GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קריאה: זה 43 לפי צו ההרחבה, זה לא 45.
<דבורה ספיר אליעזר: יש לנו שלוש אפשרויות.
<דבורה ספיר אליעזר: אחת, אם הולכים לפי - - -
<נעה בן שבת: נגדיר חלק יום, זה מספר שעות העבודה ביום חלקֵי - - -
חיים כץ: לא חלקי.
חיים כץ: מספר שעות העבודה והיעדרות - - -
<דבורה ספיר אליעזר: בנושא הזה, אנחנו עוברים על תקנות ערך שעה לפי חוק - - -
חיים כץ: תעשו תקנות.
<נעה בן שבת: בגלל התקנות של ערך שעה לא רוצים להשאיר את זה לתקנות.
<נעה בן שבת: זאת האמת.
<דבורה ספיר אליעזר: בסדר.
<דבורה ספיר אליעזר: אז אגיד מה הנושא שעלה בדיונים הפנימיים.
<דבורה ספיר אליעזר: יש צו הרחבה שקובע 43 שעות שבועיות ולכן מחלקים את זה ל-8.36.
<דבורה ספיר אליעזר: לפי חוק שעות עבודה ומנוחה זה שמונה שעות עבודה.
חיים כץ: אבל חמישה ימים בשבוע.
<דבורה ספיר אליעזר: לשישה ימים בשבוע.
חיים כץ: עברת לחמישה.
<דבורה ספיר אליעזר: אנסה להסביר שוב.
<דבורה ספיר אליעזר: יש לנו את חוק שעות עבודה ומנוחה שקובע שיום עבודה רגיל זה שמונה שעות.
<דבורה ספיר אליעזר: עכשיו יש לנו צווי הרחבה שמכוחם אנחנו גוזרים מה הוא יום עבודה בשבוע.
<דבורה ספיר אליעזר: יש לנו את צו ההרחבה של הסכם המסגרת שקובע שמקומות עבודה שבהם מועסקים עובדים חמישה ימים בשבוע, אז יום העבודה יכול להגיע לתשע שעות עבודה.
<דבורה ספיר אליעזר: אבל אם הולכים לפי ההסכם הקיבוצי שהורחב בקשר לקיצור שבוע עבודה – 43 שעות; ואז מחשבים את יום העבודה לפי 8.36 שעות.
חיים כץ: ואנחנו מבקשים תשע.
<דבורה ספיר אליעזר: לכן צריך לבחור אחת החלופות או את כל החלופות בעניין הזה.
<דבורה ספיר אליעזר: אם זה עובד שעתי, אז לא הולכים לפי 8.36.
חיים כץ: דבי, אנחנו הולכים פה לפי תשע שעות.
<נעה בן שבת: השאלה היא אם אפשר לעשות הגדרה של חלקי ימים, שזה החלק היחסי של מספר שעות העבודה שבהם נעדר העובד מתוך מספר שעות העבודה באותו היום.
<נעה בן שבת: אפשר לעשות את החלק היחסי מתוך תשע.
חיים כץ: מה זה משנה באותו יום או לא באותו יום?
<נעה בן שבת: כי יכול להיות שזה יום שישי.
<נעה בן שבת: אם הוא עובד ביום שישי וזה שש שעות עבודה באותו יום - - -
אורלי לוי אבקסיס: המטרה שלנו היא לא לצמצם אלא להרחיב.
חיים כץ: נעה, אני לא מבין אותך.
חיים כץ: את יועצת משפטית, את לא מחוקקת.
חיים כץ: מה שאת עושה פה, את מנסה לחוקק.
<נעה בן שבת: לא, אני - - -
חיים כץ: אל תגידי לי לא.
<דבורה ספיר אליעזר: אדוני, דבר נוסף, אם אפשר.
<דבורה ספיר אליעזר: כעיקרון, האמת היא שיש מקומות עבודה שחלים שם הסכמים קיבוציים והחוק הזה יחול גם שם, וימי העבודה הם 8.36 שעות.
<דבורה ספיר אליעזר: אולי כדאי להשאיר חלקי ימים.
חיים כץ: מה זה חלקי ימים?
חיים כץ: נעדרתי רבע יום?
אורלי לוי אבקסיס: אז ייקחו לו את זה בתור יום?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים להשאיר לפרשנות.
<נעה בן שבת: אני גם לא רוצה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצים להבהיר שחלקי ימים, שבמצטבר שאתה יכול להוסיף עוד חלק ועוד חלק, בסוף זה יהיה יום.
חיים כץ: דבי, אם הוא נעדר רבע יום או נעדר שעה, איך יחשבו לו – 1 חלקי 16?
חיים כץ: ואם החשב לא יודע לעשות מכנה משותף?
<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו מחשבים את חלקי הימים איך שמחשבים את ימי המחלה במקום העבודה.
<דבורה ספיר אליעזר: אני חושבת - - -
חיים כץ: דבי, אנחנו מעבירים את זה לפי שעות.
חיים כץ: תשע שעות עבודה ביום.
<רן רידניק: אנחנו מבקשים לשמור על הנוסח של חלקי ימים.
חיים כץ: אי אפשר ליישם את זה.
<רן רידניק: יובהר בתקנות בדיוק איך זה יחושב, זה מתוך שעות.
<רן רידניק: אבל תשע שעות ביום יוצר הרחבה, כי בפועל לא עובדים תשע שעות ביום.
<רן רידניק: לפי צו ההרחבה היקף השעות היומי נמוך מכך, הוא 8.36.
<רן רידניק: לכן, אם המחוקק מתעקש להעביר את זה ככה, זה יחייב בכל שינוי עתידי של צו ההרחבה גם תיקוני חקיקה ולכן אני חושב שזה צעד פחות נכון חקיקתית.
<רן רידניק: אבל בכל מקרה, ככל שמעוניינים לעגן במפורש בחקיקה, זה צריך להיות 8.36 שעות לפי צו ההרחבה ולא תשע.
<רן רידניק: זה פותח גם עולמות תוכן אחרים, וזה מעט בעייתי מבחינתנו.
<דבורה ספיר אליעזר: אפשר להגיד: "כנהוג במקום העבודה" כמו בחוק שכר מינימום, ואז להגיד מה הוא הרף המקסימלי?
חיים כץ: אנחנו נעביר את זה, אתם תנסחו את זה, כשהמטרה שלנו כשבן-אדם נעדר שעה לא יחשבו לו יום ולא חצי יום.
חיים כץ: נסחו את זה כך שהמחוקק – מקלב, שעבד על זה - לא יצא עם חצי תאוותו בידו.
<דבורה ספיר אליעזר: בסדר גמור.
חיים כץ: הוא כבר הסכים להתפשר על המעט הזה, ואתם באים בניסוחים ופרשנויות לקחת לו קצת.
חיים כץ: כשעורכי הדין נכנסים לעניין אז במקום מתמטיקה פשוטה אנחנו מסתבכים.
<דבורה ספיר אליעזר: אפילו לכלכלנים היתה הערה בעניין הזה.
<נעה בן שבת: אני רוצה להגיד מה העקרונות, כדי שיהיה ברור.
<נעה בן שבת: אם משאירים את הנוסח בידינו זו אחריות כבדה, אנחנו רוצים לוודא שאנחנו מכוונים לכוונתכם.
<נעה בן שבת: תהיה הגדרה של חלקי ימים, וזה יהיה מספר שעות העבודה שבהן נעדר העובד באותו יום.
<נעה בן שבת: עכשיו השאלה היא אם אנחנו מדברים מתוך 8.36 או תשע שעות או כל מספר אחר שתגידו, או מתוך ימי העבודה הנהוגים באותו מקום העבודה.
חיים כץ: לא, לא, אנחנו לא נכנסים לכל מקום עבודה.
חיים כץ: אנחנו מגדירים 8.36 שעות וזה חל על כל המשק הישראלי, ומי שירוויח קצת – ירוויח קצת, ומי שיפסיד קצת – יפסיד קצת.
חיים כץ: אבל יהיה כלל אחיד לכולם.
חיים כץ: במקום תשע קיבלת 8.36.
<דבורה ספיר אליעזר: אני מסכימה עם העיקרון שלך - - -
חיים כץ: דבי, זה מה יש.
חיים כץ: אנחנו לא עובדים אצלכם.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים להגיד שום דבר, אבל אנחנו לא סומכים עליכם יותר מדי.
חיים כץ: זה מה שיש.
חיים כץ: נעה, ככה תגדירי את זה: 8.36 כפול מכסת הימים.
חיים כץ: כך נעביר את זה בחקיקה.
חיים כץ: האוצר קיבל את מה שהוא ביקש, דבי קיבלה את מה שהיא ביקשה.
<סיגל סודאי: מה עם העובדים במשרות חלקיות?
<סיגל סודאי: אני רוצה שיקבלו מה שמגיע להם.
חיים כץ: זה אותו דבר, זה הולך לפי שעות.
חיים כץ: הוא יקבל את מה שמגיע לו.
<נעה בן שבת: אז אנחנו לא משאירים סמכות לשר לתקן בתקנות.
<נעה בן שבת: אנחנו קובעים את זה כהגדרה.
<נעה בן שבת: אז קראנו את סעיף קטן (א1).
<נעה בן שבת: אקריא אותו שוב לשם הבהרה.
<נעה בן שבת: (א2) (1) נוסף על הוראות סעיף קטן (א), עובד כאמור באותו סעיף קטן זכאי לעד 6 ימי היעדרות בשנה לרבות חלקי ימים" - אמרנו שנגדיר קודם את חלקי הימים – "לצורך מתן סיוע אישי שמחייב היעדרות - - -"
חיים כץ: את לא מגדירה את חלקי הימים.
חיים כץ: את מגדירה את הימים.
חיים כץ: ימים כשעות.
חיים כץ: את לא מגדירה חלקי ימים.
<נעה בן שבת: זה קצת עושה בעיה.
<נעה בן שבת: השאלה היא למה זה מפריע.
<נעה בן שבת: אם אנחנו מגדירים חלקי ימים כמספר השעות מתוך יום - - -
חיים כץ: שעה ועשר דקות הוא נעדר.
חיים כץ: איך תגדירי?
<נעה בן שבת: אגדיר שחלקי ימים זה מספר שעות העבודה שבהן נעדר העובד, מתוך 8.36 שעות.
<נעה בן שבת: החלק היחסי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל שיהיה מובן שבמצטבר כל השעות האלה מתגבשות לו ליום עבודה אחד.
חיים כץ: בשביל זה אמרתי לך שעות.
<נעה בן שבת: אז אולי אנחנו צריכים לשנות את הניסוח אחרי זה, אבל העיקרון מובן.
<נעה בן שבת: אנחנו לא יכולים לחרוג מהמונח "ימים" כשמדובר על ימי עבודה כי הכול בנוי על ימי עבודה.
דב חנין: נעה, אני לגמרי רואה את המורכבות מהזווית שלך, אבל תנסי לראות את הזווית המעשית שהיושב-ראש וחברת הכנסת לוי אבוקסיס מפנים אותך אליה.
דב חנין: אנחנו רוצים למנוע מצב – שהוא נורא רווח - שבו העובד לא מגיע שעה כי הוא היה צריך לקחת את הילד למשהו - - -
<נעה בן שבת: ומורידים לו חצי יום.
דב חנין: אנחנו רוצים שהתוצאה תהיה המצטברת לפי שעות.
דב חנין: אני מבין את הקושי שאת מתמודדת אתו, אבל תנסי להבין גם את הזווית שאנחנו מציגים כי זו בעיה אמיתית.
אורי מקלב: אמיתית, והיא הפרקטית והיומיומית.
עדי קול: למה אי אפשר להוסיף את המילה: שעות שמצטברות לכדי שישה ימי עבודה?
<נעה בן שבת: אנחנו נמצאים בתוך - - -
חיים כץ: אני לא מבין את הבעיה בכלל.
<נעה בן שבת: אז אנסה להסביר או שאני יכולה להגיד שננסה לפתור את זה ברמת הנוסח.
חיים כץ: העיקרון הוא שנקבל את מכסת הימים שקבע החוק.
חיים כץ: יום אחד הוא 8.36 שעות, ותהיה אפשרות לקחת חלקיות ימים בשעות.
חיים כץ: אם הבן-אדם נעדר שעה הוא ייקח שעה ויישארו לזכותו X שעות.
חיים כץ: הסיפור הוא במחשב ארבע פעולות.
עדי קול: נעה, למה את לא יכולה להגיד שעות?
עדי קול: להגיד שהוא זכאי - - -
חיים כץ: היא נעולה על ימים והיא לא נעולה על שעות.
<נעה בן שבת: זה לא שאני נעולה, פשוט החקיקה הקיימת מדברת על ימים.
<נעה בן שבת: כל חוק דמי מחלה מדבר על ימים.
<נעה בן שבת: אנחנו חיים בתוך הסביבה הזאת.
קארין אלהרר: אבל אם אנחנו רוצים לאפשר לצאת לשעות, הרי אנחנו לא רוצים לפתוח את זה למשא ומתן בין העובד למעביד.
אורלי לוי אבקסיס: גם לא לפרשנות.
קארין אלהרר: אנחנו לא רוצים פרשנות בעניין הזה.
עדי קול: נעה, את יכולה לנסח את זה כך בחוק – שעות עבודה שיצטברו לכלל שישה ימי עבודה.
עדי קול: יש לך גם את השעות וגם את הימים ואת בסדר.
חיים כץ: ישבו עורכי הדין ויקבעו את הנוסח, כשהמטרה של החוק הזה, שמספר הימים המוגדר יתאפשר לנצל אותו בשעות ואז לא מעניין אם זה חצי משרה או רבע משרה.
חיים כץ: יש לו X שעות.
חיים כץ: אם הוא חצי משרה הוא יכול להיעדר 17 פעם או 200 פעם.
חיים כץ: גם פה בן-אדם יכול להיעדר 200 פעם, אם הוא ייקח כל פעם חצי שעה.
חיים כץ: יגדירו את זה לפי שעות ואז יש לו מכסה של שעות.
חיים כץ: תגדירו את זה ככה ונגמרו את הסיפור.
<ורד וייץ: אדוני, אפשר - - -
חיים כץ: לא היתה בהתחלה, בסדר - - -
<ורד וייץ: תעיתי בדרך, מה לעשות?
חיים כץ: תבואי בזמן.
<ורד וייץ: השתדלתי מאוד.
<נעה בן שבת: "(א2) (1) נוסף על הוראות סעיף קטן (א), עובד כאמור באותו סעיף קטן זכאי לעד 6 ימי היעדרות בשנה" – שוב, אנחנו נבהיר פה את הנושא של מספר השעות - - -
חיים כץ: אל תבהירי כלום.
חיים כץ: כבר הבהרנו שמונה פעמים.
<נעה בן שבת: " - - לצורך מתן סיוע אישי שמחייב היעדרות לאדם עם המוגבלות; התקיים בעובד כאמור אחד מהתנאים האמורים בפסקאות (1) עד (4) לסעיף קטן (א), יהיה זכאי לעד 6 ימי היעדרות נוספים בשנה, ובלבד שלא היה אדם אחר שניצל את זכותו להיעדרות מכוח סעיף קטן זה.
<נעה בן שבת: (2) בעד יום היעדרות לפי סעיף קטן זה, זכאי עובד לתשלום בגובה דמי מחלה כמשמעותם בחוק דמי מחלה ודין התשלום כדין שכר עבודה.
<נעה בן שבת: (3) זכותו של עובד לפי סעיף קטן זה נוספת על כל זכות אחרת שנתונה לו לפי חוק זה, ואינה תלויה או מותנית בזכות אחרת לפי חוק זה.
<נעה בן שבת: (3) בסעיף קטן (ג), במקום "סעיף זה" יבוא "סעיף קטן (א)" (4) אחרי סעיף קטן (ד) יבוא: (ה) הוראת סעיף זה לא תחול לגבי עובד שהוא הורה של אדם עם מוגבלות אם ההגבלה על תפקודו באופן מהותי אינה קבועה, צפויה לחלוף בתוך 60 ימים ממועד הופעתה ואינה צפויה להישנות.
<נעה בן שבת: הוראת תחילה.
<נעה בן שבת: תחילתו של חוק זה ב-1 בחודש שלאחר תום - - -" השאלה היא אם רוצים זמן היערכות.
<קריאה: החלה מיידית.
<נעה בן שבת: "ב-1 בחודש שלאחר יום פרסומו.
<דבורה ספיר אליעזר: כמובן, ההסדר שייקבע בקשר לשעות זהו הסדר קוגנטי, וכמובן שאם יש הסדרים מיטיבים, אלה יחולו.
חיים כץ: אנחנו משאירים את זה לכם.
אורלי לוי אבקסיס: בתנאי שלא יפגע בזכויות.
חיים כץ: המשרדים הממשלתיים, תנסחו את מה שאמרנו פה על מנת שנוכל להביא את זה להצבעה כבר בשבוע הבא בקריאה השניה והשלישית.
חיים כץ: הצעת החוק נתקבלה.
חיים כץ: כל חברי הכנסת שיש להם זכות הצבעה- שישה במספר, וגם אלה שאין להם זכות הצבעה אישרו את הצעת החוק כהכנה לקריאה השניה והשלישית.
חיים כץ: אני מקווה שזה יעבור במהרה במליאה וייכנס לתוקפו חודש מיום פרסומו.
חיים כץ: היום יום שלישי בשבוע, כ"ה בחשון, ה-29 לאוקטובר 2013.
חיים כץ: הנושא: במסגרת ציון יום האזרח הוותיק ויום הקשיש הבינלאומי.
חיים כץ: קשיש זה מעל גיל 67.
חיים כץ: הגעת לגיל 67, אתה באופן אוטומטי - - -
מיקי רוזנטל: תגיד ותיק.
חיים כץ: רגע, אני מקריא מה שכתוב לי.
מיקי רוזנטל: אני אומר לך שהאקדמיה הודיעה שיש אזרחים ותיקים - - -
חיים כץ: הגעת לגבולות 67', הפכת להיות קשיש.
מיקי רוזנטל: אזרחים ותיקים זה לא פוגע באף אחד.
חיים כץ: אצל אישה, הגעת ל-62, את קשישה.
חיים כץ: אז אנחנו רוצים להעלות את זה ל-67, שתהיי קשישה בגיל 67.
חיים כץ: ניתן לך עוד חמש שנות צעירות.
חיים כץ: יום הקשיש הבינלאומי: המשך עבודה לאחר גיל פרישה.
חיים כץ: אז למה אתה רוצה שקשישים יעבדו?
אורי אורבך: אני רוצה שקשישים ינוחו.
חיים כץ: אז למה יעבדו?
חיים כץ: תעלה להם את השכר, שפר להם את התנאים כדי שהם יוכלו לפרוש בגיל 67 בתנאים טובים, והם יוכלו ללכת ולשחק עם הנכדים שלהם, שהם לא זוכים לזה היום.
חיים כץ: אז בוא תגיד לנו את התורה שלך.
מיקי רוזנטל: סגרנו את הישיבה.
אורי אורבך: המדיניות שלי היא שיהיה טוב לאזרחים.
אורי אורבך: זה נכון לא רק לגבי קשישים, אלא לגבי כלל האזרחים.
אורי אורבך: הלוואי שהיה אפשר להקדים את גיל הפרישה.
יעקב מרגי: כל שר רוצה להגדיל את הציבור שהוא משרת.
אורי אורבך: הלוואי שאפשר היה להקדים את גיל הפרישה.
אורי אורבך: בנסיבות הקיימות, של הכנסות מהעבודה לפני פרישה, אנחנו רוצים שבזמן פרישה יהיה לאנשים כמה שיותר כסף כדי לחיות.
אורי אורבך: היום, מה שקורה, זה לא מספיק.
חיים כץ: אין קשר בין מה שחוסכים לפני פרישה למה יהיה להם אחרי פרישה.
חיים כץ: אתה רוצה לדעת למה במשפט?
חיים כץ: כשאתה הולך לתכנית חיסכון, אין מקדם.
חיים כץ: אתה לא יודע בכמה תחלק את 100,000 השקלים שחסכת, או את המיליון.
חיים כץ: אם תחלק אותו במאה, אז יהיה לך לשארית חייך משכורת של 10,000 שקל.
חיים כץ: אם תחלק אותו במאתיים, יהיה 5,000.
חיים כץ: אין מקדם.
חיים כץ: ביום שאתה פורש יגידו לך מהו המקדם.
חיים כץ: עזוב את הקטע שחסכת יותר, חסכת פחות.
חיים כץ: זה "חארטה".
חיים כץ: אתה יכול לחסוך מיליון, ויגידו לך מקדם 100, יהיו לך 10,000.
חיים כץ: יגידו לך מקדם 200, יהיו לך 5,000.
חיים כץ: אם תחסוך 1.2 מיליון ותעבוד יותר – למה זה לא טוב לעבוד יותר?
חיים כץ: לשמחתנו, הבריאות עולה.
חיים כץ: הטכנולוגיה של הבריאות עולה.
חיים כץ: אם הבריאות עולה, אז תוחלת החיים עולה.
חיים כץ: אם תוחלת החיים עולה, אז המקדם עולה.
חיים כץ: זאת אומרת, המקדם יעלה בלי שום פרופורציה לחיסכון שלך.
חיים כץ: ואז אם תעבוד יותר, יקבעו לך את המקדם מהר יותר, ואתה תקבל פחות כסף.
אורי אורבך: אבל אתה - - -
חיים כץ: לא אבל.
חיים כץ: שמע מה אני אומר לך, לא אבל.
חיים כץ: אבל מה?
אורי אורבך: אני יהודי פשוט.
אורי אורבך: לפני 40 שנה, אנשים – לא עלינו – נפטרו לבית עולמם בגיל 70.
אורי אורבך: היום הם בגיל 80.
חיים כץ: ואלה שנולדים היום מדברים על 120.
אורי אורבך: כל עשר שנים, תוחלת החיים עולה בממוצע בשנתיים וחצי.
אורי אורבך: כבר 160 שנה, זה לא מהרגע.
אורי אורבך: אז אני לא יודע לאן זה עוד - - -
מיכל בירן: זה לא רק התוחלת.
מיכל בירן: סבתא שלי, בגיל של אימא שלי הייתה אישה זקנה.
מיכל בירן: היום - - -
אורי אורבך: אני מדבר על תוחלת.
חיים כץ: זו לא איכות.
חיים כץ: אבא שלי, שהוא חי ומעלה את הטבלאות, אין לו איכות חיים.
חיים כץ: וגם לאריק שרון כנראה אין איכות חיים.
אורי אורבך: אני מדבר על מספרים, לא על איכות חיים, ולא על טיב החיים.
אורי אורבך: אני מדבר על מספר השנים.
רחל עזריה: אנחנו בני אדם.
אורי אורבך: אני אומר דבר פשוט מאוד.
אורי אורבך: נוספו עשר שנות חיים לחיינו, ואנחנו יודעים כמה זקנים – זו מילה שמותר להשתמש בה – יהיו בעוד 20 או 30 שנה.
אורי אורבך: המדינה, במקביל, בתוספת לעובדה שבזכות הבריאות, חיסונים - - -
חיים כץ: זה עם רעידת אדמה או בלי רעידת אדמה?
אורי אורבך: בלי, חלילה, שום דבר חריג.
יעקב מרגי: אני מכיר את זה יותר מהתספורות של הפנסיה מאשר על רעידות אדמה.
מיקי רוזנטל: אתם מפריעים לשר.
מיקי רוזנטל: אני צריך לדאוג לך?
אורי אורבך: במסלולים הרגילים שהולכים במשך השנים, המדינה צריכה להשלים לעשר השנים האלה, מה הם יעשו בעשר השנים הנוספות שהאזרחים שלנו קיבלו מתנת אל בזכות הרפואה והקדמה, וכל הכרוך בזה.
אורי אורבך: זה התפקיד של כל המשרדים, לא של המשרד לאזרחים ותיקים.
אורי אורבך: של הבריאות, של תעסוקה, של האוצר.
אורי אורבך: אתה יודע מה, הם לא רוצים לעבוד.
אורי אורבך: הם רוצים לבלות, אבל הם צריכים שיהיה להם - - -
חיים כץ: כסף לבילויים.
אורי אורבך: כסף לבילויים.
אורי אורבך: או תעסוקה בלי כסף.
אורי אורבך: להתנדב, ללמוד.
חיים כץ: אם הם רוצים לבלות, אז הם לא רוצים תעסוקה.
אורי אורבך: קודם כל, אדם מורכב.
אורי אורבך: אני מכיר אנשים שגם עובדים וגם מבלים.
מיקי רוזנטל: תעסוקה זה לא תמיד עבודה, חיים.
חיים כץ: תעסוקה באופן כללי זה לא עבודה.
חיים כץ: ניצול זמן.
אורי אורבך: ניצול זמן.
אורי אורבך: יש משמעות כלכלית לאדם עסוק.
אורי אורבך: לא מועסק, אלא עסוק.
אורי אורבך: הוא יותר בריא.
אורי אורבך: קודם כל, זה טוב לו, שזה יותר מעניין אותי מכל הדברים האחרים.
אורי אורבך: וזה טוב למדינה מבחינה כלכלית – אנשים בריאים יותר.
אורי אורבך: הם נופלים מאוחר יותר לסיעוד, אם בכלל.
אורי אורבך: וכל ההוצאות הכרוכות בזה מוקטנות יותר.
אורי אורבך: ואנשים מאושרים, שזו מטרתה של המדינה.
אורי אורבך: קודם כל שיהיה טוב לאנשים.
אורי אורבך: היא צריכה לתת כלים לכמות ההולכת וגדלה – בלי עין הרע – של זקנים.
אורי אורבך: היום, זקנים הם כ-10% מהאוכלוסייה.
אורי אורבך: בעוד כפחות מ-20 שנה, הם יהיו 15%-14%, ובמספרים מוחלטים פי 2.
אורי אורבך: אם היום יש 800,000, אז 1.6 מיליון.
אורי אורבך: האחוז לא גדל באותה מידה, כי יש פה ילודה גבוהה, ומספר הילדים והצעירים - - -
חיים כץ: תחזור לפתיח של המצגת.
חיים כץ: שים את התמונה.
חיים כץ: בני כמה אלה?
אורי אורבך: באזור ה-60.
חיים כץ: למה לא שמת אנשים מחייכים בני 70?
אורי אורבך: אני לא יודע בני כמה הם.
חיים כץ: היא לא נראית בת 62.
חיים כץ: אתה משרד לאזרחים ותיקים.
אורי אורבך: קודם כל, אני לא יודע בני כמה הם.
אורי אורבך: הם נראים טוב.
<קריאה: אדוני היושב-ראש, יש גם בנות 75 שנראות ככה.
אורי אורבך: זה בדיוק העניין.
רחל עזריה: אני בת 76.
אורי אורבך: למה לצעוק כזה דבר?
חיים כץ: אני אגיד לך למה הוא אמר לך לא לצעוק.
חיים כץ: כי את נראית בת 63.
אורי אורבך: אני לא אמרתי בת כמה היא נראית.
חיים כץ: למה את צריכה להגיד 76?
חיים כץ: שיחשבו 63.
רחל עזריה: לא רוצה שיחשבו.
אורי אורבך: עכשיו גם אני צריך לגלות בן כמה אני.
אורי אורבך: אני לא צעיר כמו שאני נראה.
אורי אורבך: המבוגרים של היום בריאים יותר.
חיים כץ: עכשיו אנחנו הופכים לדיון רציני.
אורי אורבך: אני מבקש מגלעד, בואו נעבור על השקף שלנו, שנראה מה קורה מבחינת מספרים, מהם השינויים שיש, ונדבר עליהם.
חיים כץ: גלעד.
<גלעד סממה: יש כאן מגמה שהיא לא רק מגמה בישראל.
<גלעד סממה: זו מגמה בעולם המפותח.
<גלעד סממה: זו מגמה, שלדעתי היא המגמה הבאה בהתעסקות העולמית, וזו הזדקנות האוכלוסייה.
<גלעד סממה: הילודה בעולם יורדת, גם בישראל קצת.
<גלעד סממה: אמנם בישראל הילודה עדיין במצב טוב, 2.9 למשפחה, אבל הילודה בעולם יורדת ותוחלת החיים גדלה מאחר ויש טכנולוגיה, בריאות טובה יותר.
<גלעד סממה: גם הפצת המידע.
<גלעד סממה: אתם רואים כאן נתון, שבעיני הוא נתון מפיל.
<גלעד סממה: מהזמן שהתחילו לבדוק את זה, מ-1840, אתם רואים נתון של 160 שנה אחורה, בעולם המפותח, כל עשור נוספות שנתיים וחצי לתוחלת החיים.
<גלעד סממה: במקרה הזה אתם רואים את הנתון שרלוונטי לנשים.
<גלעד סממה: הנתון דומה גם לגברים, רק תוחלת החיים היא קצת יותר קצרה בשלוש-ארבע שנים.
<גלעד סממה: אני אמשיך לנתונים של ישראל.
<גלעד סממה: אתם רואים שבין 2010-2006, גברים – גיל 79.
<גלעד סממה: ב-2031 זה כבר 84.
<גלעד סממה: זה חמש שנים הפרש.
<גלעד סממה: לפני 40 שנה גיל הגברים היה 70 - - -
חיים כץ: מה זה 84?
<גלעד סממה: 84 זה גיל חציוני.
<גלעד סממה: זה יהיה הגיל הממוצע לגברים.
<גלעד סממה: תוחלת החיים הממוצעת לגברים בשנת 2031.
<גלעד סממה: ממוצע.
<גלעד סממה: אצל נשים אתם רואים את הקפיצה – 83 מול 89, כשאני מזכיר, לפני 40 שנה, קבוצות האוכלוסייה הזו והזו חיו עשר שנים פחות.
<גלעד סממה: זו תופעה שאנחנו לא רואים בינתיים איך היא מתאזנת.
<גלעד סממה: איך תוחלת החיים גדלה במספר נמוך יותר.
<גלעד סממה: האוכלוסייה הוותיקה בישראל, כרגע היא 830,000 אזרחים ותיקים.
<גלעד סממה: בשנת 2035 הם כבר מכפילים את עצמם לכמעט 1.7 מיליון.
<גלעד סממה: האחוז עומד להיות כ-15%.
<גלעד סממה: זה אמור לשנות את כל התפיסה שלנו כלפי אותה אוכלוסייה.
<גלעד סממה: אגב, מבחינת גידול של קבוצת האוכלוסייה הזו, זו האוכלוסייה שגדלה בצורה הכי משמעותית מכל פלח אוכלוסייה אחר.
<גלעד סממה: אם קבוצת הילדים גדלה ב-130%, אז קבוצת האוכלוסייה הוותיקה גדלה ב-200%.
<גלעד סממה: כלומר, ב-100%, מכפילה את עצמה.
<גלעד סממה: לכן זה מצריך את הממשלה ואת כל הגופים הרלוונטיים להיערך בצורה אחרת.
<גלעד סממה: קיבלנו עוד עשר שנים מתנה ב-40 השנים האחרונות.
<גלעד סממה: זה להגיד שעל כל יממה שאנחנו חיים, קיבלנו עוד שש שעות על כל יממה.
<גלעד סממה: וכך זה ממשיך.
<גלעד סממה: כל יממה שאנחנו חיים ב-40 השנים האחרונות, קיבלנו שש שעות מתנה, וככה זה ממשיך גם ב-30-20 שנים הקרובות.
<גלעד סממה: זה מחייב את המדינה להיערך אחרת.
<גלעד סממה: כלומר, יש כאן עשר שנים שנוספו לנו.
<גלעד סממה: אבל המדיניות והמערכות לא התאימו את עצמן לעמוד בצרכים האלה.
<גלעד סממה: אנחנו נותנים כאן עוד כמה נתונים כדי להבהיר את הסוגיה.
<גלעד סממה: יש כאן את השפעת הזדקנות האוכלוסייה על ההוצאה הציבורית.
<גלעד סממה: ההפרש הזה בין 2009 לבין 2029, שנראה קטן, 1.7%, שווה ערך ל-16 מיליארד ש"ח לפי תקציב 2013.
<גלעד סממה: אלו מספרים מטורפים.
<גלעד סממה: אני אגיע למסקנות בהמשך, אבל אני אתן עוד נתונים, למשל על הביטוח הלאומי.
<גלעד סממה: אתם יכולים לראות כאן את האחוזים.
<גלעד סממה: העובדים יצטרכו להפריש 44% יותר משנדרשו להפריש כעת.
<גלעד סממה: מספר הזכאים לקצבת זקנה יכפיל את עצמו ב-1.64 עד 2030, ופי 2.59 עד 2050.
<גלעד סממה: זו אותה תופעה של הזדקנות האוכלוסייה ופלח האוכלוסייה שגדל לעומת קבוצות אוכלוסייה אחרות בישראל.
נחמן שי: זאת אומרת, הביטוח הלאומי לא עומד במשימה.
נחמן שי: לא יכול לעמוד במשימה.
חיים כץ: מה שהוא אומר שצריך לקבוע את תוחלת החיים ל-78.
מיקי רוזנטל: ולקצר את החיים, בקיצור.
נחמן שי: אחד מהשניים, או להוריד את תוחלת החיים או להגדיל את הביטוח הלאומי.
מיכל בירן: כל הזמן אומרים יש בעיה של התארכות תוחלת החיים.
מיכל בירן: זו לא בעיה.
חיים כץ: אורי אמר שלא אומרים את זה אצלו במשרד כי אם הוא יוריד ל-78, יבטלו לו את המשרד.
<גלעד סממה: שימו לב לשקופית הבאה.
<גלעד סממה: מדובר כאן על שכר ממוצע.
<גלעד סממה: בן-אדם שפורש בגיל 67 מקבל 4,600 ש"ח.
<גלעד סממה: אם מגיל 67 עד גיל 70 הוא ימשיך לעבוד במשרה חלקית – אני מדגיש – הקצובה שלו מהפנסיה תהיה 5,460, זה 860 ש"ח יותר עבור - - -
<גלעד סממה: רק רגע.
חיים כץ: אתה לא יודע להגיד כזה דבר.
חיים כץ: אתה בא לוועדה, אתה שם פה מצגת.
מיקי רוזנטל: צודק.
חיים כץ: אתה לא יכול להגיד כזה דבר.
חיים כץ: כל הנתונים שאתה בא איתם - - -
<גלעד סממה: תקשיב רגע.
חיים כץ: עזוב, אין לי מה להקשיב, זה פשוט לא נכון.
יעקב מרגי: תגיד לנו למה, חיים.
חיים כץ: כי אין לו מקדם.
חיים כץ: הוא לא יודע מה יהיה אתו.
חיים כץ: הוא יכול לרדת.
חיים כץ: בעוד חמש שנים הוא יכול להיות פחות מ-4,600.
חיים כץ: הוא לא יכול לבוא לוועדה הזו ולהשים כזה שקף.
נחמן שי: תסביר למה, חיים.
חיים כץ: כי זה לא נכון.
חיים כץ: אין לו מקדם.
חיים כץ: בעוד שש שנים הוא ישים לו מקדם גבוה יותר בגלל תוחלת החיים, והוא לא יקבל 4,600, הוא יקבל 4,500.
רחל עזריה: במקרה הטוב.
חיים כץ: שמע, זה לא בסדר.
מיקי רוזנטל: היום אתה חוסך לפנסיה, ואין לך מושג כמה תקבל.
מיקי רוזנטל: זו אחת הבעיות - - -
חיים כץ: השקף הזה פשוט לא נכון.
נחמן שי: השר, אתה הצגת את זה גם קודם, בוועדה הקודמת.
חיים כץ: אבל שם לא הבינו כל כך בעניין הספציפי הזה.
מיקי רוזנטל: אני יצאתי מהוועדה ההיא, לכן לא קפצתי כמוך.
<גלעד סממה: אדוני היושב-ראש, ואם לא ישנו את המקדם?
חיים כץ: ישנו.
<גלעד סממה: אני אומר, ואם לא ישנו את המקדם?
חיים כץ: אז תוחלת החיים לא עלתה.
חיים כץ: מרגע שיש לוחות תמותה חדשים, ישנו את המקדם.
חיים כץ: אחרת אתה לא יכול לעמוד בקופות.
חיים כץ: אז אם תוחלת החיים לא עלתה, כל התיאוריה שלך לא משתנה.
חיים כץ: אם תוחלת החיים עולה, זה לא נכון.
חיים כץ: אם היא לא עולה, והמקדם נשאר קבוע, מה שמוצג בשקף יכול להיות קרוב.
<גלעד סממה: אני מבטיח לאדוני היושב-ראש שאנחנו נבאר את העניין הזה שוב, ונתווכח שוב.
אורי אורבך: זה כולל – תזכור גם את קצבת הזקנה.
אורי אורבך: הוא מקבל 5% על שלוש השנים האלה שהוא לא - - -
חיים כץ: זה במקרה שהוא לא הגיע למקסימום הוותק.
חיים כץ: אם הוא עבד 40 שנה לפני, והוא במקסימום ותק, הוא לא יקבל.
מיקי רוזנטל: כבוד השר, מהנתונים שאתם מביאים, בהנחה שלא יהיה כסף להוסיף לביטוח הלאומי, התוצאה תהיה שיישחקו את הקצבאות.
מיקי רוזנטל: הרי אין בכלל שאלה.
מיקי רוזנטל: זו לא תיאוריה, זה מה שיהיה בפועל.
<גלעד סממה: אין ספק.
<גלעד סממה: ולכן המערכות צריכות להתאים את עצמן.
מיקי רוזנטל: גם בעשורים האחרונים עשו את זה.
מיקי רוזנטל: זה מה שעשו.
רינה פרנקל: גם היום המערכות קורסות.
אורי אורבך: היום, בן אדם בגיל 67 – בנתונים של היום – יעבוד את שלוש השנים האלה - - -
חיים כץ: אם הוא לא עובד, הוא יקבל את קצבת הביטוח הלאומי מידית.
חיים כץ: זה הגיל המזכה.
חיים כץ: אם הוא עובד, הוא יקבל בגיל 70, כי זה הגיל הקובע.
חיים כץ: בגיל 70, בכל מצב – בכל מצב, ולא משנה כמה אתה מרוויח – תקבל קצבת זקנה.
חיים כץ: זה הגיל הקובע.
חיים כץ: גיל 67 זה הגיל המזכה.
חיים כץ: לא תקבל כלום.
חיים כץ: יתרה מזאת, יהיה לך חישוב מס שהסכום המחובר – תעבור לשקף הבא.
<גלעד סממה: עברנו.
<גלעד סממה: מהסקרים שלנו, וגם מנתונים אחרונים של הלמ"ס, 16.7% מבני גילאי 65 עובדים.
<גלעד סממה: שימו לב לנתון ש-64% מהאזרחים הוותיקים מעוניינים לעבוד אחרי פרישה.
<גלעד סממה: 73% במשרה לחלקית.
<גלעד סממה: צריך להדגיש, יש כאן מוטיבציה גבוהה מאוד של אזרחים ותיקים לעבוד לאחר פרישה.
<גלעד סממה: צריך לדעת גם את היתרונות שלהם.
<גלעד סממה: היתרון שלהם הוא קודם כל הידע והניסיון הרב שהם צברו, זה ברור.
<גלעד סממה: הדבר הנוסף, הגמישות, היכולת והרצון שלהם לעבוד בשליש משרה, ובחצאי משרות.
<גלעד סממה: זה משהו שאין הרבה, אולי אצל סטודנטים, אבל לא בגילאים אחרים.
<גלעד סממה: ולכן כאן יש הזדמנות גדולה מאוד להכניס את האזרחים הוותיקים למקומות שמחפשים וצריכים חצאי משרות ושליש משרות.
<גלעד סממה: כאן צריך לעשות מהלך.
חיים כץ: מה זה צריך לעשות מהלך?
<גלעד סממה: השר בטח יציין את זה בהמשך.
<גלעד סממה: אנחנו נספר על דברים שאנחנו חושבים עליהם.
חיים כץ: תעשה פאוזה.
חיים כץ: מה זה לעשות מהלך?
חיים כץ: אנחנו בעד.
חיים כץ: זה ליצור מקומות עבודה.
מיכל בירן: לא בהכרח.
מיכל בירן: צריך להבין מה ההשלכות של זה.
אורי אורבך: לעשות מהלך זה לאפשר לאזרחים שרוצים ויכולים, ורוצים אותם - - -
<קריאה: רוצים אותם.
<קריאה: זו הנקודה.
אורי אורבך: היינו בהתאחדות התעשיינים, לדוגמה, אנחנו בדיבור איתם.
אורי אורבך: יש מחסור במקצועות מסוימים.
חיים כץ: רתכים.
חיים כץ: צריך רתכים.
אורי אורבך: נגיד.
אורי אורבך: יש עולים שעלו בגיל מבוגר מחבר העמים שרוצים להמשיך עוד שנתיים-שלוש.
<מאירה בסוק: כי אין להם פנסיה.
<מאירה בסוק: בגלל זה הם רוצים לעבוד.
אורי אורבך: הם רוצים להמשיך לעבוד.
אורי אורבך: אין עובדים צעירים.
אורי אורבך: לא נכנסים, לא זרמנו פנימה.
חיים כץ: אני רוצה להגיד לך מעולם העבודה.
חיים כץ: אני בא מעולם העבודה.
חיים כץ: כל רתך ארגון, גם אם הוא בן 75, ייקלט בעבודה.
חיים כץ: כל מטלוג ייקלט בעבודה.
חיים כץ: אלה מקצועות נדרשים, אין במשק הישראלי, לא משנה הגיל.
נחמן שי: ישראל עוד מייבאת עובדים?
רינה פרנקל: אבל הוא לא יקבל קצבת זקנה יחד עם זאת.
חיים כץ: לא יקבל, לא מעניין.
נחמן שי: פעם ייבאו עובדים במקצועות האלה.
חיים כץ: אין בארץ.
חיים כץ: אם אתה רוצה מהנדס אווירונאוטיקה, אתה מפרסם מודעה ומבקש מהנדס אווירונאוטיקה, יבאו לך 300 איש, אתה יכול לברור לך את מי שאתה רוצה.
חיים כץ: אתה יכול להתמקח.
חיים כץ: אחד לא ירצה אותך, שניים אתה לא תרצה, אבל תמצא לך בן אדם.
חיים כץ: אם אתה מחפש רתך ארגון, לא יבוא לך אחד.
חיים כץ: אחד.
מיכל בירן: ובכל זאת הממשלה הזאת סוגרת ומקשה על כל ההכשרה המקצועית.
חיים כץ: אנחנו רוצים לקלוט אנשים מבוגרים למעגל העבודה.