת הביטחון, ומשום שמערכת הביטחון היא מערכת אחראית.
משה יעלון: כשאני מתחייב למשהו, כשהצבא מתחייב למשהו, אנחנו עומדים מאחורי זה.
משה יעלון: ויש לי פה רשימה של איזה שמונה הסכמים שנחתמו בשנים האחרונות ולא מקוימים.
משה יעלון: זה לא מתחיל מהיום ולא מתחיל מהדיון על התקציב.
משה יעלון: ועכשיו מביאים את זה לדיון על התקציב.
משה יעלון: זה ממש לא קשור לעניין.
משה יעלון: אני אומר לכם, עם כל האופנה הזאת של שינוי בסדרי העדיפויות, האיומים לא תמו.
משה יעלון: נכון שהם משתנים.
משה יעלון: הם לא תמו.
משה יעלון: ומה שיש לנו היום במערכת הביטחון, ברוך ה', נובע קודם כל מהאיכות האנושית, מי שלא מבין את זה.
משה יעלון: אם אנחנו לא נדע להמשיך ולגייס אלינו את האנשים הטובים לכל המקצועות – גם מפקדים בשדה, וגם מהנדסים, וגם כלכלנים, וגם מכונאים וגם חשמלאים – זו פגיעה מהותית בביטחון.
משה יעלון: ואת זה, לצערי, לא מבינים.
משה יעלון: אתה יודע מה?
משה יעלון: זו גם פגיעה בכלכלה.
משה יעלון: כי היום המערכת הביטחונית היא מערכת שנשענת על טכנולוגיה.
משה יעלון: וכשמתחילים לדבר פה במונחים של פגיעה באנשים, יהיו לך מהנדסים פחות טובים, אז גם המחקר והפיתוח יהיה פחות טוב.
משה יעלון: המחקר והפיתוח הזה היום הוא אחד המנועים החשובים לכלכלה.
משה יעלון: תשאלו את אנשי ההי-טק מה המנוע העיקרי להי-טק, אם לא אנשי הצבא שמשתחררים המערכת הטכנולוגית של הצבא.
חיים כץ: ולא מוכנים להישאר בגלל התנאים עכשיו.
משה יעלון: הם הולכים החוצה.
חיים כץ: בוגי, אתה לא מבין כמה טובים קמים והולכים הביתה היום בגלל המשחקים של הילדים באוצר.
משה יעלון: אם בחור צעיר בן 22 שאני מציע לו - - -
חיים כץ: לא 22, 27.
משה יעלון: - - 22.
משה יעלון: אני מציע לו להמשיך בקבע ביחידה טכנולוגית, והוא שומע על 7,000 שקל - - -
חיים כץ: למה 7,000?
חיים כץ: שם 4,500.
משה יעלון: תלוי, אם הוא אקדמאי, יש לו אולי 7,000.
משה יעלון: אם לא, אז גם 5,000.
30681: הוא לא הספיק להיות אקדמאי.
חיים כץ: איזה 7,000?
חיים כץ: הוא לא הספיק בגיל 22 להיות אקדמי.
משה יעלון: אתה צודק.
משה יעלון: הם יוצאים החוצה – ואני מדבר על מספרים מוסמכים – בגיל הזה, 22,000 שקל בחברה.
משה יעלון: רק הוא עובד באזרחות עם רכב צמוד וכולי, מה שאין לו בצבא בגיל הזה.
משה יעלון: עם זה אנחנו מתמודדים.
משה יעלון: אז להשתלח במשרתי הקבע כמו שמשתלחים לאורך שנים – זו לא רק הפקידות הזאת, וזה לא רק השר הזה.
משה יעלון: ליצור את משרתי הקבע כמי שגוזלים את הקופה הציבורית – וכל פעם שהשתנו סדרי עדיפויות, אז ניקח מהם וניתן לבריאות.
משה יעלון: אני לא נגד לתת לבריאות.
משה יעלון: תסתכלו על התקציבים, מה ניתן לבריאות בשנים האחרונות.
משה יעלון: עיני אינה צרה בזה.
משה יעלון: אבל לא יכול להיות שכל ההתעסקות בביטחון היא דרך הפגיעה במשרתי הקבע, ובעיקר באי-עמידה בהסכמים והתחייבויות.
משה יעלון: לכן אני שמח שאתה מביא את העניין לכאן, יושב-ראש הוועדה.
משה יעלון: הנושא הזה מבחינתי לא פתור, ולכן אני כאן, כי חובתי להגן על משרתי הקבע.
אורלי לוי אבקסיס: חיים, אני רוצה לומר מילה.
חיים כץ: תגידי ואני אסכם.
אורלי לוי אבקסיס: דווקא בגלל שמדברים על שינוי סדרי עדיפויות.
אורלי לוי אבקסיס: באג'נדה שלי אני מסתכלת ואומרת יש מקום להשקיע יותר דווקא במקומות של בריאות, רווחה וחינוך.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם כשאנחנו מסתכלים על מערכת הביטחון ואיפה לנגוס בהם, האופציה הראשונה שעולה היא באותם אנשים חלשים, שגם הם קיימים בתוך מערכת הביטחון, אין מה לעשות, כשהם מקבלים בקבע 4,500-4,000, וזה המקום הראשון.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני שומעת שחצי מהם נעזרים בהשלמת הכנסה.
אורלי לוי אבקסיס: זה בדיוק זה.
אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין רווחה.
אורלי לוי אבקסיס: ועדיין אתם רוצים לנגוס ברווחה.
אורלי לוי אבקסיס: והמשחק הוא אותו משחק, רק שיש עליו מסכה עכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: ואם הולכים ועושים דה-לגיטימציה למשרתי הקבע, אתם לא תצליחו לעבוד על כולנו.
חיים כץ: קודם כל, הם מצליחים.
חיים כץ: אל תיקחי להם מה שהם השיגו.
חיים כץ: מצליחים.
אורלי לוי אבקסיס: אז צריך לפרסם את הנתונים כמה מהם באמת מקבלים הבטחת הכנסה.
חיים כץ: הם מצליחים לא רע.
חיים כץ: זוכרת את כל הדיונים שערכנו פה מהקטע של העלאת גיל הפרישה ועל אופק שירות?
חיים כץ: לא אחד, לא שניים, לא שלושה.
חיים כץ: ותמיד תחמנו והגדרנו.
חיים כץ: הצלחתם.
חיים כץ: איך אורלי אמרה?
חיים כץ: לא תמיד מצליחים.
חיים כץ: ואללה, התבלבלה.
חיים כץ: הצלחתם לעבוד על כנסת ישראל.
חיים כץ: הצלחתם לעבוד עלי.
חיים כץ: בוודאות.
חיים כץ: עלי בוודאות.
חיים כץ: האמנתי במערכת.
חיים כץ: האמנתי שאתם הולכים ליישם את מה שאתם מדברים עליו.
חיים כץ: היום – למרות שאני לא מאמין שיש לזה סיכוי גדול – אני אנסה להחתים את חברי הכנסת של הוועדה על הצעת חוק לבטל את מודל הקבע.
חיים כץ: אני מכיר את כללי החקיקה בכנסת ישראל.
חיים כץ: אני מכיר אותם טוב.
חיים כץ: אני יודע שזה צריך לעבור ועדת שרים לענייני חקיקה.
חיים כץ: אני לא אומר שאם אני מניח הצעת חוק אז היא כבר מחר עוברת.
חיים כץ: יחד עם זאת, אני אעשה כמיטב יכולתי להידבר עם שר האוצר ביחד עם שר הביטחון ולפתור את הבושה הזאת.
חיים כץ: אני אומר לכם, אני מתבייש שפה בכנסת ישראל ככה מתנהלים הדברים.
חיים כץ: מתבייש.
חיים כץ: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ו בחשוון, 30 באוקטובר 2013.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 10) (זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ג-2013 של רשימה ארוכה של חברי כנסת, שנכללים בהם גם עדי קול, גם חיים כץ, גם קארין אלהרר – אלה השלושה שאני מקריא את שמם כי אלה היחידים שמצאו לעצמם - - - הנה, מר מקלב הגיע באיחור אקדמי.
חיים כץ: אם הגעת, אז תציג את החוק.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על חוק הגדלת ימי מחלה להורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים, לילדים נכים.
אורי מקלב: שלום חברים.
אורי מקלב: סלח לי שלא אמרתי שלום ליושב-ראש ולחבריי.
חיים כץ: ככה זה כשמאחרים.
אורי מקלב: אני מקבל את זה ואני מתנצל על כך.
חיים כץ: גם חבר הכנסת יריב לוין חתום על הצעת החוק.
אורי מקלב: אקרא בסוף דבריי את החברים, גם אדוני היושב-ראש הוא אחד היוזמים.
חיים כץ: הקראתי.
חיים כץ: אם היית מגיע בזמן היית שומע.
אורי מקלב: חתומים מכל חלקי הבית על החוק הזה.
אורי מקלב: החוק הזה בא להוסיף לארבעה פרמטרים שינוי בנושא של חופשת מחלה להורים לילדים נכים.
אורי מקלב: הפרמטר הראשון – אנחנו מבקשים שבמקום 15 ימים שיש היום להורה לילד נכה, להוסיף עוד שלושה ימים.
אורי מקלב: דהיינו 18 ימים יהיו להורה כחופשת מחלה.
אורי מקלב: הפרמטר השני - לא רק יום שלם נחשב יום מחלה, אלא גם חלקי יום נחשבים כימי מחלה.
אורי מקלב: זה דבר שההשלכות שלו - - -
חיים כץ: כן, אבל היית צריך לעשות את זה - אנחנו עוד יכולים לעשות את זה, אם האוצר יסכים – לפרק את הימים לשעות.
חיים כץ: ואז אם אני נעדר שעתיים זה נחשב שעתיים.
אורי מקלב: כן, אנחנו לא אמרנו על חצאי ימים.
אורי מקלב: זה בגלל מה שהיטב הסברת בדיון לקריאה הראשונה, שלאנשים יש מרפאות, יש רופאים.
אורי מקלב: אותו ילד חולה לא חולה חצי יום, אלא בעקבות טיפולים בילד במרפאה מאחרים שעתיים, ואין גם אפשרות ללכת אחרי הצהרים או בערב.
אורי מקלב: זו האפשרות היחידה שיש לו ללכת לרופא מומחה כזה או אחר.
אורי מקלב: האספקט השלישי - שאפשר לממש את דמי המחלה החל מהיום הראשון, בשונה מימי מחלה היום - - -
חיים כץ: זה משתנה.
<נעה בן שבת: רק מהיום הרביעי אפשר לממש את דמי המחלה במלואם.
<נעה בן שבת: על היום הראשון לא מקבלים - - -
חיים כץ: תלוי איפה.
<נעה בן שבת: נכון, אבל לפי החוק - - -
חיים כץ: היום יש הרבה מקומות שכבר מהיום הראשון מקבלים יום מלא.
חיים כץ: בעבר היה חצי, 75% וכן הלאה, ומהיום השלישי מלא.
חיים כץ: בסדר, זה בדרך לסיום חייו.
<נעה בן שבת: היום החוק אומר שרק מהיום הרביעי יש זכאות לדמי מחלה מלאים, ובימים השני והשלישי מחצית מדמי המחלה.
אורי מקלב: אנחנו עושים גם משהו שלם בחוק הזה, עושים מהפך בנושא של ימי החופשה.
אורי מקלב: יש חשיבות, גם אם זה מתוקן כאן, שזה ייתן עוגה שלמה להורים לילדים נכים.
אורי מקלב: האספקט הרביעי - הגדלת ימי המחלה בעוד 12 יום להורים.
אורי מקלב: אבל כאן אני באמת מסתייג – שזה לא 12 באופן כללי אלא שישה ימים לכל הורה.
אורי מקלב: יש מקרים שההורה לא יקבל את כל 12 הימים, במידה שאחד ההורים השתמש ב-12 הימים בגלל דברים אחרים.
אורי מקלב: כדי שהורה יקבל את כל 12 הימים, בן זוגו צריך להיות עובד - אם בן זוגו עובד ולא נעדר מעבודתו מכוח זכאותו כאמור.
אורי מקלב: זאת אומרת, שלא ניצלו.
אורי מקלב: פעם שניה, שבן הזוג הוא לא עצמאי.
<נעה בן שבת: אם הוא עצמאי ולא נעדר מעבודתו.
<נעה בן שבת: הוא יכול להיות עצמאי ועסוק בעסק, ואז בן הזוג השני יכול לנצל את הזכאות.
אורי מקלב: אם הוא הורה יחיד אז הוא גם כן מקבל את כל 12 הימים.
אורי מקלב: פשוט, כדי שלא תהיה איזו פרצה, שהשימוש ב-12 יום יהיה שלא כהוגן, לכן יש ארבע הסתייגויות שאנחנו מצרפים לאותן הסתייגות שקיימות היום על ה-15 יום.
אורי מקלב: אנחנו מלבישים את ארבעת הסעיפים האלה להסתייגויות בחוק הקיים היום.
אורי מקלב: הסעיף האחרון הוא הגדרה מה זה הורים לילד עם מוגבלות.
אורי מקלב: כלומר, מה המוגבלות.
אורי מקלב: האם מוגבלות זמנית נקראת גם היא מוגבלות או לא.
אורי מקלב: בעניין הזה אני מבין שאין הסכמה.
אורי מקלב: הצענו שזה יהיה 30 יום, לשכות המסחר הציעו 60 יום, התאחדות התעשיינים הציעו 90 ימים ואני מבין שהאוצר הביע עמדה בין 60 ל-90 ימים.
חיים כץ: כשנגיע לשם נעבור את זה.
אורי מקלב: שיתוף הפעולה בחוק הזה ראוי לציון, של כל משרדי הממשלה.
חיים כץ: חכה שזה ייגמר.
אורי מקלב: הרגשתי שלא אמרתי את זה, וזה החלק הראשון שהייתי צריך לפתוח בו.
חיים כץ: מה הוא היה אומר אם הוא היה בקואליציה.
חיים כץ: זה הוא אומר מהאופוזיציה.
אורי מקלב: הגשתי את זה כשהייתי בקואליציה, אבל גם כאופוזיציה תומכים בזה מאוד.
אורי מקלב: התעכבתי קצת בהגשת החוק הזה כי רציתי לצרף חברי כנסת חדשים שלא היו בכנסת הקודמת.
אורי מקלב: ובאמת, יש כאן שורה של חברי כנסת שכל אחד מטפל - - -
<נעה בן שבת: אדוני, רציתי להבהיר.
<נעה בן שבת: חבר הכנסת מקלב הציג את ארבעת החלקים שבחוק.
<נעה בן שבת: רציתי להתייחס לחלק הרביעי וקצת להבהיר לגביו.
<נעה בן שבת: הצעת החוק, כפי שעברה בקריאה הראשונה, ביקשה להעניק להורה של האדם עם מוגבלות 12 ימים לצבירה על חשבון ימי המחלה.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, להוסיף לצבירה של ימי המחלה בלי קשר לניצול שלהם בפועל.
<נעה בן שבת: לכל אחד מההורים 12 ימים לצבירה.
<נעה בן שבת: להצעה הזאת היו כמה קשיים.
<נעה בן שבת: מצד אחד, הימים האלה הם לצבירה אבל הם לא מאפשרים ניצול מעבר לאותם 18 ימים שמוצע לתת אותם.
<נעה בן שבת: מצד שני, החולשה שלהם היא שהם לא ממוקדים למטרה שאנחנו מדברים עליה, של הסיוע האישי לילד או לאדם עם המוגבלות.
<נעה בן שבת: הם יכולים להיות מנוצלים למחלות של קרובי משפחה אחרים, למחלת העובד עצמו.
<נעה בן שבת: זה יצר משהו שהוא קצת עודף.
<נעה בן שבת: לכן מה הוצע ומונח פה בנוסח, שיהיה מדובר על כך שכל אחד מההורים יקבל שישה ימים.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, במצטבר לתא המשפחתי יהיו 12 ימים, שאם בן הזוג האחר לא ניצל את השישה ימים או חלק מהם, אותו חלק שהוא לא ניצל יוכל לעבור לבן הזוג האחר לניצול שלו.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על שישה ימים מנותקים - הם לא באים על חשבון ימי המחלה או על חשבון ימי החופשה.
<נעה בן שבת: הם ימים חדשים, ימים שמטרתם רק הסיוע האישי לאדם עם מוגבלות.
<נעה בן שבת: הם ניתנים לניצול בלי תנאי.
<נעה בן שבת: הם לא מותנים בכך שקודם ינצלו את ה-18 ימים האחרים, הם לא מותנים בכל תנאי אחר.
<נעה בן שבת: הם באים בנוסף לכל זכות אחרת לפי החוק.
<נעה בן שבת: בגלל שמדובר פה בסל הטבות גדול, אז רצו להבהיר שכל הזכאות - של 18 הימים ועוד שישה ימים הנוספים - תחול רק על הורים לילדים עם מוגבלות.
<נעה בן שבת: יש הבעיה שהעלו המעסיקים בדיון הקודם – מה קורה עם ההורה לילד עם הרגל השבורה.
<נעה בן שבת: לא זה מה שהיה נראה שרואים מול העיניים כשמדברים על אדם עם מוגבלות, לא את אותו ילד שנשברה לו הרגל ותוך זמן קצר הוא יעמוד חזרה על הרגליים ולא תהיה לזה שום השלכה נוספת על התפקוד שלו בעתיד.
<נעה בן שבת: לכן מוצעת פה הצעה שתבהיר שאנחנו מדברים על הורה של אדם עם מוגבלות – אנחנו לא מדברים רק על ילד, אנחנו מדברים על אדם – אבל המוגבלות היא מוגבלות שצפויה לחלוף בתוך זמן קצר והיא חד-פעמית, היא לא צפויה להישנות.
<נעה בן שבת: השאלה היא מהו זמן קצר לעניין הזה.
<נעה בן שבת: בעניין הזה נותרה מחלוקת.
<נעה בן שבת: דיברו חשבו על זמן קצר של 30 ימים - - -
חיים כץ: מקלב דיבר על זה.
<סיגל סודאי: אני מלשכת המסחר.
<סיגל סודאי: המעסיקים, כידוע, לא התנגדו להצעת החוק הזאת.
<סיגל סודאי: אנחנו מודעים ומכירים את הבעיה שיש להורים לילד עם מוגבלות.
<סיגל סודאי: צריך להבהיר שאין גיל לילד עם מוגבלות.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, זה ללא גיל.
<סיגל סודאי: כשמדובר על הורה לילד עם מוגבלות זה לא כמו עד גיל 16 למחלה רגילה או עד גיל 18 למחלה ממארת.
<סיגל סודאי: זאת אומרת, אין מגבלה על פוטנציאל הניצול.
<סיגל סודאי: אני, כיועצת משפטית בלשכת המסחר, מקבלת שיחות טלפון ממעסיקים, שאומרות שכבר התחילו לנצל.
<סיגל סודאי: אין לי שום דעה רעה מראש, אבל פשוט מהשטח אני מקבלת שיחות טלפון שיש ניצול לרעה.
<סיגל סודאי: לא של המשפחות שבאמת זקוקות לחוק הזה, אלא ניצול לרעה של עובדים אחרים.
<סיגל סודאי: לכן חייבים לשים את המגבלות האלה, בגלל שאין מגבלה של גיל וההגדרה של המוגבלות מאוד רחבה וזו לא היתה כוונת המחוקק.
חיים כץ: היתה לך שיחה עם חבר הכנסת מקלב?
חיים כץ: כי אמרת "כוונת המחוקק".
<סיגל סודאי: הוא אמר את זה בעצמו, שזה לצרכים מיוחדים.
<סיגל סודאי: מי שיש לו בעיה שהיא ממוקדת או בעיה - - -
קארין אלהרר: אבל רגל שבורה אפשר לזהות אחרי שבוע.
קארין אלהרר: לא צריך לא 60 ולא 90 יום.
<סיגל סודאי: בעניין הנוסח – וגם נועה ציינה את זה - שיהיה ברור שזה 12 יום מכסה מלאה לשני ההורים.
<סיגל סודאי: אם אחד לא מנצל לשני נותרת רק היתרה.
<סיגל סודאי: חשוב שזה לא ניתן לצבירה, כי מהניסוח כאן לא ברור שזה לא ניתן לצבירה לשנה הבאה.
<נעה בן שבת: אם זה ככה ננסה להבהיר, כי הכוונה היתה שזה שישה ימים שניתנים באותה שנה.
<נעה בן שבת: אין מנגנון של צבירה משנה לשנה.
<רן רידניק: צריך להוסיף את המילה "לשנה" פשוט.
<נעה בן שבת: אז אולי נוסיף את המילה "לשנה" באמת.
<סיגל סודאי: יש לי עוד הערה.
<סיגל סודאי: חוק דמי מחלה מדבר במונחים של ימי עבודה, וכאן אנחנו מזכים את העובד בחלקי יום עבודה.
<סיגל סודאי: לדעתי, צריך להתייחס לזה מבחינת אופן החישוב.
חיים כץ: אפשר לעשות את זה לפי שעות.
<סיגל סודאי: אין בעיה, אבל צריך לקבוע איזשהו מנגנון איך לעשות את זה.
חיים כץ: X שעות.
<נעה בן שבת: נוסחה לעניין חלקי הימים?
<סיגל סודאי: איך מחשבים את זה ואיך מורידים את זה מהמכסה.
חיים כץ: תקבעי X שעות, תכפילי את מספר הימים - - -
<נעה בן שבת: את חושבת שצריך לקבוע את זה בחוק או שאפשר גם בתקנות?
<סיגל סודאי: אפשר גם בתקנות.
<סיגל סודאי: אבל שזה יהיה ברור, כי גם עכשיו בחוק מאוד לא ברור, על אחת כמה וכמה - - -
חיים כץ: דבי, תעשי מספר הימים כפול תשע שעות ליום, וזה - - -
<דבורה ספיר אליעזר: צריך סעיף הסמכה.
חיים כץ: תעשי בתקנות.
<דבורה ספיר אליעזר: שזה לא ייחשב כאילו אם אנחנו לא מתקינים תקנות זה לא - - -
חיים כץ: דבי, תעשי בתקנות מספר הימים כפול תשע שעות.
חיים כץ: ואז אם מישהו ניצל שעתיים יש לו את היתרה.
חיים כץ: זה לא ניתן לצבירה וזה נגמר בשנה, וככה זה יעבוד טוב.
<דן אורן: לעניין הזה אני מציע שתהיה סמכות, כמו שדבי אומרת, שהשר רשאי.
<דן אורן: השר ישקול אם יש צורך להתקין תקנות.
<דן אורן: אם הוא יגיע למסקנה שכן אז תהיה לו סמכות.
חיים כץ: החוק נכנס לתוקף, הוא לא מחכה לשר, למה אם הוא יחכה לשר בעוד שבע קדנציות אולי השר יגיע.
<דן אורן: ברור.
<דן אורן: זאת המשמעות של מה שאני אומר.
חיים כץ: יחד עם זה, השר יוכל להתקין תקנות שיצטרכו לקבל את אישור ועדת העבודה והרווחה.
<דן אורן: בדיוק לזה התכוונתי.
חיים כץ: אם הן לא יקבלו את אישור ועדת העבודה והרווחה החוק ימשיך להיות כמות שהוא.
חיים כץ: אז זה בסדר.
<טלילה שחל רוזנפלד: אני מנהלת האגף לקידום ושילוב נשים בנציבות שירות המדינה.
<טלילה שחל רוזנפלד: קודם כול, אנחנו תומכים בחוק.
<טלילה שחל רוזנפלד: אני רוצה לציין שאצלנו מהיום הראשון מקבלים ימי מחלה, ויש גם אפשרות של חלקי ימים ולא נתקלנו בבעיה.
חיים כץ: גם פה אין בעיה.
חיים כץ: עכשיו הכול בסדר.
<טלילה שחל רוזנפלד: לגבי הנושא של חלוקה בין בני הזוג, אני חושבת שכדאי לציין בחוק או בדברי ההסבר שזה מי שניצל את הזכות באותו יום, כי כבר נתקלתי בפרשנות שאומרים שמי שניצל יום אחד מתוך השישה כבר לקח את כל הזכות של ששת הימים.
חיים כץ: מפצלים את זה לשעות.
חיים כץ: הוא ניצל X שעות.
חיים כץ: מה שאת אומרת מיותר.
<נעה בן שבת: אדוני, אנחנו באמת שמענו שיש כזאת פרשנות.
<נעה בן שבת: היא נראתה פרשנות מאוד תמוהה, בגלל שדובר על 15 ימים ועוד 15 ימים שניתנים אם בן הזוג עובד.
<נעה בן שבת: יכול להיות שהיה לה איזשהו ביסוס שעלה מתוך הנוסח של התקנות.
<נעה בן שבת: אני חושבת שהתקנות צריכות בזה, כי לא נראה שיש היגיון להגיד לעובד: תקבל 15 ימים אם בן זוגך לא נגע בימים, אבל אם בן זוגך ניצל אפילו יום אחד אתה מקבל אפס במקום לקבל 14 – יתרת הימים שהוא לא ניצל.
חיים כץ: תבהירי לפרוטוקול שזו לא כוונת המחוקק וזו לא כוונת אלה שאישרו את החקיקה בוועדת השרים.
<נעה בן שבת: אני חושבת שזה גם עולה מתוך הסעיפים הקיימים היום בחוק לגבי מחלה ממארת וגם לגבי מחלת הורה.
<נעה בן שבת: גם שם מדובר שהזכאות לקבל תוספת ימים או מספר ימים יותר גדול נתונה רק אם בן הזוג האחר עובד.
<נעה בן שבת: אני חושב שלא עולה על דעת מישהו שעובד זכאי לשישה ימים אם בן זוגו עובד, ואם בן זוגו נטל יום אחד אז כבר התפוגגה זכותו לקחת את חמשת הימים האחרים.
<נעה בן שבת: אני חושבת שהפרשנות הזאת מוטעית ולא נכונה, ואני רוצה להבהיר שאין לה בסיס.
חיים כץ: הבהרת.
<רן רידניק: אנחנו חושבים שהנוסח והתקנות שגובשו על-ידי היועצת המשפטית של הוועדה הן ראויות וסבירות.
<רן רידניק: יש שתי נקודות שאני רוצה לחדד.
<רן רידניק: אחת, לגבי סעיף (א2) שדיברנו עליו.
<רן רידניק: יכול להיות שנכון להוסיף שם את המילה "בשנה", בשביל לחדד את העובדה שזה שישה ימים פלוס שישה.
<רן רידניק: סוגיה שניה שנדרשת להכרעת המחוקק היא לגבי סעיף (4).
<רן רידניק: יש כאן שאלה האם לתת את ההגבלה גם בגין מוגבלות זמנית שמשכה 30 יום, 60 או 90 יום – מה הגבול התחתון.
<רן רידניק: אנחנו סבורים שבגין מוגבלות זמנית שתחלוף בתוך 30 יום או בתוך 45 יום, למשל רגל שבורה או משהו כזה, לא נכון לתת את ההטבה הייחודית שנועדה להורים לאנשים עם מוגבלות אמיתית.
חיים כץ: ומה תגידו על 60 יום?
<רן רידניק: אני חושב שמספר בין 60 ל-90 הוא סביר.
<טובה רקנאטי: אני רק רוצה להזכיר שחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מדבר גם על מוגבלות זמנית.
חיים כץ: עכשיו אנחנו קובעים מה זה זמני.
<טובה רקנאטי: בדיוק.
<טובה רקנאטי: השאלה היא על איזה ציר.
<טובה רקנאטי: קשה לנו מאוד עם 90 יום, אנחנו חיים מאוד טוב עם 30 יום, אז אם אפשר באמצע יהיה מצוין.
חיים כץ: אז יהיו לך 60 ימים.
<דבורה ספיר אליעזר: קודם כול, אנחנו מברכים על הצעת החוק ועל שיתוף הפעולה שהיה סביבה, גם של המעסיקים, גם של ארגון העובדים - ששלחו לי SMS שהם מאחרים לדיון אז כבר לא יוכלו להגיע – וגם של הכנסת.
<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו תומכים בתיקונים.
<דבורה ספיר אליעזר: בעניין הפרשנות שציינה היועצת המשפטית של הוועדה בקשר לתיקונים שהיו לפני התיקון הזה לחוק – אכן הפרשנויות האלה עלו תוך כדי הדיונים על תיקון סעיף 1ב לחוק דמי מחלה בזמנו, כשהותקנו התקנות המתאימות.
<דבורה ספיר אליעזר: לפי הדברים של היועצת המשפטית, אנחנו צריכים באמת לשקול תיקון בתקנה שיבהיר את הנקודה הזאת.
<דבורה ספיר אליעזר: בעניין המוגבלות הזמנית – כמובן שהבהרה תהיה בעניין התשלומים וההיעדרויות בקשר לחוק הזה, ואין לזה השלכות להגדרה של מוגבלות לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<דבורה ספיר אליעזר: מבחינת התאריך – אנחנו נוטים להסכים עם 60 ימים.
<דבורה ספיר אליעזר: צריך להבין שבסופו של דבר המכסה שאנחנו נותנים מגיעה ל-48 ימים – 36 ועוד 12 - ולכן 30 ימים נראה לנו שהעובדים שיהיו זקוקים להיעדרות יוכלו להשתמש במכסת הילד הרגילה, של 16 ימים.
<ולרי זילכה: קודם כול, אני רוצה להגיד תודה רבה.
<ולרי זילכה: אנחנו מדברים בדרך כלל על ילד עם מוגבלות ולא אותו אירוע מאוד מצומצם, יחד עם זאת, אנחנו מבקשים שיילקח בחשבון שהורים בשלב שמתגלה מצב המוגבלות של הילד, דווקא בשלב הזה הם נזקקים הרבה פעמים להיעדרות, הם נמצאים במצב של קושי בהתארגנות, הם מחפשים רופאים, מחפשים מומחים, הולכים לאבחונים, ולכן ההסתכלות שלנו היא יותר לכיוון ה-30 ימים, אולי 45 ימים.
<ולרי זילכה: אנחנו חושבים ש-60 יום להורה בסיטואציה הזאת זה הרבה מדי זמן.
<ולרי זילכה: כמובן שאין לנו כוונה שינצלו את זה אנשים שלא אמורים לנצל את זה.
<נעה בן שבת: עוד שתי הבהרות, בבקשה.
<נעה בן שבת: כשהחוק הזה נחקק היה עוד אלמנט שנכנס פה, וזה היה הנושא משפחת אומנה ואפוטרופוס.
<נעה בן שבת: רצו להבטיח שההורים הביולוגיים לא לוקחים ביחד ובו זמנית את תוספת הימים, את 15 הימים הנוספים מעבר ל-15 הימים הראשונים.
<נעה בן שבת: אני חושבת שאולי בגלל זה נוצרה התקלה לגבי הבנת התקנות.
<נעה בן שבת: אני חושבת שמלכתחילה – גם הסתכלתי שוב על הפרוטוקולים - לא היתה כוונה להגביל את היכולת של הורה אחד לקחת את יתרת הימים שבן זוגו לא לקח.
<נעה בן שבת: דבר נוסף זה לגבי הנושא של התקופה הצפויה.
<נעה בן שבת: אני רואה שהכיוון הוא של 60 ימים וזה מה שנקריא תיכף.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על זמן שהוא פרוגנוזה – ילד מגיע, מתגלה איזושהי בעיה, יש מגבלה בתפקוד, והשאלה היא מה הצפי: האם הצפי שהיא תחלוף בתוך התקופה הזאת?
<נעה בן שבת: הימים האלה, יכול להיות שבהתחלה הוא לוקח אותם כאותם שישה ימים ואחר כך הוא יזקוף אותם על חשבון ימי מחלה רגילה, כי יתברר שהוא לא הורה של אדם עם מוגבלות.
חיים כץ: הבהרנו את זה ודשנו בזה.
חיים כץ: תעברי להקראה, בבקשה.
אורי מקלב: לפני זה, אדוני, רק חצי דקה.
אורי מקלב: ילד שנולד כבר עם מוגבלות – לא צריכה להיות בעיה, זה ברור.
אורי מקלב: מוגבלות זמנית – גם אם נחליט 60 יום או 90 יום – כמובן שהוא יוכל לנצל את זה מהיום הראשון.
אורי מקלב: דהיינו, שלא יגידו לו שהוא יכול מ-60 יום והלאה.
חיים כץ: לא, לא, זו לא הכוונה ואתה עכשיו נכנס לדברים שאנחנו לא שם.
אורי מקלב: אתה יודע שאחרי זה הם - - -
חיים כץ: לא, לא, אני לא יודע.
חיים כץ: אני יודע שכתוב 60 יום אז זה 60 יום.
אורי מקלב: ואחרי שמתברר שזו מוגבלות זמנית והוא היה חסר ביום הראשון וביום השני, יהיה אפשר - - -
חיים כץ: אתה רוצה לדון בזה עם האוצר עוד פעם, שנעצור את הישיבה?
חיים כץ: אולי, אני מציע, שתעשה עוד דיונים עם האוצר, לא נקריא ולא נעביר את זה בהצבעה ונדוש.
דב חנין: התשובה לחשש שלך נמצאת במילה "צפויה".
דב חנין: היושב-ראש צודק.
<נעה בן שבת: אבל הובהר בפרוטוקול שזאת הכוונה, של מה שכתוב כאן.
<נעה בן שבת: "הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ד–2013.
<נעה בן שבת: תיקון סעיף1ב.
<נעה בן שבת: בחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), התשנ"ג–1993, בסעיף 1ב – (1) בסעיף קטן (א), בכל מקום, במקום "15" יבוא "18"; (2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(א1) (1) בזקיפת ימי היעדרות כאמור בסעיף קטן (א) זכאי עובד להביא בחשבון, לפי בחירתו, גם חלקי ימים שבהם נעדר לפי הוראות סעיף זה בשל מחלת ילדו שהוא אדם עם מוגבלות או לצורך מתן סיוע אישי לו; (2) על אף האמור בסעיף 2(א)(1) ו-(2) לחוק דמי מחלה, התשל"ו–1976, (להלן – חוק דמי מחלה), עובד שהוא הורה של אדם עם מוגבלות זכאי לתשלום דמי מחלה החל מן היום הראשון להיעדרותו בשל מחלת ילדו שהוא אדם עם מוגבלות או לצורך מתן סיוע אישי לו.
<נעה בן שבת: (א2) (1) נוסף על הוראות סעיף קטן (א), עובד כאמור באותו סעיף קטן זכאי לעד 6 ימי היעדרות בשנה" – ואנחנו נוסיף גם: לרבות חלקי ימים, כי זו הוראה נפרדת.
<נעה בן שבת: גם פה אפשר לעשות את חלקיות הימים – "לצורך מתן סיוע אישי שמחייב היעדרות לאדם עם המוגבלות; התקיים בעובד כאמור אחד מהתנאים האמורים בפסקאות (1) עד (4) לסעיף קטן (א)" – שאותם ציין קודם חבר הכנסת מקלב: שבן הזוג עובד וא נעדר מעבודתו – " יהיה זכאי לעד 6 ימי היעדרות נוספים בשנה, לרבות חלקי ימים, ובלבד שלא היה אדם אחר שניצל את זכותו להיעדרות מכוח סעיף קטן זה.
<נעה בן שבת: " "אדם אחר" הכוונה לאפוטרופוס ולהורה האומן.
<נעה בן שבת: אין הכוונה לבן הזוג.
חיים כץ: כשאת כותבת "לרבות חלקי ימים" – "שישה ימי עבודה מלאים".
חיים כץ: אם תגידי "מלאים" זה יכסה חלקי ימים.
חיים כץ: מה זה "לרבות חצי יום"?
<נעה בן שבת: יכול להיות שהניסוח ישתנה, אבל - - -
חיים כץ: את צריכה להגדיר את הניסוח, שיהיה ברור שיש פה חשבון של שעות.
<נעה בן שבת: חשבון של חלקיות ימים.
דב חנין: לא ייתפס חלק היום במקום יום.
<נעה בן שבת: לכן אני לא רוצה לכתוב "חצי יום", אני רוצה לדבר על חלקי ימים.
חיים כץ: הכי פשוט לעשות את כל הזכאות בשעות – 9X6 זה 54 לבן-אדם.
חיים כץ: אם הוא נעדר שעה אז יש לו עוד 53.
<נעה בן שבת: אתם רוצים שעשה הגדרה של חלקי ימים?
חיים כץ: כן, נפצל את הימים לשעות.
<נעה בן שבת: הגדרה של חלקי ימים, שמדובר בחלוקת מספר ימי - - -
חיים כץ: חלקי את הימים לשעות.
חיים כץ: ששה ימים, תהפכי את זה ל-54 שעות.
<נעה בן שבת: אולי אחלק - - -
חיים כץ: תקשיבי לי, לא אולי.
חיים כץ: חלקי שישה ימים לתשע שעות.
<נעה בן שבת: אבל אנחנו לא מדברים רק על שישה ימים.
<נעה בן שבת: חלקי ימים מופיע לנו גם למעלה.
חיים כץ: אבל תעשי את זה בשעות.
חיים כץ: זה יותר נוח ויותר טוב.
<דבורה ספיר אליעזר: אני מציעה שנעשה את זה כמו שהוצע בהתחלה בתקנות, או שתעשו שישה ימים שמונה שעות.
חיים כץ: למה שמונה שעות?
חיים כץ: עובדים תשע שעות ביום.
<קריאה: זה כולל הפסקה.
<דבורה ספיר אליעזר: אם במקום העבודה מועסקים חמישה ימים בשבוע זה תשע שעות.
חיים כץ: מי שעובד חמישה ימים עובד 45 שנות.