GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: אני הולך לקנות אוטו, קודם כל בודק אם יש לי כסף בחשבון.
חיים כץ: אתה הולך ללמד, אתה צריך לגייס אנשים, אתה צריך לבנות מנגנון, אני רוצה לדעת אם יש לך קופה.
חיים כץ: אתה צריך לנהל, מי ישלם למרצים האלה?
חיים כץ: מי בקיא יותר בחומר אתה או היא?
<יואב גפני: שנינו בקיאים בחומר.
<יואב גפני: למעשה המטרה של החוק, והמטרה של החלטת הממשלה הייתה היא להגביר את המודעות לחינוך פיננסי, ולתת כלים לצרכנים.
<יואב גפני: אתה אומר זה סיסמאות, זה לא סיסמאות, כי הממונה על שוק ההון התחיל לפעול בנושא הזה.
<יואב גפני: הוא התחיל לפעול בנושא הזה עוד מהחלטת הממשלה.
חיים כץ: אתה יודע בכמה נושאים הוא התחיל לפעול.
<יואב גפני: הוא התחיל לפעול ויש לו הישגים.
<יואב גפני: בנובמבר 2011, הוקמה המחלקה לחינוך פיננסי באגף שוק ההון שמנוהלת על ידי נירית.
<יואב גפני: שנה לאחר מכן, שנה לאחר מכן, המחלקה הזאת יצאה, למעשה, אגף שוק ההון יצא עם אסטרטגיה להגברת החינוך הפיננסי בישראל.
<יואב גפני: האסטרטגיה הזאת היא לא בשמיים, מדובר בסידרה של יעדים, עם לוחות זמנים ליעדים האלה, ובהתאם ליעדים האלה הוא התחיל לפעול בסידרה שלמה של נושאים.
<יואב גפני: למשל, נושא מרכזי זה עבודה על הקמה של אתר לחינוך פיננסי של משרד האוצר, זה אתר שיאפשר לציבור בישראל לקבל הרבה מאוד - - -
חיים כץ: מי יעשה אותו?
חיים כץ: פקידים בתוך האוצר?
<יואב גפני: פקידים באוצר עושים אותו בוודאי.
<יואב גפני: זה אתר שהוא באמת יהיה דבר נהדר, אנחנו נשמח להציג לך אותו, כבוד היושב ראש.
חיים כץ: בוא נעשה את הדיון הזה פרודוקטיבי.
חיים כץ: אם אני מעביר היום את הצעת החוק הזאת, אתה יודע לתת לי פרוגרמה מסודרת מה אתם יודעים לעשות, מה אתם עושים במהלך החצי שנה הקרובה?
<יואב גפני: התשובה היא בהחלט.
חיים כץ: אני מבקש מכם לקבל את הפרוגרמה, את התכנית הזאת לפני שאני מעביר את החוק.
חיים כץ: תניחו תכנית כתובה, מסודרת, עם הגדרות, עם יעדים, עם כיסויים כלכליים - אנחנו בעד.
עדי קול: אני התעסקתי בחינוך פיננסי בשש שנים האחרונות.
עדי קול: הקמתי תכנית, המטרה שלי הייתה ללמד התנהלות כלכלית לאוכלוסיות מוחלשות.
עדי קול: הזמנתי את עודד שריג ללמד את מטופלי הרווחה את הנושא הזה של פנסיה, הם לא ידעו לקרוא תלוש משכורת, הם לא הבינו מה החלקים האלה.
עדי קול: עודד שריג ולימד את השיעור, וזה היה מדהים באוניברסיטה.
עדי קול: עודד שריג הוא מורה מעולה.
חיים כץ: הוא לא רק מורה, הוא בן אדם מעולה, הוא בן אדם הגון וישר וגם אדם מבין.
עדי קול: ולכן כשהגעתי יצרתי קשר עם הממונה לדבר על החינוך הפיננסי.
עדי קול: יש לי הרבה ביקורת על האוצר, בהרבה מקומות אני איתך.
עדי קול: אני חושבת שפה ראיתי תכנית מובנית, מחר אנחנו יושבים ביחד במשרד החינוך.
עדי קול: אני חושבת שבסופו של דבר לעניין הכסף, הם לא יהיו המורים שילמדו.
עדי קול: הם צריכים להביא התוכן, ומשרד החינוך אמור ללמד.
עדי קול: יש להם תכנית לכיתות י'.
עדי קול: יש לי הערות, אני חושבת שצריך להכניס את זה לרווחה, דיברנו על זה.
עדי קול: אני חושבת שמבוגרים צריכים ללמד, כי אני חושבת שההורים צריכים ללמד את הילדים שלהם.
עדי קול: אבל אני חושבת שהם בנו תכנית שהם לא בהכרח צריכים.
עדי קול: אתה מדבר על מורים, הם לא צריכים להביא את מערך ההוראה, הם לא צריכים ללמד, הם מביאים את התוכן הפיננסי, ולכן אני חושבת שבגלל זה זה בשוק ההון.
חיים כץ: ואז יקומו מכללות שילמדו את זה, יעשו כסף.
חיים כץ: אני רוצה למצות את העניין.
עדי קול: משפט אחד להגיד לך אדוני היושב ראש, לפני ארבע שנים המציאו קול קורא, אני לא הייתי פה, לא קשורה בכלל.
עדי קול: למפות את כל התכניות שעושות חינוך פיננסי.
עדי קול: יש את עבודת פעמונים שאתם בטח מכירים, עזרה.
עדי קול: אני הגשתי חלק מקול הקורא הזה, הם מיפו את כל התכניות.
עדי קול: אחד הדברים החשובים שצריכים לעשות זה לגרום להם לעבוד ביחד.
עדי קול: אני כן חושבת, למשל, שאחד הדברים שחשוב לעשות, יש המון ארגונים חברתיים ופרטיים שאנשים מגייסים המון כסף מפילנטרופיות, ועושים את זה לא טוב.
עדי קול: יש להם עבודה, הם לא צריכים המון כסף, הם רק צריכים לעשות את זה נכון, אני בעד החוק הזה.
חיים כץ: נשמע את הצד שמתעסק בפיננסיים, ומדבר כלכלה.
<רונן סולומון: אני בכובע של תשעה איגודים שכל אחד מתעסק בתחום אחר בשוק ההון, בין אם זה איגוד של קופות גמל, קרנות פנסיה, מנהלי תיקי השקעות וכדומה.
<רונן סולומון: אני דווקא יעזור למשרד האוצר וגם תומך במה שאמרה חברת הכנסת.
חיים כץ: מה אתה מקבל בתמורה?
<רונן סולומון: כלום.
<רונן סולומון: תתפלא, פעם ראשונה שאני תומך בלי כלום.
<רונן סולומון: אנחנו כמובן שתומכים בכל הנושא של חינוך פיננסי.
<רונן סולומון: אני רק מזכיר, למה אני אמרתי שאני אעזור למשרד האוצר, הנושא הזה כבר קיים בחקיקה היום.
<רונן סולומון: כלומר, נכון להיום, ברגעים אלה ממש, באותו חוק של ועדת בכר, כתוב בפירוש את כל הנושא, אמנם זה לא נקרא מועצה לחינוך פיננסי, זה נקרא הקרן לחינוך, זה כבר קיים, כלומר, יכלו להפעיל את זה עוד ב-2005.
חיים כץ: למה הם הביאו את זה עוד פעם?
חיים כץ: אתה בתור מומחה גדול בשוק ההון בוא ותסביר לי.
<רונן סולומון: ראשית, הם ניסו כמובן לארגן את הנושא הזה מחדש.
חיים כץ: אם יש חקיקה שעברה, למה צריך להביא את זה עוד פעם?
חיים כץ: אני לא פונה אליך, אתה לא הבאת את זה.
חיים כץ: אני רוצה להבין למה הביאו את זה.
<רונן סולומון: אין לי מושג.
<רונן סולומון: גם התיקונים הם לא תיקונים מהותיים.
<רונן סולומון: אם אתה לוקח חקיקה שקיימת היום, לעומת הצעת החוק המתקנת שכרגע מונחת בפינכם, אין פה הרבה דברים משמעותיים.
<רונן סולומון: נכון, יש פה אופרציה של מיהו הרכב חברי המועצה, זה משמעותי, בשביל זה יש לנו הערה, וזה כאשר ניכנס להקראות.
חיים כץ: זה דבר משמעותי מאוד.
<רונן סולומון: יש נושאים אופרטיביים אחרים.
<רונן סולומון: ברור שצריכים תקציב, בלי תקציב העסק לא יעבוד.
חיים כץ: מי שנוגע בשוק ההון בעברו הוא היה פוליטיקאי אם הוא מצליח, המצליחנים.
חיים כץ: בעברם היו פוליטיקאים, אבל גם בשוק ההון.
<רונן סולומון: אני אחזור ואומר.
<רונן סולומון: למעשה הנושא הזה כבר קיים, יש תיקונים מינוריים פה ושם שמן הסתם יונחו בפני הוועדה.
חיים כץ: כמה צריך הון התחלתי?
<רונן סולומון: הערכה גסה שלי אומרת בסביבות 10 מיליון שקלים.
חיים כץ: כמו שהם אומרים שיש להם.
<רונן סולומון: מדברים פה על חינוך בבתי ספר, זה יכול להיות במסגרת שהן כבר מתוקצבות במסגרת משרד החינוך.
חיים כץ: צריך להכשיר מורים.
חיים כץ: אם לוקחים ילדים שעברו ליד העיתון, ונדמה להם שהם מבינים גדולים באיך לנהל כלכלה, אפילו שהם גמרו כלכלה כמצטייני דיקאן, צריך לקחת אנשים שיודעים לנהל קיוסק.
חיים כץ: אם ייקחו אנשים שיודעים לנהל קיוסק, הם יוכלו להשריש את היכולות.
חיים כץ: יש את האוניברסיטה של החיים ויש את האוניברסיטה של האוניברסיטה, צריך שילוב של שניים.
<רונן סולומון: מסכים איתך בנושא הזה, זה לא כל אחד יכול ללמד, צריך פה אנשים שיש להם את היכולת מבחינת הרקע, גם יכולת הדרכה וכדומה.
<רונן סולומון: זה לא רק בנושא של בתי ספר, אנחנו כבר פנינו למשרד האוצר, זה יכול להיות גם דרך היחידה להכוונת חיילים משוחררים, להכין את החייל לקראת החיים האזרחיים, זה יכול להיות חובה לקורס אקדמי, סליחה, לא קורס אקדמי, קורס מה שנקרא פיננסי כתנאי לקבלת תואר, כמו שהיום יש איזה קורס חובה באנגלית.
חיים כץ: אפשר לעשות את זה תחליף בגרות.
<רונן סולומון: את זה אני לא הצעתי.
חיים כץ: זה תעודה לחיים, אם אתה עובר את זה יש לך תעודה לחיים.
<רונן סולומון: כמו שעושים היום קורס פטור באנגלית כדי לקבל את התואר, או קורס כללי - - -
עדי קול: אני הכנסתי את זה למחלקות רווחה, כל מי שמטופל רווחה, חייב לעבור קורס כזה.
עדי קול: קורס כזה בניהול תקציב, בפנסיה, קורס של 12 מפגשים.
עדי קול: אני צריכה להביא אותך לזה, אני עושה את זה כבר 8 שנים, יש לי 5,000 תלמידים, אני הכשרתי מורים.
עדי קול: הם באים מהרווחה, אני מביאה אותם באוטובוסים לאוניברסיטה, זה מה שעשיתי, זה לקחת מהרווחה, להביא לאוניברסיטה ללמד בסיס, ואתה צודק, אין להם מושג בללמד את זה, הוא מדבר בשפה גבוהה מדיי וצריך להכשיר אותם.
עדי קול: אנחנו עושים את זה שנים, זה הדבר הכי חשוב בעולם.
עדי קול: הכסף לא גדול, אבל צריך לחשוב נכון, וצריך להביא את זה למקומות הנכונים.
עדי קול: 10 מיליון שקלים הם מספיקים כל עוד יהיה התערבות ועזרה בחשיבה הזאת.
<רונן סולומון: העלות הכי גבוהה שאני צופה אם כבר כעלות, אולי זה רק לגבי מבוגרים יותר.
<רונן סולומון: אם אנחנו לוקחים מבוגרים שהם לא במסגרת, לא דרך משרד החינוך - - -
חיים כץ: אנחנו חיים עכשיו בנושא של המכללות.
חיים כץ: איפה שצעירים זה מכוסה ממשרד החינוך, איפה שמבוגרים – כלום.
<רונן סולומון: נכון, שם אולי באמת צריך את התקציבים, אולי אפשר להעביר חוגים דרך מתנ"סים, אולי נושא של אתר אינטרנט ייעודיים שהם צריכים להקים, אולי קמפיין טלוויזיה כזה או אחר שצריכים לעורר את המודעות, כלומר, זה כנראה עלות יחסי, אולי אפילו יהיה יותר מ-10 מיליון שקלים, אבל זה העלות.
חיים כץ: תביאו לוח זמנים מסודר.
<נירית גדסי: יש לנו תכנית של לא חצי שנה, חמש שנים שפורסמה להראות לציבור, קיבלנו עליה הרבה מאוד התייחסויות, נשמח להציג אותה.
חיים כץ: פורסמה, לא פורסמה, לא חשוב, תביאו תכנית מסודרת.
חיים כץ: אגיד לך למה אני רוצה תכנית.
חיים כץ: ועדת בכר 2005, פרק ז' - הקמת קרן ציבורית וכן הלאה, הייתה צריכה לקום ב-2005, לא הוקמה.
חיים כץ: אני לא רוצה להעביר חקיקה שעל פניו לא תיושם.
חיים כץ: אם אנחנו נצרף להצעת החוק את לוח הזמנים שלכם, לפחות יהיה להם חובה מצפונית לעמוד ביעדים שהגעתם.
<נירית גדסי: יש לנו חובה מצפונית.
חיים כץ: לא יודע, אתם שוכחים.
חיים כץ: הפקידים לא מתחלפים, עכשיו לאחרונה הפקידים התחלפו, מה שרשום זוכרים.
חיים כץ: אני לא רוצה שמי שיישב פה אחריי בעוד ארבע שנים יגיד, דיברת על 2005 הקרן, ועכשיו אנחנו כבר ב-2013, ובסוף שנת 2014 שיהיו פה מישהו אחר, יישבו פה פקידי האוצר, יגידו שמע, אנחנו רוצים להקים חינוך פיננסי בטבע.
עדי קול: אולי הם צריכים.
<נירית גדסי: אני חושבת שאחרי שתקרא את התכנית של 60 עמודים - - -
חיים כץ: תביאו מצגת מסודרת עם תאריכים, לא 60 עמודים, תוציאי את כל המוץ, תביאי משהו מסודר על שלושה, ארבעה עמודים בהיילייטס עם תאריכים מוגדרים, עם עמידה ביעדים, ואני לא חושב שיש סיבה לאור מה שאני שומע פה שהצעת החוק לא תעבור בשבוע, שבועיים הקרובים.
חיים כץ: בוקר טוב, יום רביעי בשבוע, י"ב בחשוון, ה-16 לאוקטובר 2013.
חיים כץ: הנושא: ההשכלה הטכנולוגית ומעמד ההנדסאי בישראל.
חיים כץ: אנחנו ניהלנו דיון ביום שני האחרון, הייתה מגמה של ראשי המכללות לשבות רעב.
חיים כץ: בעקבות שיחה שניהלה סגנית השר, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, אני פניתי אליכם ואמרתי, בואו קחו את שביתת הרעב, ואנחנו מקווים שביומיים הקרובים ננסה למצות את המשא ומתן לשפר את יכולת הקניית הידע ברכישת המקצוע של טכנאים והנדסאים במדינת ישראל, ומאוד שמחתי שנעתרים לפנייתי.
חיים כץ: לפני שאמשיך להגיד את מה שיש לי להגיד, גברתי, בבקשה.
פניה קירשנבאום: בוקר טוב לכולם, קודם כל אני מאוד כועסת.
פניה קירשנבאום: האמת, שאני באמת כועסת, אני כועסת על הסיטואציה הבלתי אפשרית הזאת.
פניה קירשנבאום: אמנם זו רק קדנציה שנייה שלי בכנסת, אבל בתקופת הכהונה שלי לא נתקלתי במצב של אי עמידה במלה כזאת כמו שנתקלתי הפעם.
פניה קירשנבאום: אם הובטח לנו שייכנסו לעובי הקורה ויתחילו ללמוד נושא, וייפגשו עם הנציבות - אף אחד אפילו לא ניגש, אף אחד לא בא לשמוע, אני פשוט לא מבינה, אמרתי את זה אתמול ליושב ראש חיים כץ.
פניה קירשנבאום: אמרתי, חיים תקשיב, אני בחיים שלי נפגשתי עם דבר כזה, אני לא יודעת, לא יודעת איך מתנהלים בסיטואציה הזאת אפילו.
פניה קירשנבאום: אתם יודעים, אני מבינה את הבעיה של המכללות, ואני מבינה שאנחנו צריכים לפתור.
פניה קירשנבאום: אבל אני מרשה לעצמי לחמש דקות, או אפילו לשנייה להתעלם מהבעיה של המכללות, ולדבר על אותם אלפי סטודנטים שתלו תקווה שביום ראשון, או השנה הזאת הם מתחילים ללמוד, ושירכשו מקצוע, ושיבנו אולי את העתיד המקצועי שלהם פה במדינת ישראל.
פניה קירשנבאום: אנחנו מדברים על הבריחה של הצעירים, אנחנו מדברים על המצוקה הכלכלית וחוסר ביטחון כלכלי לדור הצעיר הבא שאנחנו מגדלים.
פניה קירשנבאום: כל כך הרבה אני שומעת פופוליזם בדברים האלה - אנחנו נדאג לשכבה הסוציו-אקונומית, הביניים וכזאת.
פניה קירשנבאום: אנחנו נדאג לדור הצעיר, ואנחנו נפתור את הבעיות שלהם.
פניה קירשנבאום: בואו, בלי מלים גבוהות, נתחיל לפתור אחד אחד.
פניה קירשנבאום: בוא ניתן לדור הצעיר, אלה שבעתיד ימלאו את החובה שלהם, יעבדו, ישרתו במדינה הזאת, יעשו את הכול, בואו ניתן להם מקצוע.
פניה קירשנבאום: שני המשרדים שאחראים על הנושא הזה, גם משרד הכלכלה וגם משרד האוצר מתעלמים לגמרי?
פניה קירשנבאום: כל פעם שאני אשמע אחד מהם עולה על במת הכנסת, או בתקשורת, ואומר שהוא רוצה לדאוג לאזרחים, לצעירים של מדינת ישראל, אני אגחך, כי אני לא מאמינה להם יותר.
פניה קירשנבאום: אני מצטערת שככה זה נגמר.
פניה קירשנבאום: אני מאוד מקווה שאולי זה לא הסוף, אני מקווה, חיים.
פניה קירשנבאום: בכל מקרה, הם לא יצליחו לרפות את ידיי בעניין הזה, ואני אמשיך לעשות ניסיונות כאלה ואחרים.
פניה קירשנבאום: אני מאוד מקווה שריקי מחדרה תוכל לשלוח את הבן שלה לקבל את ההשכלה, כי מה שנשאר לה היום זה רק המכללות הפרטיות, ואוניברסיטאות, כי היא לא תוכל לשלוח יותר את הילד שלה כנראה למכללה טכנולוגית.
אילן גילאון: האמת היא שאני לא השתלבתי בדיונים הקודמים, סמכתי על כך שהוועדה באופן אוטומטי מאמינה במכללות.
אילן גילאון: בכלל, אני מבין הפער הוא כ-50 מיליון שקלים.
פניה קירשנבאום: פחות – 20, 30 מיליון.
חיים כץ: 20, 30 מיליון.
אילן גילאון: באופן אוטומטי יש לי סיבות כאשר האוצר נמצא בצד אחד, אני תמיד בצד שני וזה לא משנה, לכם זה הרבה יותר מורכב.
אילן גילאון: אבל תראה, אני רוצה להשלים את הדברים כאן של פניה.
אילן גילאון: היו כאן הצהרות שקשורות לאחינו הבכור, המכללות יהיו האח הבכור ולא האח החורג.
אילן גילאון: אתה יודע, זה עסקי אחים מה שנקרא.
אילן גילאון: בכלל, עכשיו, אוצר ותמ"ת זה "אחוקים" לגמרי, זה תמיד מבשר בעיות.
אילן גילאון: אנחנו לא יכולים פה לתרץ את העצבים שלנו כמה אנחנו כועסים על המצב, אלא רק לנסות להבטיח לכם שאנחנו נעשה את הלחץ.
אילן גילאון: אני פחות יכול מכם, אבל מצטרף גם כן כדי שנגיע לאיזשהו מקום שהפה – כמו שנאמר באנגלית - שים את הכסף איפה שהפה שלך נמצא.
אילן גילאון: דיברת על מכללות טכנולוגיות.
אילן גילאון: אתם יודעים מה משבר ההנדסאים בארץ, אתם יודעים איזה מחסור יש.
אילן גילאון: אתם יודעים איזה בריחה, אתם יודעים את כל הדברים האלה – אי אפשר לשחק עם זה.
אילן גילאון: אבל, מכם, אני רוצה לבקש דבר אחד - צריך להשתמש בכלי שנקרא שביתת רעב, אני לא חושב שזה כלי נכון, אבל בוודאי הוא לא כלי שמתחילים איתו מערכה - חיים יודע, הוא אמון על כך.
חיים כץ: מאוחר יותר נדבר על זה.
אילן גילאון: חבר'ה, המאבק הוא תמיד שמישהו אחר יעשה שביתת רעב לא אנחנו, זה שיהיה ברור.
אילן גילאון: ולכן, בעניין הזה באתי כדי להיות כאן, כי אני צריך להיות נוכח.
אילן גילאון: גם קיבלתי פניות ונזיפות שאני לא נמצאתי בדיונים הקודמים, וזה בצדק, אין לי פתרון מידי, אין לי פתרון קונקרטי להציע.
אילן גילאון: אני מוסיף את כובד משקלי שזה בערך 107 קילוגרם על העניין הזה.
אילן גילאון: אמרו לי תמיד שעדיף להגיד את האמת, אני רואה שאנשים מסתבכים פה, ואתה יודע, שואלים אותם שאלה, ואז הם אומרים פעם ככה, פעם ככה.
אילן גילאון: אני מספר מה המשקל, מה אכלתי, מה עישנתי, זה הכי טוב לעשות את הדברים בצורה כזאת ובלי שביתת רעב חברים.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני רק רוצה לפתוח את הבוקר הזה שהוא בוקר עצוב לפורום המכללות הטכנולוגיות.
<יוכבד פנחסי אדיב: לך, חבר הכנסת כץ, ולומר לך אתה צדקת.
חיים כץ: אני אומר לך מה אני חושב.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו כנראה אנשים מנומסים מדי, מאורגנים מדי, מאמינים באיזושהי פוליטיקה חדשה שרצו להביא לפה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני זוכרת את הכנסים שהיו אצלנו בחלק מהמכללות על ידי מי שהיום ממונה כשרים שתופרים לנו את הבור הבא, מציגים בפני הסטודנטים את הפוליטיקה שלהם מה הם רוצים להוביל, איך יהיה יותר טוב, איך נקשיב לעם, איך העם ישלוט בממלכה, ולא השרים ישלטו בעם.
<יוכבד פנחסי אדיב: היו כל מיני הצעות מאוד יפות, אני חייבת לציין, מאוד מאמינות, אבל זה טפח לנו בפנים.
<יוכבד פנחסי אדיב: אתה צדקת, ואנחנו טעינו.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חושבת שב-48 השעות שאנחנו ככה דיירים של הכנסת למטה שם באוהל, היה לנו הרבה זמן לחשוב.
<יוכבד פנחסי אדיב: לחשוב על כל מיני סנריומים איך מתנהלים אתנו, האם אנחנו אולי בסנדרום "האשה המוכה" – מבטיחים הבטחות, אומרים תנו לנו צ'אנס, תנו לנו 48 שעות.
<יוכבד פנחסי אדיב: והנה, תראו מה קרה - טפחו לנו על הפנים.
<יוכבד פנחסי אדיב: במהלך 48 שעות שבהם שר האוצר לפיד שלח שליחים כאן למערכת, שלח דרך עופר, שלח דרך ידידתנו הטובה פניה קירשנבאום.
<יוכבד פנחסי אדיב: אמרו לנו תעצרו את התהליך, תעצרו את שביתת הרעב.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני תוך 49 שעות פותר, לומד את הנושא ופותר את הבעיה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אז לא רק שלא פתרו את הבעיה, לא דיברו אתנו בכלל, לא פנו אלינו.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת להגיד לך שהיו לנו ביקורים יפים מאוד, גם דרך חברי סיעתו.
<יוכבד פנחסי אדיב: באו ואמרו, תקשיבו, אתם צודקים אנחנו חוזרים מיד ליאיר, ואומרים מה אתה עושה?
<יוכבד פנחסי אדיב: - תעצור את התהליך, אנחנו השליחים שלכם.
<יוכבד פנחסי אדיב: אף אחד לא הגיע - לא פנייה מיאיר לפיד, ואני אגיד לכם יותר חמור מזה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חושבת שבתהליך שבו מנהלי מכללות יושבים פה, דרים באוהל בשביל מכללות טכנולוגיות, בשביל הסטודנטים שלהם, שר אוצר לא יורד, לא קורא לנו לחצי שעה, לא דרך הפקידות שלו, הוא בעצמו, הוא זה שבחרנו בו לא יורד למטה לשאול חברים, מה אתם עושים, רדו, בואו לפתור את הבעיה, למה אתם לוחמים בכלל?
<יוכבד פנחסי אדיב: בואו נדבר שנייה על השר השני, השר שממונה עלינו, שר הכלכלה להיום – איפה?
<יוכבד פנחסי אדיב: איפה נמצא השר בנט?
<יוכבד פנחסי אדיב: איך יכול להיות שמתחילת המשא ומתן, מתחילת היבחרו, כבר לא מדבר על התהליך הקודם.
<יוכבד פנחסי אדיב: חייבת לציין שהשר הקודם לפחות נפגש איתנו.
<יוכבד פנחסי אדיב: מיום כהונתו השר בכלל לא פגש אותנו אפילו פעם אחת חוץ מלבוא ולהגיד חג שמח במהלך הדיונים.
<יוכבד פנחסי אדיב: לא ישב איתנו, לא שאל את השאלה, לא הבין את הבעיה, זה תחת סמכותו, זה המשרד שלו, הוא אמור לדאוג לסטודנטים האלה, עד היום לא דיברנו איתו.
<יוכבד פנחסי אדיב: השר בנט עשה לנו אקזיט, השר לפיד עשה לנו תרגיל מסריח, אפשר להשוות אותו לתרגילים המסריחים של הפוליטיקה הישנה.
<יוכבד פנחסי אדיב: הלך מאחורי גבינו, וב-48 שעות לא רק שלא דיבר איתנו, פנה לרשת "אורט", רשת שיושבת בתוך הפורום המכללות הטכנולוגיות, אחת מתוך הרשתות שיושבות ומנהלות, ומלמדות סטודנטים.
<יוכבד פנחסי אדיב: ומה הוא עשה?
<יוכבד פנחסי אדיב: תקשיבו, יש לי עסקה, אני מציע לכם 90 מליון, אתם רוצים 140 מליון, אני אחדש לכם חבר'ה, שאנחנו בכלל לא רוצים 140 מליון.
<יוכבד פנחסי אדיב: דו"ח גינצבורג מדבר על 220 מליון, זו הייתה פשרה מינימלית להתחיל את הרפורמה בעולם של הנדסאים, לא 140 מליון, 220 מיליון.
<יוכבד פנחסי אדיב: אגיד לכם את האמת, יותר מזה, 400 מיליון כדי להציל את המערכות האלה, ולהשוות אותן בסופו של דבר למערכת האקדמית.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מנהלי המכללות, ירדנו, כבר לא רוצה להתבטאות במלים לא יפות, אבל ירדנו לתחתית, ואמרנו אנחנו רוצים 140 מיליון ל-5 שנים, נתפשר על 6 שנים, אבל בואו נתחיל רפורמה, בואו נתחיל לדבר, שהיום או מחר בבוקר נפתח את המכללות האלה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אז מה הוא עשה?
<יוכבד פנחסי אדיב: אז הוא פנה לרשת, רשת שבכלל ניזונה ממקורות אחרים לחלוטין, רשת שיש לה עתודות כספיות אחרות ממקומות אחרים לחלוטין, בתי ספר תעשייתיים, משרד החינוך, ואמר להם, בואו ואציע לכם 90 מיליון, נסגור את העיסקה - מה הם אמרו?
<יוכבד פנחסי אדיב: זאת אומרת, שהתרגיל המסריח אמר, קודם כל בואו נפלג אתכם, בואו נכניס עצם לתוך פורום מכללות טכנולוגיות, זה לא הצליח, הפורום מאוחד.
<יוכבד פנחסי אדיב: הדבר השני שזה אומר, שהמכללות הפריפריאליות בתל חי, בכינרת, בגליל, ברופין, באריאל, בבאר שבע, בשדרות, כל אלה שדואגים לסטודנטים שיהיה להם איפה ללמוד מחר בבוקר ולקבל מקצוע ולעבוד, ולא לשבת לנטל על החברה, אותם הוא זנח – תרגיל מסריח, אחלה תרגיל.
<יוכבד פנחסי אדיב: אחד עשה אקזיט ולא שם עלינו, השני עשה תרגיל מסריח – אז מה אתם רוצים שנעשה עכשיו?
<יוכבד פנחסי אדיב: מה אתם מציעים?
חיים כץ: עוד מעט.
<יוכבד פנחסי אדיב: שביתת רעב, נכון, זו דרך נוראה.
<יוכבד פנחסי אדיב: זו דרך נוראה להושיב מנהלי מכללות למטה פה באוהל.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה המקום שלנו, במקום ללכת ולנהל מערכות?
<יוכבד פנחסי אדיב: מחכים לנו סטודנטים בבית, אז מה אנחנו עושים?
<יוכבד פנחסי אדיב: שביתת רעב הוא צעד קיצוני.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה צעד שאומר, חברים, זה מה שנקרא "התאבדות" במרכאות כפולות.
<יוכבד פנחסי אדיב: מה אתם רוצים?
<יוכבד פנחסי אדיב: עד שאם מישהו פה, איזשהו מנהל מטורף לא ישרוף את עצמו כמו שעשה הקודם כשעשה איזושהי שביתה מטורפת, זה התהליך?
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו בחרנו בפוליטיקאים החדשים.
<יוכבד פנחסי אדיב: סיעות חדשות נכנסו, אנחנו בדיוק רואים, זה טופח לנו על פנים איך אנחנו רואים אחורה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אז תגידו לנו, צדק חיים כץ.
חיים כץ: אתם בחרתם את זה?
חיים כץ: אתם בחרתם אז תאכלו את זה.
חיים כץ: אם בחרתם תאכלו, אז מגיע לכם.
<יוכבד פנחסי אדיב: העם בחר, הסטודנטים.
חיים כץ: תגידי העם בחר, לא אנחנו.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מייצגים את העם.
<יוכבד פנחסי אדיב: הסטודנטים שלנו - - -
חיים כץ: אז תאכלו את זה.
אילן גילאון: הצרה חיים, שהאשה המוכה הזאת גם חוזרת לבעלה המכה אחר כך, זאת הצרה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רואים את האשה המוכה הזאת גם פה, אולי אני אשתפר תני לי צ'אנס.
<יוכבד פנחסי אדיב: והנה, מאחורי הגב הוא הלך למשפחה ועשה קרע בתוך המשפחה, אז אל תדברו איתי על אידיאולוגיה חדשה ופוליטיקה חדשה, הכול פה אותו דבר.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חושבת שמישהו בסופו של דבר הצטרך לפתוח איזושהי ועדת חקירה ולהגיד מה קורה פה במערכות של השכלה טכנולוגית.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני כבר לא רוצה לקרוא את העיתונים על השכלה טכנולוגית, זה לא מעניין כבר, לא המאמרים שצריך, וצריך הנדסאי וכל הדברים האלה.
<יוכבד פנחסי אדיב: עזבו, חבר'ה, פה זה הכרעה, פה בוועדה הזאת האם צריך או לא צריך.
<יוכבד פנחסי אדיב: האם שר האוצר מחליט להתערב, או אולי גם בנט סוף סוף יחליט להתערב ולהציל את המערכת הזאת.
חיים כץ: הוא עסוק, הוא עכשיו בטבע.
<יעקב דור: שם יש 700 עובדים - - - 5,000 מרצים.
<עידו חגאי: אני רוצה להצטרף לדברים ולציין.
<עידו חגאי: מעבר לכל מה שיוכי תיארה, אני רוצה לציין, הבוקר ברוב חוצפה, דוברות משרד האוצר מפרסמת בפייסבוק הודעה שיש הסכמה על מתווה, וקוראת לנו לעשות, ויש מסמכים מקצועיים.
אילן גילאון: כתוב שם שאורט קיבלו את זה.
<עידו חגאי: כתוב שאורט, וקוראים למכללות להתעשת.
<עידו חגאי: ברשותכם, אני רוצה לומר קודם חד משמעית.
<עידו חגאי: אין הסכמה על שום מתווה כי לא דיברו איתנו.
<עידו חגאי: כל הגורמים המקצועיים שכתוב בהודעה שהציגו לנו במהלך השנתיים האחרונות מסמכים מקצועיים והכול, אני קובע פה חד משמעית.
<עידו חגאי: אני הייתי שותף בכל הדיונים, והיו דיונים אינטנסיביים בין אוקטובר למרץ, עם בכירים ממשרד האוצר ובכירים ממשרד הכלכלה.
<עידו חגאי: מי שהציג את המסמכים לאורך כל הדרך זה המכללות הטכנולוגיות.
<עידו חגאי: שורש הבעיה פה זה התמחור והתיקצוב.
<עידו חגאי: לקחנו יועץ מקצועי לא פחות ולא יותר ממר שמואל סלאבין, מנכ"ל משרד האוצר לשעבר, חבר הות"ת, שהציג מסמך מקצועי.
<עידו חגאי: פקידי האוצר והפקידות המקצועית במשרד הכלכלית, מעולם לא הגיבו למסמכים האלה.
<עידו חגאי: הם ישבו ושתקו, ומה שהם אמרו לנו – אין לכם בעיות אתם מאוזנים.
<עידו חגאי: המכללות מאוזנות.
<עידו חגאי: אני רוצה לספר פה לכולם כמה עובדות בסיסיות.
<עידו חגאי: ראשית כל, כל המכללות הן עמותות וחברות לתועלת הציבור ללא כוונת רווח, כמו כל התיכונים במדינת ישראל וכל המכללות האקדמיות במדינת ישראל, אנחנו אותם ארגונים, אנחנו לא ארגונים פרטיים למטרת רווח.
<עידו חגאי: שנית, במדינת ישראל יש חוק, אסור לנו להיות בגרעון.
<עידו חגאי: אנחנו צריכים איתנות פיננסית ואישור ניהול תקין כל שנה.
<עידו חגאי: כלומר, מכללה שתהיה בגרעון תיסגר, אז בטח שאנחנו לא בגרעון.
<עידו חגאי: מי משלם את המחיר?
<עידו חגאי: אנחנו לא מקיימים תוכניות הלימודים שלנו.
<עידו חגאי: אנחנו לא משלמים למרצים שלנו שכר, והפלה ופלא אנחנו מאוזנים.
<עידו חגאי: אנחנו לא עומדים בייעוד שהמדינה שלחה אותנו אליו – להכשיר השכלה טכנולוגית איכותית למדינת ישראל, צריך להבין את זה.
<עידו חגאי: חד משמעית, הצגנו במשא ומתן המערכות היום בגרעון של 80 מיליון שקל.
עדי קול: תסביר איפה הגרעון.
עדי קול: אני מבינה שאתם מצליחים לתת שרות גרוע כי אין לכם כסף, אבל גרעון אין.
<עידו חגאי: אני אסביר את הגרעון במערכת, אני אסביר מהו.
<עידו חגאי: היום אנחנו משלמים בממוצע בין 100 ל-125 שקל לדוקטורים ומהנדסים שילמדו.
<עידו חגאי: כדי לעמוד באוגדן שהמדינה מחייבת אותנו ללמד, 1,000 שעות בשנה, כפול החלוקה לקבוצות, יש מסמכים מקצועיים מאוד ברורים, אנחנו צריכים כ-11 אלף שקל לתלמיד.
<עידו חגאי: אנחנו מתוקצבים על 7,000 – 4,000 שקל לשנה על 20 אלף סטודנטים – 80 מיליון.
<עידו חגאי: בוא נאמר פה, היום יש במערכת שנה שעברה 22, השנה יתחילו כ-24, רק 18 אלף מתוקצבים, יש פער של כשליש מהסטודנטים בכלל לא מתוקצבים, אין לזה אח ורע במערכות.
עדי קול: איך אתם מאוזנים?
יעקב מרגי: המעבדות - - -
<עידו חגאי: מקצצים מתוכנית הלימודים.
חיים כץ: את לא מבינה איך הם מאוזנים?
חיים כץ: לא משלמים למרצים, והם לא מלמדים את התכנית, והם מוציאים הנדסאים גרועים.
עדי קול: אני רציתי לשמוע מה שהסבירה לי השרה, ואני מודה לה.
<עידו חגאי: יפה, אז על זה מסתמך משרד האוצר כנראה, ואומר שאין בעיה.
<עידו חגאי: זה הבסיס, ויש פה נציגים מקצועיים של משרד האוצר ומשרד הכלכלה, הם ישבו איתנו, לא קיבלנו עד היום תשובה.
<עידו חגאי: ב-48 השעות האחרונות כפי שאמרנו לא היה דיאלוג, לא נכנס לרמה הערכית מוסרית כמו של אנשים שאומרים משהו ולא עומדים בזה, לא רוצה להיכנס לזה.
<עידו חגאי: לא רוצה להיכנס להפרד ומשול.
<עידו חגאי: באוהל המחאה באמת נכנסו אתמול חברי כנסת שאני מאמין להם באותנטיות שלהם, גם מ"יש עתיד", הם מבינים את העניין.
<עידו חגאי: נכנס אפילו סגן שר האוצר אחרי הדיון על מלחמת יום כיפור, עבר אצלנו, ישב חצי שעה.
<עידו חגאי: נכנסו מהתאחדות התעשיינים בבוקר, יושב ראש ועדת החינוך של התעשיינים, החבר שלנו, באמת, עמיתי, תעשיין שמואל גולדשטיין, מנכ"ל חברת רב בריח, וזועק את הזעקה של התעשיינים.
<עידו חגאי: אומר, אין לו אנשי מקצוע היום, הם לא יכולים לפתוח משמרת שנייה ושלישית, הם לא יכלו להעלות את הפריון במשק.
<עידו חגאי: כל התחלואים של התעשייה הישראלית צריך כוח אדם, אין הכשרה מקצועית כולם יודעים.
<עידו חגאי: את הואוצ'רים אי אפשר לייצר, אי אפשר בכאילו.
<עידו חגאי: והוא אומר בצדק, במקום לעשות, וזה חשוב שלא יהיו פיטורים ב"טבע", זה חשוב.
<עידו חגאי: אבל הוא אומר איפה 25 אלף סטודנטים שלומדים עכשיו, שתוך שנתיים ייכנסו למעגל העבודה?
<עידו חגאי: במקום להשקיע בלסלול כבישים לאיזורי תעשייה, בואו תשקיעו בהון האנושי.
<עידו חגאי: ייאמר לזכות משרד האוצר, יש מדיניות כלכלית במדינת ישראל, משקיעים בהון אנושי טכנולוגי.
<עידו חגאי: משקיעים בהשכלה אקדמית, משקיעים בחינוך תעשייתי לנוער, משקיעים בעתודה הטכנולוגית י"ג, י"ד.
<עידו חגאי: יש אמות מידה.
<עידו חגאי: משלמים למורה בישראל ולמרצה בישראל על פי דירוג עובדי הוראה, ועל פי דירוג האקדמאים.
<עידו חגאי: רק המורים שלנו קרוב ל-4,000 אנשי סגל, מהנדסים, דוקטורים, אנשים מקצועיים רומסים אותם.
<עידו חגאי: נכון, אנחנו מצטערים אין להם איגוד מקצועי, אנחנו לא פוליטיקאים, לא עוסקים באיגוד מקצועי וכדומה, הם משלמים את המחיר, אנחנו לא נאבקים בשביל עצמנו.
<עידו חגאי: אנחנו נאבקים בשביל הסגל שלנו, אנחנו נאבקים שתהיה לנו סביבה של מעבדות מקצועיות מותאמות - איך רוצים שנעשה את זה?
<עידו חגאי: אני לא רוצה להתייחס לבנט וללפיד ברמה האישית.
<עידו חגאי: הם נבחרי ציבור, אני לא רוצה לעסוק פה בהיעלבויות, ולא היעלבויות.