GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: אני מכבד אותו שהוא אומר שהוא מגיע, אז אני לא אומר יותר מידי.
חיים כץ: הו, אני אחזור על ההתחלה.
חיים כץ: נעשה שידור חוזר.
חיים כץ: בוא, ישראל.
חיים כץ: אמרתי שאני מחכה לך רבע שעה.
חיים כץ: התחלתי לפני דקה, ואמרתי תשמעו מקובל ורצוי לנהל מכרזים ולהחליף חברות, ולהגביר תחרות.
חיים כץ: ואמרתי גילוי נאות, אני מגיע מהתעשייה האווירית.
חיים כץ: ולממ"ן אין שום קשר עם התעשייה האווירית.
חיים כץ: ואני כיו"ר ארגון עובדי התעשייה האווירית לא נלחם בשיניים שהתעשייה האווירית תרוויח יותר כסף.
חיים כץ: לא מעניין.
חיים כץ: שהיא תרוויח קצת כדי שהיא לא תצטרך לפנות לאוצר לקבל נדבות.
חיים כץ: אבל שתשקיע את הכסף בתוך החברה, תפתח מוצרים.
חיים כץ: רשות שדות התעופה – חברה שלא בדיוק שמה לוויין בחלל, לא בדיוק, חיה מאגרות, ממסים, לא הייטק במלוא מובן המילה – רוצה לעשות תחרות.
חיים כץ: אבל כשהיא יוצאת למכרז – וזה בסדר – שתקבע כלל שבמכרז תהיה חובה או להעסיק את העובדים הקיימים באותו הסכם שיש להם היום, או לקלוט עובדים ברמות שכר ובהסכם קיבוצי.
חיים כץ: היום עובדים בממ"ן 20 שנה אנשים שהתקדמו עם הזמן, ומרוויחים, רחמנא ליצלן, 8,000-7,000 שקל ברוטו.
חיים כץ: לא 50,000 שקל.
חיים כץ: 9,000 שקל ברוטו.
חיים כץ: אם ממ"ן תשתתף במכרז, אין לה ברירה, היא צריכה לקחת עלויות שכר, ולהוסיף אותן בעלויות.
חיים כץ: כל גוף חדש ייקח את כל העובדים בשכר מינימום.
איציק שמולי: במקרה הטוב.
חיים כץ: כולם בשכר מינימום.
חיים כץ: זאת אומרת, כל שלוש שנים, רשות שדות התעופה תרוויח כסף, תיקח הרבה אגרות, ושם יעבדו 500 איש מנוצלים בשכר מינימום, ברשות שדות התעופה.
חיים כץ: אלה ששמים לוויינים בחלל.
חיים כץ: ואתה, כשר התחבורה הממונה עליהם, תנציחו את העוני במדינת ישראל.
חיים כץ: וזה לא בסדר.
חיים כץ: ואני חושב שפה זה בדיוק מקומה של הכנסת.
חיים כץ: בדיוק אבל.
חיים כץ: לנסות ולעודד תחרות, ולהרוויח כסף, אבל לא על חשבון העובדים.
חיים כץ: כשאני אומר על חשבון העובדים, אז אפשר לחשוב שהם מרוויחים 40,000-30,000 שקל, כמו ברשות שדות התעופה.
חיים כץ: הם לא מרוויחים כמו ברשות שדות התעופה.
חיים כץ: הם מרוויחים הרבה פחות מרשות שדות התעופה.
חיים כץ: הרבה פחות מ-50%.
חיים כץ: ואין לי כלום נגד עובדי רשות שדות התעופה.
חיים כץ: אבל לא יכול להיות כזה דבר.
חיים כץ: וזו לא פעם ראשונה שאתם עושים את זה.
חיים כץ: שאתם לא רואים עובדים בעיניים.
חיים כץ: ואתם מנצלים את משאבי המדינה.
חיים כץ: ומשאבי המדינה זו האפשרות לטוס.
חיים כץ: זה שאנשים רוצים לטוס, אתם שמים אגרות, ואתם מתנהגים ברשות שדות התעופה – תסלחו לי – כמו בריונים.
חיים כץ: כמו בריונים.
חיים כץ: צא למכרז כמה שאתה רוצה.
חיים כץ: תכניס סעיף שהעובדים יקלטו, העובדים הנמצאים שעובדים 20 שנה.
חיים כץ: אין להם הלא סיכוי אחד למיליון.
חיים כץ: מי שמרוויח 5,000 ברוטו ייזרק.
חיים כץ: מה פתאום 5,000 שקל?
חיים כץ: אפשר 4,300.
חיים כץ: ניצור עוד עניים.
חיים כץ: זו ההתרשמות שלי משיחות שהיו לי עם עובדי ממ"ן.
חיים כץ: באו אלי עובדים מסכנים, עם דמעות בעיניים ואמרו אנחנו הולכים לאבד את הפרנסה.
חיים כץ: חיים, אתה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, עזור לנו, תציל אותנו.
חיים כץ: בשביל זה בא הדיון הזה.
חיים כץ: וביקשתי מישראל להיות פה, כי אני מכיר אותו, ומכיר אותו טוב.
חיים כץ: ואני יודע שהוא לא רוצה להנציח את העוני.
חיים כץ: ולא מעניין אם רשות שדות התעופה תרוויח שני מיליון שקלים פחות.
חיים כץ: הנה, אני אומר לך, לא מעניין.
חיים כץ: אז תהיה עוד קצת פרנסה.
חיים כץ: מעבר לזה אני לא רוצה כלום.
חיים כץ: תעשה תחרות, תתייעל, תן פרמיות, אל תיתן פרמיות.
חיים כץ: את כל העובדים שעובדים תכניס במכרז, שייקלטו אצל המעסיק החדש תחת אותו הסכם.
חיים כץ: ושיהיה איזה מעסיק שאתה רוצה.
חיים כץ: אני לא קובע לך את המעסיק, אני לא קובע לך כלום.
חיים כץ: כל העובדים – זה ההסכם הקיבוצי, אלו תנאי המכרז, ותעשה כל שבועיים מכרז.
חיים כץ: אתה תגיד לי מתי אתה רוצה להגיב – בסוף, בהתחלה?
ישראל כץ: בסוף.
חיים כץ: נציגי רשות שדות התעופה – אחר כל אני אתן גם למי שרוצה לדבר, יוכל לדבר.
חיים כץ: אבל אם נציגי רשות שדות התעופה רוצים להגיד משהו – אולי אני טועה.
חיים כץ: יגידו לי חיים, טעית, מה פתאום?
חיים כץ: שמנו במכרז סעיף כזה, הכול בסדר, לא ירוויחו אצלנו 4,300 שקל.
חיים כץ: מינימום יהיה 7,000 ברוטו.
חיים כץ: ואללה, אני אגיד מצטער אני, לוקח את המילים חזרה.
חיים כץ: בבקשה, אדוני המנכ"ל.
<יעקב גנות: גנות יעקב.
<יעקב גנות: רק אתמול ישבתי בנושא תנאי עובדים, ככה שאני מתורגל כבר.
חיים כץ: תנאי עובדים איפה, ברשות שדות התעופה?
חיים כץ: שם מדובר על 4,000 שקל?
<יעקב גנות: לא, שם מדובר בעבודת הקיץ של הסבלים.
חיים כץ: 4,000 שקל?
<יעקב גנות: לא, אני אמרתי, עבודת הקיץ של הסבלים שמרימים 70 קילו בבטן המטוס.
<יעקב גנות: כדי לאפשר לנו לקדם את כל הפרויקטים של רש"ת.
<יעקב גנות: אבל - - -
חיים כץ: תקשיב, אם אתה תפרסם מכרז להיות סבל ברשות שדות התעופה - - -
<יעקב גנות: יבואו.
חיים כץ: אלפים.
<יעקב גנות: אני יודע.
חיים כץ: אם תפרסם מכרז להיות סבל בממ"ן, לא יהיו אלפים.
חיים כץ: לא יהיו אלפים.
חיים כץ: ברשות שדות התעופה, אם אתה תגיד ב-08:00 בבוקר נפתח התור, ב-02:00 בלילה ילכו מכות על התור.
חיים כץ: ואני לא מצר על זה.
חיים כץ: זה בסדר גמור.
חיים כץ: אני שמח שבן-אדם עובד, מתפרנס, ויכול לפרנס את משפחתו.
חיים כץ: אין לי בעיה עם זה.
חיים כץ: יש לי בעיה שבשביל להרוויח כסף אתם רוצים לקחת פרנסה מאנשים אחרים.
חיים כץ: מהשכנים.
חיים כץ: זו הבעיה שלי.
חיים כץ: לא שאצלך ירוויחו, שירוויחו כמה שאתה רוצה.
חיים כץ: לא מעניין אותי, אני לא שם.
חיים כץ: בבקשה, אני לא אפריע לך יותר.
<יעקב גנות: קודם כל, אני רוצה להגיד פה שאני נבוך.
<יעקב גנות: אני נבוך, ואני לא אוהב את המעמד הזה.
<יעקב גנות: מפני שאני מבין אותך.
<יעקב גנות: ואני מבין את העובדים.
<יעקב גנות: גם אני לא הייתי רוצה להיות במקומם.
<יעקב גנות: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.
<יעקב גנות: אבל אני רוצה שתבינו גם את הרשות.
<יעקב גנות: קודם כל, במסגרת המכרז יש סעיף שאומר הזכיין חייב לשמור על ההסכמים הקיבוציים.
<יעקב גנות: לא של ממ"ן.
חיים כץ: סליחה, פה אף אחד – אבל אף אחד – לא יפריע למישהו שמדבר.
חיים כץ: כל אחד שירצה לדבר, ירים את יד, יקבל רשות דיבור.
חיים כץ: פה לא מפריעים.
<יעקב גנות: אמרתי, לא של ממ"ן.
<יעקב גנות: אמרתי.
<יעקב גנות: אני מנסה להיות מנומס מאוד-מאוד - -
חיים כץ: לא יפריעו לך יותר.
<יעקב גנות: - - מפני שאני מבין את חשיבות הנושא היום.
<יעקב גנות: ואני אומר את זה באמת.
<יעקב גנות: ואני לא הייתי רוצה עכשיו להתנצח עם ממ"ן, מפני שלא - - - 4,000, ותיתנו להם שמונה.
<יעקב גנות: אז אל תפריעו לי.
<יעקב גנות: אני מבין את המצב.
<יעקב גנות: אנחנו הכנסנו את הסעיף.
<יעקב גנות: אני עברתי והובלתי אלפי מכרזים.
<יעקב גנות: אלפי מכרזים.
<יעקב גנות: אני לא זוכר מכרז אחד שבמסגרת המכרז נכתב סעיף שהזכיין מחויב על-פי המכרז לשמור על התנאים ועל הכול.
<יעקב גנות: זה לא עסק פרטי.
<יעקב גנות: רש"ת היא לא עסק פרטי.
<יעקב גנות: ואנחנו פועלים על-פי חוק חובת המכרזים.
חיים כץ: רש"ת זו חברה ממשלתית?
<קריאה: לא, תאגיד סטטוטורי.
<יעקב גנות: לא, תאגיד סטטוטורי.
חיים כץ: תאגיד סטטוטורי.
<יעקב גנות: תאגיד סטטוטורי.
<יעקב גנות: ומי שקובע בסופו של תהליך זו הממשלה.
<יעקב גנות: גם היציאה למכרז.
<יעקב גנות: לאור העובדה שהם סיימו, אנחנו חייבים לצאת למכרז.
<יעקב גנות: לפני שבע שנים האריכו את ההסכם מול ממ"ן לאור הכנסת שחקן נוסף למשחק, לא מעט כדי לשמור על האינטרסים של העובדים.
<יעקב גנות: זה היה לפני שבע שנים.
<יעקב גנות: היו הרבה מאוד התייעצויות.
<יעקב גנות: ועוד פעם אני חוזר, לכולנו ברור שהאינטרס של הזכיין החדש – שיכול להיות ממ"ן, או מחר בבוקר מישהו אחר – לשמור על העובדים.
<יעקב גנות: לא באותם תנאים.
<יעקב גנות: כך אני מבין.
<יעקב גנות: הייעוץ המשפטי שלנו בצורה חד-משמעית אומר אתה לא יכול לכתוב ולהתערב לגבי העסקה של עובדים.
<יעקב גנות: זה המקובל, זה מה שיש כרגע.
<יעקב גנות: זה מה שיש כרגע.
<יעקב גנות: חיפשנו בכל זאת, לבדוק איך אנחנו כן יכולים, מעבר להמליץ, ולא מצאנו יכולת, אלא אם יש דירקטיבה ממשלתית אחרת.
<יעקב גנות: אבל כעיקרון, אנחנו לא יכולים לכתוב דבר כזה במכרז.
<יעקב גנות: רבותי, אנחנו עומדים לקבל את תוצאות המכרז מחר בבוקר, של ריצ'רדסון.
<יעקב גנות: 1,200 עובדים.
<יעקב גנות: כל שבוע.
<יעקב גנות: יש הבדל.
חיים כץ: זה לא אותו דבר, שם כולם שכר מינימום.
<יעקב גנות: סליחה, יש הבדל, כי ממ"ן היא חברה ממשלתית לשעבר.
<יעקב גנות: לא סתם אמרתי את מה שאמרתי.
חיים כץ: שעובדים בה 20 שנה רצוף.
<יעקב גנות: אמרתי, לא סתם אמרתי את מה שאמרתי.
<יעקב גנות: אנחנו נמצאים כרגע במהלך המכרז.
<יעקב גנות: אני לא מכיר שיטה אחרת, ואתם רואים שאני מתפתל פה.
<יעקב גנות: הרי לפי סעיף – בחוק הרשות, אני חייב לדאוג לאינטרסים של הרשות, שהיא חלק – זה לא בדיוק רווחים, ואני מאוד מוגבל בדיבור פה.
<יעקב גנות: הרווחים לא הולכים לאף אחד, הרווחים האלה מתורגמים לפעילות, לפיתוח, להקמה, לתוספות, שאחרת מישהו אחר היה צריך לממן אותם.
חיים כץ: אז הם הולכים ל-.
<יעקב גנות: לאותם הדברים.
חיים כץ: בסדר, אבל הולכים ל-.
<יעקב גנות: שדרוג מסלולים זה מיליארד שקל.
<יעקב גנות: הקמת מגדל פיקוח זה 100 מיליון שקל.
חיים כץ: מאה אחוז, אבל הורדה של 500 משפחות לקו העוני, כמה זה?
<יעקב גנות: אדוני היושב-ראש, שים לב שגנות לא מתווכח אתך.
<יעקב גנות: אני מבין אותך.
אילן גילאון: זה מגדל פיקוח נפש.
<יעקב גנות: אני מבקש את ההיבט המשפטי בכמה משפטים.
<יעקב גנות: ושים לב עוד פעם, לממשלה יש זכות לעשות הכול.
<יעקב גנות: אנחנו בסופו של דבר לא חברה פרטית.
חיים כץ: אבל אנחנו מפקחים עליה.
חיים כץ: הכנסת מפקחת על הממשלה.
<יעקב גנות: מאה אחוז.
אילן גילאון: לכם גם יש זכות לא לקחת את הכי זול בין מי שמציע.
אילן גילאון: גם לך יש את הזכות לא לקחת את ההצעה הזולה ביותר.
<יעקב גנות: עד כאן.
<יעקב גנות: מה שאני מבקש, בכמה משפטים – היועץ המשפטי.
<יעקב גנות: מפני שאנחנו התלבטנו על הנושא הזה, למרות שזה לא מקובל.
<יעקב גנות: אמרנו, פה תהיה בעיה, אבל לנו אין ברירה, המכרז כרגע באוויר.
<יעקב גנות: אני מבקש את היועץ המשפטי בכמה משפטים.
<יעקב גנות: אני מבקש ממך.
חיים כץ: אני אתן לו לדבר.
חיים כץ: הוא ידבר.
חיים כץ: הוא יקבל.
חיים כץ: מארגון העובדים של ממ"ן רוצים להוסיף משהו?
<דוד הימלפרב: הימלפרב דוד, יושב-ראש ועד עובדי ממ"ן.
חיים כץ: תן לנו סקירה על המפעל – כמה זמן הם עובדים, רמות שכר בערך, סדרי גודל.
<דוד הימלפרב: ממ"ן קיימת מ-1975.
<דוד הימלפרב: אני עובד בחברה מ-1979.
<דוד הימלפרב: בממ"ן עובדים במסוף עצמו 483 אנשים, שמתוכם בסביבות 200 אנשים מעל גיל 50.
<דוד הימלפרב: עיקר העבודה בממ"ן היא עבודה פיזית קשה – סבלות ומלגזנות.
<דוד הימלפרב: ממ"ן בונה מטענים עבור חברות התעופה.
<דוד הימלפרב: תראו, עובדים אצלנו אנשים שבאו ממדינות חבר העמים.
<דוד הימלפרב: נמצאים בארץ 15, 17, 20 שנה.
<דוד הימלפרב: אנשים שבאו מאתיופיה.
<דוד הימלפרב: מה יקרה להם אם לא תהיה להם עבודה?
<דוד הימלפרב: מה יקרה להם?
<דוד הימלפרב: מה יקרה לבחור הזה?
חיים כץ: עזוב מה יקרה.
חיים כץ: אני רוצה להבין רמות שכר, שעות עבודה.
חיים כץ: בוא נשחק ענייני.
<דוד הימלפרב: בבקשה, בממ"ן, נכון להיום, עובדים 70% מכוח העבודה שצריכים לעבוד בה.
<דוד הימלפרב: וזה על-פי דרישת ועד העובדים.
<דוד הימלפרב: למה?
<דוד הימלפרב: כי אנחנו רוצים שאנשים יעשו יותר שעות נוספות, שיהיו להם משכורות נורמליות.
<דוד הימלפרב: מה זה משכורת נורמלית?
<דוד הימלפרב: משכורת נורמלית ממוצעת – שזה כולל שבתות, חגים, שעות נוספות – 7,900 ש"ח ברוטו.
חיים כץ: זאת אומרת, לפי מה שאתה אומר, הבסיס הוא שכר מינימום.
<דוד הימלפרב: זה לא בדיוק שכר מינימום, זה משהו כמו 25 ש"ח לשעה.
חיים כץ: זה שמונה אחוז מעל שכר מינימום.
<דוד הימלפרב: כן.
<דוד הימלפרב: פחות או יותר.
חיים כץ: זאת אומרת, סדר גודל של 5,000 שקל בסיס.
<דוד הימלפרב: נכון, בדיוק.
חיים כץ: איפה ותק של 25 שנה?
<דוד הימלפרב: על זה אנחנו מפצים בצורות אחרות.
<דוד הימלפרב: יותר בצורה של רווחה.
חיים כץ: תיכף ידבר מנהל כוח האדם שלך.
חיים כץ: יסביר לנו.
<דוד הימלפרב: יותר בצורה של רווחה, בצורה של תמיכה.
<דוד הימלפרב: אנחנו מממנים להם לימודים וכולי.
<דוד הימלפרב: הרבה דברים אחרים.
<דוד הימלפרב: עוד פעם, זה שכר ממוצע, 7,900.
<דוד הימלפרב: יש אנשים שמרוויחים יותר, ויש לנו גם, מטבע הדברים - - -
חיים כץ: אלה שמרוויחים פחות.
<דוד הימלפרב: בדיוק, מרוויחים פחות.
<דוד הימלפרב: אלה שמרוויחים פחות ומורידים את הממוצע כלפי מטה הם בעיקר אנשים שהשתחררו מהצבא ועובדים ביחידות כמו פיקוח וביטחון.
<דוד הימלפרב: הם עובדים על שכר מינימום פלוס האחוזים של המשמרות כי הם באים לתקופה של שנה-שנתיים.
<דוד הימלפרב: אבל צריך לספור כל אחד.
<דוד הימלפרב: יש גם משרות חלקיות, יש נשים שעובדות מ-08:00 עד 15:00, שגם הן מורידות טיפה את הממוצע.
חיים כץ: מה מבנה העובדים שלכם?
חיים כץ: כמה אנשים עובדים מעל עשר שנים?
<דוד הימלפרב: מעל עשר שנים – יש לי פה את הנתונים, רק אין לי משקפיים.
חיים כץ: טוב, מנהל כוח האדם שלך יסביר לנו קצת על המפעל, שנבין.
<דוד הימלפרב: רוב העובדים אצלנו הם בין הגילאים 60-40.
<דוד הימלפרב: יש לנו גם סבלים בני 70.
<דוד הימלפרב: אנחנו מאפשרים לאנשים לעבוד כמה שהם רוצים, פחות או יותר.
<דוד הימלפרב: עוד פעם, על מנת שיביאו פרנסה הביתה, שיביאו אוכל הביתה.
<דוד הימלפרב: אלו אנשים עם משפחות מרובות ילדים – שישה - - -
חיים כץ: בן-אדם שהגיע מחוץ לארץ לפני 15 שנה, אם הוא לא יעבוד היום, אין לו פנסיה, אין לו כלום.
<דוד הימלפרב: אין לו כלום.
<דוד הימלפרב: אז אנחנו מאפשרים להם להמשיך לעבוד.
<דוד הימלפרב: אנחנו לא מגרשים אותם בגיל 67 הביתה.
<דוד הימלפרב: כי אין לך פנסיה, אנחנו יודעים, מתחשבים בך.
<דוד בן שושן: דוד בן-שושן, אני סמנכ"ל משאבי אנוש בחברת ממ"ן.
<דוד בן שושן: קצת נתונים, נסדר קצת את הנתונים, כי יו"ר הוועדה, כמו שאתם מבינים, מתרגש.
<דוד בן שושן: קודם כל, אני שמח על הדיון הזה, כי אני חושב שהוא מאוד חשוב.
<דוד בן שושן: בחברת ממ"ן, במסוף המטענים עובדים, כמו שדודו אמר, כ-490 עובדים.
<דוד בן שושן: למעלה מ-200 עובדים מעל ותק של 15 שנה.
<דוד בן שושן: כמובן שיש גם עובדים של עשר וחמש שנים.
<דוד בן שושן: כשדודו אמר את הממוצע, זה ממוצע השכר.
<דוד בן שושן: אנחנו לא מכניסים את הנסיעות, אז זה לא שכר מינימום.
<דוד בן שושן: קבוצת אנשי הביטחון, או הצעירים, מתחילים ב-25 ש"ח.
<דוד בן שושן: אז חיים, כמו שאתה יודע, זה יותר משכר המינימום.
<דוד בן שושן: כמובן שיש ותיקים שמרוויחים הרבה יותר מזה.
<דוד בן שושן: אבל אנחנו רחוקים מהשכר שמתפרסם במקומות אחרים.
<דוד בן שושן: אנחנו גאים במה שיש.
<דוד בן שושן: החבר'ה מתפרנסים בכבוד.
<דוד בן שושן: זה לא שכר מינימום.
<דוד בן שושן: חצי מהעובדים גם לא עובדים במשמרות.
<דוד בן שושן: מה שדודו אמר, עובדי משמרות, נכון, עבודה קשה.
<דוד בן שושן: חצי מהעובדים הם מלגזנים, נטלים, שעובדים עם הידיים, ראשי צוותים, עובדי משמרות.
<דוד בן שושן: חצי מהם, כ-200 עובדים, גרים בעיר לוד-רמלה.
<דוד בן שושן: היתר מהסביבה – שוהם, מודיעין, רמת-גן, פתח-תקווה.
<דוד בן שושן: אני חושב שצריך להזכיר פה עוד משהו, זו חברה שהייתה פעם חברה ממשלתית.
<דוד בן שושן: היא עברה הפרטה, נכנסה לתחרות.
<דוד בן שושן: העובדים פה, עובדים נאמנים, שיתפו פעולה.
<דוד בן שושן: זו דוגמה לתחרות שהמדינה וממשלת ישראל נכנסה אליה.
<דוד בן שושן: הם הגיעו כרגע לשוקת שבורה, שבוודאות אם יכנס לפה מפעיל שאין לו הסכם קיבוצי, או שהוא לא ישמור על תנאי ההעסקה כמו שיש לעובדים האלה – וכמו שאתם מבינים, זה רחוק מנתונים מפליגים או מנקרי עיניים – יעסיקו בשכר מינימום.
<דוד בן שושן: ואנחנו רואים את זה בהרבה מקומות.
<דוד בן שושן: בהרבה מקומות חברות אחרות בקבוצה, שמתחרות במכרזים - - -
חיים כץ: הם לא מכחישים את זה.
חיים כץ: מה שהיה במדינת ישראל – אחד ההישגים הגדולים של הוועדה הזאת בקדנציה הקודמת היה שאישרנו את החוק לאכיפת דיני עבודה.
חיים כץ: כשאישרנו את החוק לאכיפת דיני עבודה מנענו ממדינת ישראל בעיקר לבצע מכרזים שהגדרנו אותם "מכרזי הפסד", בעיקר של שמירה וניקיון.
חיים כץ: אמרנו כל אחד שיעשה מכרז הפסד – ושם הפכנו את ההגדרה.
חיים כץ: מכרז שהוא לא יהיה מכרז רווח, תוך כדי שהוא מראה לנו שהוא מרוויח אחרי שהוא משלם הבראה, נסיעות, שעות נוספות, פנסיה, וכל היוצא בזה, הוא אישית ישלם קנס של 14,400 על כל עובד, ויושעה מהעבודה.
חיים כץ: לא יוכלו לשפות אותו משפטית, והוא יועמד לדין פלילי על עושק.
חיים כץ: את זה עשינו על המעסיק.
חיים כץ: זה שנותן את השירות, הוא גם ישלם את הקנסות, ולא יוכל להשתתף במכרזים.
חיים כץ: וכל זה היה בשביל להביא את המכרזים לשכר מינימום.
חיים כץ: להביא אותם לשכר מינימום.
חיים כץ: כי לפני זה הם היו עושים מכרזי הפסד, היו לוקחים פועלי ניקיון לפי מטרים.
חיים כץ: תקבלי שני שקלים על 20 מטר.
חיים כץ: לקחו לה 20 אגורות למטר.
חיים כץ: הם היו נכנסים, העיקר לקחת את המכרז.
חיים כץ: אותו יזם, אותו נותן שירותים, לא עניין אותו.
חיים כץ: גם פה לא יעניין אותו.
<דוד בן שושן: אפשר להכניס עוד נתון, ברשותך?
חיים כץ: אתה יכול עוד הרבה.
<דוד בן שושן: כמו שידוע, בשדה התעופה, יש מתחרה לממ"ן בשם Swissport, שהתחיל לעבוד לפני מספר שנים.
<דוד בן שושן: אני לא יודע, למעלה מ-100 עובדים או 200 עובדים.
<דוד בן שושן: אין הסכם קיבוצי.
<דוד בן שושן: אז אני לא יודע מה אומרים פה על הסכם קיבוצי.
<דוד בן שושן: הוא מעסיק שם אנשים - - -
חיים כץ: מה רמות השכר שם?
<דוד בן שושן: אני לא יודע להגיד מה רמות השכר.
<דוד בן שושן: אבל זו דוגמה שבוודאות, כל מי שירוץ על מסוף המטענים הזה יעסיק עובדים ללא הסכם קיבוצי.
<דוד בן שושן: נקודה.
<דוד בן שושן: זו דוגמה.
<דוד בן שושן: אז אני לא יודע מה אמר כבוד - - -
חיים כץ: תשמע, אני מכבד את מה שהוא אמר.
חיים כץ: מה שהוא אמר, בוודאות, זה נכון.
חיים כץ: הוא אמר יש סעיף של הסכם קיבוצי, אבל הסכם קיבוצי על שכר מינימום זה לא – אני לא מחפש התאגדות של עובדים.
חיים כץ: לא מעניין אותי אם הם יהיו מאוגדים.
חיים כץ: בטח לא פה.
חיים כץ: ירצו, יהיו מאוגדים.
חיים כץ: לא ירצו, לא יהיו מאוגדים.
חיים כץ: זה יבוא מרצונם.
חיים כץ: אבל אני רוצה שאנשים שיבואו לעבודה יוכלו להתפרנס מהעבודה שלהם, ולא יהיו נזקקים לקצבאות.
חיים כץ: אני רוצה שבן-אדם יקום בבוקר, יעבוד חכם.
חיים כץ: שלא יעבוד קשה, שיעבוד חכם.
חיים כץ: יחזור הביתה מלא הערכה, עם פרנסה.
חיים כץ: ולא שכולם יהיו שכר מינימום.
חיים כץ: זאת המטרה של הוועדה הזו.
<דוד בן שושן: נתון חשוב נוסף, ממוצע הגילאים במסוף המטענים הוא מעל 45.
<דוד בן שושן: יש כ-60 עובדים מעל גיל 60, שנבין על מה אנחנו מדברים.
<דוד בן שושן: יש לנו כ-120 עובדים בין 55-50.
<דוד בן שושן: לצערי, כולנו מכירים, כל אחד כזה לא ימצא מקום עבודה בחוץ.
<דוד בן שושן: אלה הנתונים.
חיים כץ: זה לא מעניין את הרשות.
חיים כץ: הרשות היא גוף עסקי.
<דוד בן שושן: אלה נתוני האמת.
חיים כץ: היא גוף עסקי שצריך להרוויח כסף.
<דניאל אוחיון: בוקר טוב אדוני, דני אוחיון, מהסתדרות מרחב השפלה, ומחזיק תיק ממ"ן.
<דניאל אוחיון: אני רוצה לפנות לרשות שדות התעופה.
<דניאל אוחיון: אני אזכיר לכם, לפני כמה חודשים היינו בבית המשפט בנושא "האחים עובדיה".
<דניאל אוחיון: זה מה שאתם רוצים לעשות היום לעובדי ממ"ן.
<דניאל אוחיון: הרי מה קרה?
<דניאל אוחיון: האחים עובדיה, בזמנו, כשזכו במכרז, שילמו המון כסף כדי לזכות במכרז.
<דניאל אוחיון: מי שילם את המחיר?
<דניאל אוחיון: העובדים.
<דניאל אוחיון: מה קרה?
<דניאל אוחיון: - - -
חיים כץ: מה עשו האחים עובדיה?
<דניאל אוחיון: אני אסביר.
<דניאל אוחיון: הם מבינים למה אני מתכוון.
חיים כץ: לא, זה שהם מבינים - - -
<דניאל אוחיון: דקה.
<דניאל אוחיון: מה שקרה - - -
חיים כץ: רק להסביר כדי שגם אנחנו נבין.
חיים כץ: זה שהם מבינים, זה בסדר.
חיים כץ: אבל גם אנחנו רוצים להבין במה מדובר.
<דניאל אוחיון: לפני כמה שנים, ברשות שדות התעופה התפרסם מכרז לניקיון ושינוע.
<דניאל אוחיון: האחים עובדיה – בזמן שהם הגישו את ההצעה, פנינו לרשות כהסתדרות ואמרנו להם יש לכם אנשים שיודעים לחשב.
<דניאל אוחיון: הרי לא ייתכן שהוא משלם מחיר כזה, והוא מחזיק קבוצת עובדים.
<דניאל אוחיון: הוא צריך לקחת כסף מאיזה מקום כדי לשרוד.
<דניאל אוחיון: לא היה שום סעיף של הסכם קיבוצי.
<דניאל אוחיון: לא היה פה שום דבר - -
חיים כץ: אבל אז היו מכרזי הפסד.
<דניאל אוחיון: - - היה כתוב רק דבר אחד, שישולם על-פי חוק.
<דניאל אוחיון: כל אחד לוקח את החוק לאן שהוא רוצה.
<דניאל אוחיון: מה קרה לפני כמה חודשים?
<דניאל אוחיון: הקבלן פשט את הרגל.
<דניאל אוחיון: כמות עובדים גדולה מאוד נשארה ללא פרנסה, ללא פנסיה.
<דניאל אוחיון: נמצאים כרגע בכונס נכסים.
<דניאל אוחיון: אדוני היועץ המשפטי גם היה בדיון, והוא יודע בדיוק למה אני מתכוון.
<דניאל אוחיון: זה מה שיקרה לעובדי ממ"ן.
<דניאל אוחיון: פשוט מאוד.
<דניאל אוחיון: עובדי ממ"ן נמצאים תקופה ארוכה כעובדים ותיקים.
<דניאל אוחיון: איפה המיומנות שלהם?
<דניאל אוחיון: איפה המקצועיות שלהם?
<דניאל אוחיון: איפה הניסיון?
<דניאל אוחיון: הרי מדובר פה על מטענים, על שער המדינה, על כלים כבדים, ציוד מאוד מתוחכם.
<דניאל אוחיון: כל זה כבר לא חשוב?
<דניאל אוחיון: כל זה לא חשוב?
<דניאל אוחיון: מה חשוב, רק הכסף, כמה אני מרוויח?
<דניאל אוחיון: אני חושב שאם הנהלת רשות שדות התעופה הייתה עושה פשוט משהו קטן – לא צריך להתאמץ – שכל מי שיזכה, ולא משנה מי יזכה, שיהיה מחויב להסכמים הקיבוציים ולתנאי השכר של העובדים בממ"ן, זה הכול.
חיים כץ: או שייקח אותם, יותר פשוט.
<דניאל אוחיון: בטח שהוא ייקח אותם, כי הם מקצוענים.
<דניאל אוחיון: אבל אם יהיה מצב - - -
חיים כץ: הוא לא ייקח אותם, דני.
חיים כץ: הוא לא ייקח אותם.
חיים כץ: הדבר הראשון, כשיבוא בעל עסק – אם לא בשבוע הראשון ולא בחודש הראשון, זה יהיה בשני – כולם הביתה.
חיים כץ: מי שרוצה להישאר, יתיישר בשכר שאני נותן, 4,300 שקל לחודש.
חיים כץ: מתאים לכם?
חיים כץ: לא מתאים לכם?
חיים כץ: עכשיו אותו עולה, שאין לו לאכול, והוא מעבר לגיל 67, יעבוד גם בשביל 2,000 שקל.
חיים כץ: כי אין לו מה לאכול.
חיים כץ: ואת זה אנחנו רוצים שראשי התאגיד הזה לא יעשו.
חיים כץ: שירוויחו כסף, זה בסדר.
חיים כץ: שלא יהיו הגורם לעשוק אנשים.
<אריה שחם: שמי אריה שחם.
<אריה שחם: אני עורך הדין והיועץ המשפטי של רשות שדות התעופה.
<אריה שחם: ואני רוצה למחות על דרך הדיבר שלך כלפי עובדי רשות שדות התעופה.
<אריה שחם: אני חושב שאתה צריך לחזור בך, כי אם אתה מדבר על בריונות, ועל התנהגות – ואני מבין שהתעשייה האווירית עושה לוויינים, אבל אני חושב שאתה התנהגת לא יפה כלפי עובדי הרשות.
חיים כץ: סלח לי, אדוני העורך דין, תירגע.
חיים כץ: דיברתי על הנהלת הרשות.
חיים כץ: הנהלת הרשות מתנהגת כבריונים.
חיים כץ: כבריונים.
חיים כץ: הנה, אני אומר לך לפרוטוקול, כבריונים.
חיים כץ: לא רואים בעיניים שום דבר חוץ מכסף.
חיים כץ: ואתה בטח לא עובד בשביל שכר מינימום.
חיים כץ: שמעת מה אני אומר לך?
חיים כץ: הנה, לפרוטוקול, הנהלת רשות שדות התעופה עובדת כבריונים.
חיים כץ: והיא לא רואה את החוק תמיד מול העיניים, אם הזכרת את התעשייה האווירית.
חיים כץ: ואני לא רציתי שתזכיר את התעשייה האווירית, אבל אתה עורך דין - - -
<אריה שחם: אתה הזכרת את התעשייה האווירית.
חיים כץ: תקשיב, אני אמרתי גילוי נאות מאיפה אני בא.
חיים כץ: אבל אתה מכניס פה לדיונים דברים שלא פה.
חיים כץ: רשות שדות התעופה לא צריכה לעשוק עובדים.
<אריה שחם: אם תיתן לי לדבר - - -
חיים כץ: אני אתן לך לדבר, אבל אתה תדבר לעניין.
<אריה שחם: אני מדבר לעניין.
<אריה שחם: רק לעניין.
<אריה שחם: אז אני אתחיל מהעובדה שאני התחלתי ברשות שדות התעופה ב-300 לירות – לירות.
<אריה שחם: אז אל תגיד לי כמה התחלתי, וכמה אני מרוויח ברשות שדות התעופה.
חיים כץ: זה לעניין?
<אריה שחם: זה לעניין, כי אתה התחלת כמה מרוויח.
חיים כץ: סלח לי, אתה רוצה לדבר לעניין, או שאתה רוצה שאני אוציא אותך מפה?
<אריה שחם: אני רוצה לדבר לעניין, אבל - - -
חיים כץ: אז דבר לעניין, אם לא אני אוציא אותך מפה.
אילן גילאון: 300 לירות, זה אומר שאתה כבר הרבה זמן - - -
חיים כץ: הוא התחיל ב-65'.
חיים כץ: זה אומר שעוד מעט הוא ייצא לפנסיה.
<אריה שחם: מה שאני רוצה לומר, בראשית דברי – ואחר כך אני אמשיך, אלא אם תחליטו אחרת – אני חושב שהנושא הוא סוביודיצה.
<אריה שחם: עובדי ממ"ן פנו לבית המשפט.
<אריה שחם: זה נמצא בתהליך בבית המשפט.
<אריה שחם: אני חושב שבית המשפט הוא הרשות השופטת של מדינת ישראל.
<אריה שחם: אתם כרשות מחוקקת נכנסים עכשיו לשטח שעובדי ממ"ן פנו לבית המשפט, ודורשים שם את הצדק שלהם, ואתם מנסים להתערב – סלח לי על הביטוי – בפעולת בית המשפט.
<אריה שחם: אז אני מציע שלאור העובדה שזה נמצא בדיון בבית המשפט, הדיון הזה יופסק.
<אריה שחם: אם אתה חושב שלא, אני אמשיך לדבר.
אילן גילאון: אני באמת חושב שתעביר את הכדור לשר, נראה לי שהם צודקים.
<אריה שחם: לא, יש לי עוד הרבה.
אילן גילאון: אין עם מי לדבר.
<אריה שחם: אבל אני רוצה להציג כדי שתדעו.
אילן גילאון: זה לא פרטנר, מה שנקרא.
<אריה שחם: אוקיי.
<אריה שחם: דבר נוסף, אני רוצה שתשימו לב, זה דיון לטובת זכויות העובדים, ומי שיושב כאן, בין השאר, הם הבעלים של ממ"ן.
<אריה שחם: ולבעלים של ממ"ן יש אולי אינטרס להיות ספק יחיד בנושא הזה.
<אריה שחם: משום שלא תמצאו שום מציאה שיבוא ויתנו לו - - -
איציק שמולי: הוא לא אמר לך לא לצאת למכרז.
איציק שמולי: זה לא מה שהוא אמר.
אילן גילאון: בשביל מה - - - הבעלים של ממ"ן, תגיד לי?
נחמה רונן: רק לדייק, אני לא הבעלים.
<אריה שחם: אני אסביר.
<אריה שחם: גם ביציאה למכרז, כאשר המציעים הפוטנציאליים כובלים את ידיהם, וכל הפסיקה של בית המשפט לא מדברת על ביטחון תעסוקתי, במיוחד של יחסי עובד ומעביד בין רשות שדות התעופה לעובדי ממ"ן – אז אני אומר לכם, מתוך הניסיון שלי, שמציעים פוטנציאליים לא ייגשו למכרז - - -
איציק שמולי: אולי המכרז לא הגון.
איציק שמולי: אולי המכרז שאתם רוצים להוציא הוא לא הגון.
איציק שמולי: אם נכבול את הידיים של העסקת עובדים בתנאים לא נאותים, כנראה שהמכרז לא הגון.
אילן גילאון: כל - - - נותנים לו תקופה של אפשרות העסקה לא ישירה, בסדר.
אילן גילאון: קח את העובדים האלה, תעסיק אותם בעצמך, אתה לא צריך קבלן בשביל זה.
<אריה שחם: אני אשמח, רק אם לא יצעקו עלי.
<אריה שחם: אבל אני רק מבקש, מכיוון שכבודכם לא קראו את תנאי המכרז, אז להגיד מכרז לא הגון – אני חושב שזה מוגזם.
<אריה שחם: אבל אני רוצה להמשיך בנושא הזה.
<אריה שחם: ובין השאר, אני רוצה להעיר עוד הערה שאני חושב שכדאי שהיושב-ראש ישמע אותה.
<אריה שחם: לא רשות שדות התעופה קובעת את האגרות.
<אריה שחם: ועדת הכלכלה של הכנסת קובעת את האגרות.
<אריה שחם: רשות שדות התעופה משקיעה בשנים האחרונות מעל שלושה מיליארד שקלים, שאחרת האוצר היה משלם אותם, כדי לבנות שדה חדש על-יד אילת.
<אריה שחם: כדי לשדרג את המסלולים.
<אריה שחם: כדי להעלות את הבטיחות בתעופה.
<אריה שחם: זה מה שרשות שדות התעופה עושה.
<אריה שחם: לא זכור לי שרשות שדות התעופה הופיעה בין עשר החברות הממשלתיות או האחרות שהעובדים שלה מרוויחים הכי הרבה.
<אריה שחם: ולמה יהיו 80,000 עובדים, או כמה שאמרת, 8,000 עובדים, שיעמדו באמצע הלילה?
חיים כץ: - - - הם לא חברה ממשלתית.
חיים כץ: הם רשות.
חיים כץ: זו לא חברה ממשלתית.
<אריה שחם: אבל אנחנו מופיעים בדוח מקבלי השכר של הממונה על השכר.
<אריה שחם: ואנחנו לא מופיעים שם.
<אריה שחם: לרשות שדות התעופה יעמדו בתור כדי להתקבל משום שלעובדים יש תנאים טובים.
<יעקב גנות: נושא רשות שדות התעופה לא בדיון.
<אריה שחם: מכיוון שמדובר כאן על גוף שמחזיק למעלה מ-40 שנה במתן שירותי מסוף מטענים, והאריכו לו מפעם לפעם – ובין השאר, אחת הסיבות שנתנו להאריך לגוף הזה את החוזה, זו הסיבה כדי שיפתור חלק מבעיות העובדים.
<אריה שחם: והיו הסכמי עבודה בממ"ן.
<אריה שחם: ודרך אגב, ממ"ן, כשהתחיל הגוף – ואני לא יודע, לא שמעתי מעובדי ממ"ן כאן תשובה, כמה מיקור חוץ יש להם?
<אריה שחם: כשהתחילה העבודה בממ"ן, היו להם למעלה מ-200 עובדים במיקור חוץ.
<אריה שחם: העובדים במיקור חוץ, אדוני היושב-ראש, אתה ודאי יודע, כמו חברי הכנסת, כמה מרוויחים עובדים במיקור חוץ.