GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לילך טל: תכבד את הבקשה שלי.
<לילך טל: זה תיקון מאוד חשוב.
חיים כץ: אני מבקש ממך: תתייחסי לאנשים כמו אנשים, אל תפטרי אותם באס.
חיים כץ: זה לא יירשם בפרוטוקול.
חיים כץ: היום יום ראשון, באמצע הפגרה, מן ישיבת חירום כזאת, ד' בתשרי, 8 לספטמבר 2013.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והנושא הוא ההשכלה הטכנולוגית ומעמד ההנדסאי בישראל.
חיים כץ: דעי לך – מתי התחילה הכנסת, המושב הקודם?
חיים כץ: באיזה חודש?
מיקי רוזנטל: פברואר.
יצחק הרצוג: פברואר.
חיים כץ: פברואר.
חיים כץ: הגיעו לפה האחים שלנו מיש עתיד, ובאו בסנקציות להטיל קנסות על אלה שלא עמדו בהסכמים ובהתקנת תקנות על סימון קופסאות של תרופות.
חיים כץ: אנחנו חוקקנו פה את חוק ההנדסאי, ואתם התחייבתם, במשרד שלכם, התחייבתם להקים מועצת הנדסאים.
חיים כץ: ואני, בחודש יוני, מאחר והכול תקוע אצלכם במשרד – הכול תקוע אצלכם במשרד.
חיים כץ: אנחנו לא רואים שנעשית עבודה.
חיים כץ: אנחנו שומעים שיוצאות משם הצהרות, אבל אנחנו לא רואים שם יותר מדי עבודה – הוצאנו לכם מכתב, אבל הייתם עסוקים וגם לא עניתם.
חיים כץ: ועכשיו מתקדמת שנת הלימודים, ואנחנו מדברים על הכשרה טכנולוגית להכשרת מבוגרים.
חיים כץ: אתם רוצים לסגור?
חיים כץ: תגידו.
חיים כץ: תגידו: אנחנו רוצים לסגור את הכשרת המבוגרים; יש לנו מטרה: ויסקונסין; מאחורי ויסקונסין יש חברות כוח אדם שיקבלו כסף; אנחנו רוצים לדאוג לחברות קבלניות; אנחנו רוצים להעשיר את החברים שלנו; תגידו.
חיים כץ: בשביל מה אתם מביאים אותנו בפגרה?
חיים כץ: למה אתם לא מעבירים תקציבים למכללות הטכנולוגיות להכשרת מבוגרים?
חיים כץ: למה אתם לא קובעים את מועצת ההנדסאי?
חיים כץ: למה אתם לא עובדים במשרד שלכם?
חיים כץ: או למה לא רואים תוצאות מהמשרד שלכם?
חיים כץ: כל מה שנוגע לוועדה הזאת, לא ראיתי ולו פסיק אחד, פסיק אחד שקידמתם: לא באכיפת דיני עבודה, שזה היה גולת הכותרת של המשרד.
חיים כץ: כאילו המשרד משותק, כאילו תפס אתכם שיתוק כללי.
חיים כץ: אין עבודה במשרד.
חיים כץ: אז אני מבין שהשר מתעסק בדברים אחרים, ואתם, הפקידים, צריכים לעשות את העבודה.
חיים כץ: אז אם אתם צריכים תגבורת של פקידים, מפטרים ב-HOT הרבה אנשים עכשיו, תיקחו אותם, יעזרו לכם.
חיים כץ: תשמעי, אני מאוד מאוכזב מההתנהלות של המשרד.
חיים כץ: מאוד מאוכזב.
חיים כץ: למה אי אפשר לחיות מהצהרות.
חיים כץ: הצהרות זה בסדר, תקשורת, טלוויזיה, פוליטיקה, בחירות – הכול מצוין.
חיים כץ: אבל כשאתם מביאים לפה את מה שעשיתם עד עכשיו, אתם לא יכולים להביא דבר אחד.
חיים כץ: זאת התוצרת שלכם, של, אני לא יודע, ארבעה חודשי עבודה?
חיים כץ: כלום?
חיים כץ: לא דרישה, לא כלום.
חיים כץ: אין לי מושג.
חיים כץ: בכל אופן, אם אתם רוצים לסגור את המכללות הטכנולוגיות, תגידי.
חיים כץ: אנחנו נעזור לכם.
חיים כץ: למה שתתאמצו לבד?
חיים כץ: אם אתם רוצים לסגור את ההכשרה למבוגרים, תגידו.
חיים כץ: נעזור לכם.
חיים כץ: תבואו, תגידו: אנחנו לא מעוניינים בהנדסאים, אנחנו לא רוצים אנשים מבוגרים עובדים, אנחנו רוצים: אחת, שתיים, שלוש.
חיים כץ: לא שומע, לא רואה.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים הנדסאים במדינת ישראל.
חיים כץ: גם אתם לא אומרים, וגם לא עושים שום דבר.
חיים כץ: אז אנשים, אנחנו מקבלים מכתבים, משלים אותנו.
חיים כץ: למה לא הוקמה מועצת המנהלים?
חיים כץ: למה זה מתעכב?
חיים כץ: תמנו את האנשים שלכם, תמנו את מי, תזיזו את הדברים.
חיים כץ: אנחנו רוצים פוליטיקה אחרת, אנחנו רוצים תנועה, אנחנו רוצים יישום.
חיים כץ: אתם יודעים לעבוד?
חיים כץ: אז תגידו.
חיים כץ: עכשיו, הישיבה הזאת, היו הרבה פונים.
חיים כץ: אבל אחד מאלה שפנו, והיא לא חברת כנסת; היא חברת כנסת, אבל היא יותר מחברת כנסת, - -
יצחק הרצוג: היא סגנית שר.
חיים כץ: - - סגנית שר אפילו.
חיים כץ: היא, גם כן, באה, הזדעקה.
חיים כץ: אז אם יש לך מה לזעוק, יאללה, נשמע אותך.
פניה קירשנבאום: קודם כל, כבוד יושב ראש הוועדה , חבריי חברי הכנסת, וכמובן כל האורחים.
פניה קירשנבאום: האמת היא שאני מודאגת באופן כללי מהנעשה בארץ בהרבה תחומים.
פניה קירשנבאום: אני דואגת לתחום הסיעוד, אני דואגת לתחום הטכנולוגי, מכיוון שאנחנו, במו ידינו, הורגים את שכבת הביניים של העובדים.
פניה קירשנבאום: אחיות מעשיות, אחיות מוסמכות – יש לנו או כוח עזר, למשל, בסיעוד או כבר אחיות שהן אקדמאיות.
פניה קירשנבאום: למה אנחנו לא מדרגים אותן?
פניה קירשנבאום: יש לנו או עובדים פשוטים, שאנחנו, בדרך כלל, מייבאים אותם.
פניה קירשנבאום: כן, אתם יודעים, עובדים פשוטים אנחנו מייבאים.
פניה קירשנבאום: או שיש לנו מהנדסים.
פניה קירשנבאום: מה שקורה היום, אני רואה איך אנחנו, אחד-אחד, פשוט הורגים את ההשכלה הטכנולוגית - - -.
פניה קירשנבאום: אני לא יכולה להרשות, שכמו שאני אומרת, במשמרת שלנו, כשאנחנו נמצאים פה, שניתן יד לזה.
פניה קירשנבאום: יש כ-60 מכללות טכנולוגיות, יש כל כך הרבה בעיות.
פניה קירשנבאום: לפני שפניתי ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ, ואמרתי לו: תכנס ועדה, ובוא נראה מה אנחנו יכולים לעשות, אני פניתי גם למשרד הכלכלה ואמרתי: אני בטוחה שסיעות הקואליציה מוכנות להתאחד ומוכנות למצוא, כל אחת תתרום את מה שהיא יכולה, ולפתור את הבעיה האקוטית של השנה הזאת, אבל חייבים להתוות מדיניות.
פניה קירשנבאום: אני לא מבינה עדיין מה המדיניות, באמת, שלנו, בתחום המכללות הטכנולוגיות.
פניה קירשנבאום: מה אנחנו אומרים לעם?
פניה קירשנבאום: מי שלא יכול להיות מהנדס, אין לו מה לעשות?
פניה קירשנבאום: הוא לא יכול לקבל איזו השכלה?
פניה קירשנבאום: היו פעם טכנאים, היו הנדסאים, יש עוד כמה דרגים, לא כולם צריכים להיות מהנדסים.
פניה קירשנבאום: למה אנחנו לא נותנים את האפשרות הזו, למי שלא יכול להיות מהנדס, לקבל השכלה מקצועית אחרת?
פניה קירשנבאום: הרי מה שיקרה, שבעוד שלוש, ארבע, חמש, עשר שנים גג אנחנו נייבא גם טכנאים וגם הנדסאים.
פניה קירשנבאום: אנחנו נהפוך למדינה מייבאת כוח אדם מספר אחת, בכל התחומים.
פניה קירשנבאום: אנחנו פשוט נייבא לפה עובדים, ואנחנו נהיה אנשי שירות.
פניה קירשנבאום: אנחנו יכולים להיות מורים - - -
חיים כץ: כמו בסינגפור.
פניה קירשנבאום: כן, אנחנו ניתן שירות.
פניה קירשנבאום: אנחנו נספק שירות מסביב.
פניה קירשנבאום: יהיו לשכות, אנחנו נעבוד בלשכות; אנחנו בהשכלה קצת נעבוד; ניתן שירותים תומכים לכוח האדם שאנחנו נייבא אותו מחוץ לארץ.
פניה קירשנבאום: אני דואגת.
פניה קירשנבאום: ואני פה כי אני באמת רוצה לשמוע מה אנחנו עושים.
פניה קירשנבאום: אני אשמח לשמוע.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שכשהשר מגיע למשרד, התפקיד שלו, דבר ראשון, זה להתוות מדיניות.
פניה קירשנבאום: ככה אני חושבת.
פניה קירשנבאום: ככה, לפחות, אני רואה מהעבודה של השרים האחרים.
פניה קירשנבאום: עם השר שאני עובדת אני רואה, אנחנו מנסים להתוות מדיניות בהרבה תחומים.
פניה קירשנבאום: אני רוצה לשמוע מה המדיניות של אותו משרד כלכלה; איך הוא רואה את המכללות הטכנולוגיות; איפה הוא רואה אותן בשנה הזאת, בשנה הבאה, בעוד חמש שנים.
חיים כץ: חבר הכנסת שהוא יושב ראש השדולה - - -
יצחק הרצוג: השדולה, כן, למען החינוך הטכנולוגי.
יצחק הרצוג: הרבה מאוד מהשחקנים שנמצאים כאן, הנציגים, הם כולם אנשים שמלווים את הפעילות של השדולה.
יצחק הרצוג: יש פה נציגים שמנהלים את המכללות הטכנולוגיות בכל רחבי הארץ, גם יושב ראש אגודת הסטודנטים, ועוד גורמים משמעותיים.
יצחק הרצוג: תראו, אנחנו ברגע של אמת, אנחנו לפני פתיחת שנת הלימודים.
יצחק הרצוג: וכמו שאמרה סגנית השר, אני, מהרגע הראשון, יושב על שר הכלכלה חזק וצפוף, ואומר לו: אוקיי, אתה כל הזמן מדבר בעד – הוא גם בא לישיבת השדולה – תגיד מה, איך אתה פורט את זה לפרוטות?
יצחק הרצוג: התשובה היא, כל הזמן: אין כסף.
יצחק הרצוג: אבל בפועל יש פתיחת שנת לימודים.
יצחק הרצוג: עכשיו נמצאת פה הסמנכ"לית, הגברת מיכל צוק, שהיא גורם מאוד-מאוד משמעותי, מכיוון שהיא גם אחראית על כל נושא התעסוקה.
יצחק הרצוג: ואני מצפה לשמוע משהו הרבה מעבר למילים יפות, והרבה מעבר לדיונים שיימשכו עד אין קץ.
יצחק הרצוג: כלומר, תכנית ארוכת טווח לגבי המכללות היא דבר מבורך.
יצחק הרצוג: אני הייתי בכמה מכללות, אני עוד אגיע לשאר.
יצחק הרצוג: אני אומר לך, אדוני היושב ראש, כמו שגם נאמר כאן:
יצחק הרצוג: זה מאגר כוח האדם האמיתי של התעשייה הישראלית.
יצחק הרצוג: ויש להם גם שליחות חברתית אדירה.
יצחק הרצוג: הייתי בטקס הסיום של באר שבע, אצל מר דב תמיר, צריך לראות את זה – זה נורא-נורא מרשים.
יצחק הרצוג: לראות אנשים מכל הארץ, שניתנת להם ההזדמנות להגיע, באמת, ליעד הנכסף של עבודה בתעשייה, עם כל המשמעויות הנכונות חברתית של המהלך הזה.
יצחק הרצוג: אבל חוץ ממילים יפות צריך תכלס.
יצחק הרצוג: צריך לדעת מה הצ'ק שיאפשר את פתיחת שנת הלימודים, ואת זה אף אחד לא מקבל.
יצחק הרצוג: לא מצליחים לקבל תשובה מהו הצ'ק שיאפשר את פתיחת שנת הלימודים.
יצחק הרצוג: ודיון החירום נועד כדי לאפשר את פתיחת שנת הלימודים.
חיים כץ: כן, חברת הכנסת רינה פרנקל.
רינה פרנקל: אני רוצה לומר שמהעבר התעסוקתי שלי אני יודעת עד כמה חסרים עובדים במקצועות ההנדסאים, אחיות.
רינה פרנקל: והמקצועות האלה חסרים בשוק, פשוט אין אותם.
רינה פרנקל: ואם אנחנו לא נכשיר היום אנשים מתאימים, אנחנו באמת נהיה במצוקה, ואנחנו לא יכולים לתת יד לזה.
רינה פרנקל: ואני חושבת שסגנית שר הפנים, פניה קירשנבאום, אמרה נכון, שלא רק מהנדסים צריכים פה ולא רק רופאים, שגם פה יש חוסר, אלא גם אנשים במקצועות האלה.
רינה פרנקל: ויש מכללות שמכשירות אנשים נהדר בתחומים האלה.
רינה פרנקל: יש מכללות שלא כל כך עובדות, והיעדים שלהן לא כל כך ברורים, ולא כל כך עושים את העבודה.
רינה פרנקל: יכול להיות שאין מרצים כי אין תקציבים, והאחד בעצם קצת נובע מהשני.
רינה פרנקל: אז אני חושבת שאנחנו צריכים פה, באמת, להחליט, והדבר הזה מאוד-מאוד חשוב.
רינה פרנקל: אנחנו צריכים להכשיר אנשים במקצועות הנדרשים האלה.
חיים כץ: את רוצה להגיב או שאת רוצה לשמוע?
<מיכל צוק: מה שתגיד.
<מיכל צוק: אני כאן.
חיים כץ: יש פה ראשי מכללות, שיכול מאוד להיות ששנת הלימודים לא תיפתח?
<יוכבד פנחסי אדיב: שמי דוקטור יוכבד פנחסי-אדיב.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני יושבת ראש פורום המכללות הטכנולוגיות.
יצחק הרצוג: ממכללת אריאל.
<יוכבד פנחסי אדיב: כן.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני מנהלת בעצמי את המרכז לעיצוב ולטכנולוגיה באריאל.
<יוכבד פנחסי אדיב: זוהי מכללה טכנולוגית שיושבת לצד אוניברסיטת אריאל.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו כאן כי המצב, כי זו שעת השין, - - - הכרעה לקראת פתיחת שנת הלימודים.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת לציין שאנחנו נמצאים שלושה שבועות לפני פתיחת שנת הלימודים.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נמצאים אחרי, בעקבות אותו חוק, ועוד תהליכים שקדמו לכך, עם השביתה שפתחה את שנת הלימודים הנוכחית.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו אחרי שנה וחצי של דיונים מול משרד הכלכלה ומול נציגי משרד האוצר.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו אחרי עבודה מאוד מקיפה ומאומצת שאנחנו ביצענו, עם נתונים שמנהלי המכללות העבירו אותם, עם נתונים שאפשר לעיין בהם.
<יוכבד פנחסי אדיב: כל אחד מהחדר שיושב כאן יכול לעיין בנתונים, ולראות מהו הכסף הנדרש, ואיך אנחנו מתחילים לפתוח את שנת הלימודים, ומהי הרפורמה הנדרשת.
<יוכבד פנחסי אדיב: נכון לרגע זה, אנחנו לא מוצאים כאן כל תהליך שבוצע או איזושהי פריצת דרך בנושא.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נמצאים שלושה שבועות לפני פתיחת שנת הלימודים, אנחנו לא יודעים איך נפתח את שנת הלימודים.
<יוכבד פנחסי אדיב: היום בבוקר נקראנו לישיבה אצל מנכ"ל המשרד.
<יוכבד פנחסי אדיב: מנכ"ל המשרד מבשר לנו: תשמעו, הפערים בינינו גדולים, אבל בואו נתחיל לשבת - - -
חיים כץ: יכול להיות שבגלל שנקבע דיון היום אז נקראתם?
חיים כץ: את לא יודעת.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני לא יודעת.
חיים כץ: אבל זה מקרי כזה.
חיים כץ: במקרה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני לא פוליטיקאית, אני עובדת.
<יוכבד פנחסי אדיב: הנושא אומר שאנחנו, כרגע, יש בינינו איזשהו פער.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מצביעים על סכום אחד.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מצביעים, קודם כל, על 80 מיליון שקל, לפתוח בכלל את שנת הלימודים הקרובה.
<יוכבד פנחסי אדיב: כנראה שאף אחד לא מבין.
<יוכבד פנחסי אדיב: הם לא מבינים בכלל את המצוקה שהמכללות נמצאות בה.
<יוכבד פנחסי אדיב: הן נמצאות בכספים לא הגיוניים להכשרת הנדסאים.
חיים כץ: רוצים את המכללות?
חיים כץ: בואי נתחיל עם רוצים.
<יוכבד פנחסי אדיב: זו שאלה שגם אני שאלתי: האם רוצים את המכללות, ורוצים אותן עובדות, ורוצים שנכשיר כוח אדם.
<יוכבד פנחסי אדיב: או שאולי נחליט, בצורה מאוד, מה שנקרא, ססגונית וגברית, ונגיד: בואו נסגור אותן.
<יוכבד פנחסי אדיב: כי אנחנו לא מסוגלים לתפקד בתקציבים הקיימים.
<יוכבד פנחסי אדיב: לא יכול להיות שאנחנו נכשיר הנדסאי ב-7,500 שקל.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא הגיוני לשום דעה: לא ברמת המרצה, ולא ברמת הציוד שאנחנו זקוקים לו, וזה לא ברמת קמפוס נאות לסטודנטים ללמוד בו.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא הגיוני שנכשיר הנדסאי ראוי למשק, כמו שהתאחדות התעשיינים רוצה או אולי מפעלים אחרים.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מכירים את הדרישה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אף אחד לא אומר לנו מהו באמת הכסף הנדרש, כמה המדינה רוצה להקצות לעסק הזה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים, אנחנו יודעים מה נכון לנו, אנחנו מוכנים לשבת ולדבר - - -
חיים כץ: יכול להיות שהמדינה רוצה רק הייטקיסטים?
<יוכבד פנחסי אדיב: יכול להיות.
<יוכבד פנחסי אדיב: אבל שר הכלכלה אמר בשדולה, קרא, קרא במסדרון השדולה, מה שנקרא, בתוך הישיבה, ואמר: תפסיקו להתייחס להנדסאים כבן חורג, תתחילו להתייחס אליו כבן בכור.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים את הצ'ק.
<יוכבד פנחסי אדיב: הוא קורא לזה צ'ק.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים שיתחילו להתייחס אלינו כבן בכור.
<יוכבד פנחסי אדיב: אם זקוקים להנדסאים במדינה, תנו את הכסף.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש עבודה ביד, תלמדו את העבודה, ותנו את הכסף.
<יוכבד פנחסי אדיב: אם לא צריך אז בואו נסגור, שהתעשייה תצעק, ושהצבא יצעק, ואנחנו נלך הביתה כראשי המכללות.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש 24 אלף סטודנטים, כרגע, שמחכים למידע – האם נפתחת שנת הלימודים - - -
חיים כץ: בואי, תגידי לנו, אם הם לא מעבירים לכם כסף, - -
<יוכבד פנחסי אדיב: מה אנחנו עושים?
חיים כץ: - - נפתחת - - -
<יוכבד פנחסי אדיב: נחנוק את עצמנו שוב.
<יוכבד פנחסי אדיב: האם נפתח את השנה?
<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא בידינו.
<יוכבד פנחסי אדיב: אין לנו כוח.
חיים כץ: פותחים.
חיים כץ: זאת אומרת, אתם תכשירו הנדסאים ברמה ירודה.
<יוכבד פנחסי אדיב: בוודאי.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה מה שאנחנו הולכים לעשות.
חיים כץ: ביזנס.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נקצץ בשעות הוראה.
<יוכבד פנחסי אדיב: המרצים שלנו בורחים לנו מבין הידיים.
<יוכבד פנחסי אדיב: המרצים שלנו צריכים להיות המרצים הכי טובים, המרצים הכי טובים שיכולים להיות.
<יוכבד פנחסי אדיב: הם אנשי תעשייה צריכים להיות.
<יוכבד פנחסי אדיב: הם צריכים לנהל מערכות טכנולוגיות, ללמד מערכות טכנולוגיות משוכללות.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו לא מדברים על הכשרה מקצועית בכלל.
<יוכבד פנחסי אדיב: רמת הטכנאי וההנדסאי היא רמה אחרת לחלוטין.
<יוכבד פנחסי אדיב: בואו, תסיירו במעבדות שלנו, ובואו, תסיירו במעבדות של התעשייה ותשאלו מהו הפער.
<יוכבד פנחסי אדיב: מה קורה פה?
<יוכבד פנחסי אדיב: בואו, תראיינו מרצים שלנו ותשאלו אותם אם הם רוצים להמשיך לעבוד במערכות שלנו.
<יוכבד פנחסי אדיב: הם לא רוצים, הם בורחים.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש 24 אלף סטודנטים במערכת הזו.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש דרישה הולכת וגוברת ללימודי הנדסאים.
<יוכבד פנחסי אדיב: לימודי הנדסאים נדרשים במשק, הסטודנט יודע את זה.
<יוכבד פנחסי אדיב: הוא רוצה לבוא וללמוד.
<יוכבד פנחסי אדיב: אבל חברים, אנחנו לא יכולים להכשיר גם הנדסאים טובים, גם הנדסאים שאולי רוצים לברוח לאקדמיה ואולי פחות לבוא אלינו.
<יוכבד פנחסי אדיב: ואת מי שכבר בא אלינו, אז בואו נטפל בו בצורה טובה ונאותה.
רינה פרנקל: כך פוגעים בעצם ברמת הלימודים.
<יוכבד פנחסי אדיב: נכון.
פניה קירשנבאום: ברמת ההכשרה.
<יוכבד פנחסי אדיב: ברמת ההכשרה.
<יעקב דור: לא, בנו מודל תפוקות.
<יעקב דור: יעקב דור.
<יעקב דור: אני מרכז - - -
חיים כץ: לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.
<מאיר ביטון: מאיר ביטון, מנכ"ל מכללת תל חי, המכללה הטכנולוגית.
<מאיר ביטון: אני רוצה להגיד, ובטח הדברים שלך: מכללת תל חי לא תפתח את שעריה בשום פנים ואופן.
<מאיר ביטון: אין לי את האפשרות לפתוח אפילו אם אני רוצה, כי אין לי איתנות פיננסית.
<מאיר ביטון: במשך כל השנה נפגשנו עשרות פעמים עם נציגי המשרד.
<מאיר ביטון: נפגשתי באופן אישי עם שר הכלכלה, שהבטיח לי: תל חי לא תיפול שנית.
<מאיר ביטון: ואני אומר לו שהיא כבר נפלה מזמן.
<מאיר ביטון: אפילו אם אני רוצה לפתוח אני לא יכול.
חיים כץ: לא תיפול שנית.
<מאיר ביטון: היא כבר נפלה.
<מאיר ביטון: אני לא יכול לפתוח אפילו אם אני רוצה – ועדת ההכרה לא תאשר לי.
<מאיר ביטון: אני הגשתי להם דו"חות כספיים לפני חצי שנה, הם לא חתומים.
<מאיר ביטון: אמרו לי: תגיש דו"חות - - -.
<מאיר ביטון: אם אני מחתים את הדו"חות האלה תהיה לי אחר כך בעיה.
<מאיר ביטון: הבאתי להם דו"חות חתומים.
<מאיר ביטון: היום גם נפגשתי עם הגברת מיכל צוק.
<מאיר ביטון: המצב בתל חי הוא קטסטרופה.
<מאיר ביטון: שלוש שנים הידרדרות תהומית, - -
<מאיר ביטון: - - ואני לא רוצה להגיד לכם מה התרומה של מכללת תל חי לאזור הזה.
<מאיר ביטון: לומדים שם 800 סטודנטים: דרוזים, צ'רקסים, קריית שמונה, קיבוצים, מושבים.
<מאיר ביטון: והתרומה שלנו מבחינת הנגישות של ההשכלה הטכנולוגית, מבחינה חברתית, מבחינה תרבותית לקהילה, היא מאוד משמעותית.
<מאיר ביטון: אני כבר לא מדבר על החינוך הטכנולוגי.
<מאיר ביטון: התרומה שלה היא מאוד משמעותית, וצריך להיות שם כדי להבין מה זה אומר.
<מאיר ביטון: עכשיו, כל הניסיונות שלנו להידבר - - -
חיים כץ: מה קורה מחר בבוקר כשאתה לא פותח את העסק?
<מאיר ביטון: כמו שקרה בשנה שעברה: לא פתחנו.
<מאיר ביטון: התחילו להריץ אותנו הלוך חזור ירושלים-תל חי, ירושלים-תל חי – עשרות קילומטרים.
<מאיר ביטון: שנה שלמה ישבנו.
<מאיר ביטון: חתמנו איתם על הסכם.
<מאיר ביטון: גם בהסכם הזה הם לא עמדו.
<מאיר ביטון: גם בהסכם שחתמנו עם משרד האוצר הם לא עמדו.
<מאיר ביטון: הם מריצים אותנו.
<מאיר ביטון: אני כל היום בנסיעות.
חיים כץ: לא מעניין אותם שלא תפתחו?
<מאיר ביטון: לא מעניין.
<מאיר ביטון: הם בכלל לא מדברים איתנו.
<מאיר ביטון: אנחנו באים, הגשנו להם תקצוב, הגשנו להם תמחור, הגשנו להם פדגוגיה.
<מאיר ביטון: נשכבנו על השולחנות.
<מאיר ביטון: הסברנו, אמרנו להם: אנחנו מוכנים לכול.
<מאיר ביטון: יושבת פה הגברת מיכל צוק, נפגשנו אפילו אצלה בבית.
<מאיר ביטון: כלום.
<מאיר ביטון: איך אמרת?
<מאיר ביטון: אמרת: אפס?
<מאיר ביטון: אפס מעשה.
<מאיר ביטון: רק דיבורים, כלום לא נעשה, והמכללה קורסת.
<מאיר ביטון: שלשום נפגשתי עם השר, עם השר יעקב פרי, שר המדע והטכנולוגיה התארח במכללה.
<מאיר ביטון: הוא התפעל, התפעל מהאקדמיה.
<מאיר ביטון: הסברתי לו מה זה לשבת בתוך הקמפוס של האקדמיה.
<מאיר ביטון: מה המשמעות של סטודנט בהנדסאים, לעומת מי שיושב באקדמיה - - - בנושא של ספרייה, בנושא של פעילות חברתית, פר"ח – כל הדברים האלה.
<מאיר ביטון: החבר'ה האלה לא מקבלים שום דבר.
<מאיר ביטון: הגיעו אליי חיילים, חבר'ה שלנו שהיו במילואים בעזה, הם באו לקבל תגבור – אפס יכולת תגבור.
<מאיר ביטון: - - - לקויות למידה, הם לא מקבלים כלום.
<מאיר ביטון: עכשיו, לא רק שאנחנו לא מקבלים כלום, הם עוד באים ודורשים מאיתנו תפוקות: הם רוצים מאה אחוז דיפלומות, כשהתשומות הן אפס.
<מאיר ביטון: אפס תשומות.
<מאיר ביטון: הם רק באים בדרישות.
<מאיר ביטון: ואני אומר לכם, אם אתם מכירים פה עוד סקטור אחד בישראל שמתוקצב לפי הצלחה?
חיים כץ: תגיד לי, אם היו מוציאים אותך ממשרד הכלכלה ומעבירים אותך למשרד החינוך - - -
<מאיר ביטון: אני מגיע ממשרד החינוך.
<מאיר ביטון: אני בשמחה עובר לשם.
חיים כץ: בשמחה?
<מאיר ביטון: בשמחה, כן.
<מאיר ביטון: אני כבר לא יכול להסתכל - - -.
<מאיר ביטון: המרצים שלנו מקבלים 90 שקל.
<מאיר ביטון: יש לי מרצים שמלמדים באקדמיה, - - - 400 ו-500 שקל.
<מאיר ביטון: אצלי 90 שקל.
<מאיר ביטון: הם פשוט מתנדבים אצלנו, מתנדבים.
רינה פרנקל: אז אולי באמת צריך - - -
<מאיר ביטון: היו לי 40% מהמרצים שמגיעים בטיסות מתל אביב – היו ישנים ב- – כדי להרים את הרמה.
<מאיר ביטון: כי אין לנו את כל היכולת לגייס את המרצים מתוך האזור הזה.
<מאיר ביטון: יש לנו בעיות, כל כך הרבה בעיות קשות לנהל שם את המכללה, ואנחנו לא יודעים מה לעשות.
<מאיר ביטון: כל מה שאומרים – כלום.
<מאיר ביטון: אין עם מי לדבר.
חיים כץ: אתה יודע, אני משתגע כשאני שומע אותך.
חיים כץ: אתה יודע למה אני משתגע?
חיים כץ: לפני חצי שנה, אולי יותר, עשרה חודשים, שמונה חודשים, העברנו את חוק ההנדסאי.
חיים כץ: אתה יודע איזה קרב היה בין שני המשרדים, מי יקבל את המכללות, לא לוותר.
חיים כץ: כל אחד רצה, נאבק – שלי הוא, שלי הוא.
חיים כץ: תשמע, שני השרים.
חיים כץ: נכון, אבל היה מר שלום שמחון.
חיים כץ: מה אני אגיד לך, שאפו לשלום.
חיים כץ: הייתה מלחמה על הזכות שהמכללות יהיו שייכות למשרדים.
חיים כץ: הייתה מלחמה.
חיים כץ: רצו אתכם.
חיים כץ: עכשיו אתה אומר: לא רוצים אותי.
<מאיר ביטון: לא רק שהם לא רוצים אותנו, הם לא מוכנים לדבר איתנו, הם לא מוכנים להקשיב.
<מאיר ביטון: הם לא עושים שום דבר.
<מאיר ביטון: שנה שלמה ישבתי, סתם נסעתי.
<מאיר ביטון: הם לא אמרו אפילו משפט.
<מאיר ביטון: הגשנו להם מסמכים, השקענו כסף בתמחור יחד עם מר שמואל סלבין, הגשנו להם תקציב – כלום לא שמענו מהם.
יצחק הרצוג: חרפה - - -.
יצחק הרצוג: אין פה משא ומתן - - -
פניה קירשנבאום: אני יכולה להרגיע אותך שגם איתי לא רצו להיפגש ולדבר, אז זה בסדר.
<מאיר ביטון: נפגשתי עם שלושה שרים, הסברתי להם.
<מאיר ביטון: אני מסתכל להם בעיניים ואני מנסה להסביר להם מה קורה אם המכללה הזאת נסגרת: אף אחד לא ילך ללמוד בחיפה, אף אחד לא ייסע לשום מקום, הם לא ילמדו פשוט.
<מאיר ביטון: אף אחד לא ייסע לשום - - -
חיים כץ: זה מעניין מישהו בארץ אם הם לא ילמדו?
יצחק הרצוג: כן, זה מעניין.
יצחק הרצוג: אבל השאלה, הבעיה היא - - -
פניה קירשנבאום: את מי זה מעניין?
יצחק הרצוג: זה מעניין.
חיים כץ: בוא נגיד, חבר הכנסת יצחק הרצוג, שאף אחת מהמכללות לא פותחת, 24 אלף איש לא הולכים לבתי הספר.
חיים כץ: זה מעניין מישהו?
יצחק הרצוג: הבעיה היא שהמערכת כבדה - - -
חיים כץ: מעניין?
חיים כץ: אם אתה אומר כן אז אני שמח שזה מעניין.
יצחק הרצוג: אני חושב שכן.
יצחק הרצוג: אני רק חושב שהמערכת לא מבינה, היא חיה בקונספציה שכל מה שהיה הוא שיהיה.
יצחק הרצוג: ובמקום לבוא ולעשות צעד אמיץ, של להגיד: הנה התשלום שאותו אנחנו משחררים לפתיחת השנה, תוספת משמעותית, ומתחילים דיאלוג, הם מקובעים בקטע שאין כסף ואין כסף, וזו טעות קשה כי זה יגרום לקטסטרופה.
חיים כץ: מה זה "קטסטרופה"?
יצחק הרצוג: אי פתיחת השנה זו קטסטרופה.
חיים כץ: את זה שמעתי בתל חי.
חיים כץ: לא שמעתי באריאל.
חיים כץ: שמעתי באריאל: אנחנו פותחים.
יצחק הרצוג: אני לא יכול לכפות על כולם, לכל אחד יש את השיקולים שלו, זה גם לא נכון.
יצחק הרצוג: הממשלה כאילו חושבת שזה מה שיקבע או לא יקבע – זה לא יקבע.
יצחק הרצוג: מה שייקבע זה שצריך לאפשר לכל המכללות לחיות ומהר.
יצחק הרצוג: ואני מצפה שפה תיאמר אמירה בעניין הזה, עם נתונים.
חיים כץ: מר דב תמיר?
<דב תמיר: כן.
חיים כץ: ביקש לדבר?
חיים כץ: אתה מנכ"ל המכללה הטכנולוגית באר שבע.
<דב תמיר: אני רוצה להגיד, להתחיל אולי בכמה משפטים חיוביים: אנחנו עושים המון פעילות למען כל התעשייה באזור: קמ"ג, כימיקלים לישראל, טבע, נטפים, אינטל, רכבת ישראל – בכלל, לכל האזור.
<דב תמיר: הבוגרים שלנו, 86% מהבוגרים שלנו עובדים במקצוע שאותו הם למדו.
<דב תמיר: הבוגרים שלנו מאוד מבוקשים.
<דב תמיר: הנדסאים וטכנאים הם מקצוע מאוד חשוב.
<דב תמיר: אני, אגב, הסתכלתי קודם על המשתתפים פה, אני אולי הכי מבוגר פה, בחדר.
<דב תמיר: אני כ-40 שנה במכללה, לא בתור מנהל.
<דב תמיר: אני רוצה להגיד לכם: לא היה עוד כדבר הזה.
<דב תמיר: לא היה עוד זלזול כזה במונחים שנקראים הנדסאים וטכנאים, כמו שיש בשנים האחרונות מטעם המשרד.
<דב תמיר: המשרד שינה את שמו כבר מספר פעמים.
<דב תמיר: אני הגעתי אליו כשהיה משרד העבודה, ימים יפים מאוד; משרד העבודה והרווחה; אחרי זה עבר לתמ"ת; עכשיו, משרד הכלכלה.
<דב תמיר: המשרד הורס את היצירה הנפלאה הזו, שמדינת ישראל, וכמו שאני אמרתי את זה בהפגנה האחרונה: ראש הממשלה ללא ההנדסאים, הוא לא יכול לאיים אפילו על איראן.
<דב תמיר: הוא לא יכול לעשות כלום.
<דב תמיר: זו אחריות של מדינת ישראל.
<דב תמיר: גבירותיי ורבותיי, זו לא אחריותנו.
<דב תמיר: אנחנו, מנהלי המכללות פה - - -
חיים כץ: מה קורה, מחר אתה לא מקבל כסף?
<דב תמיר: אני אגיד לך, אני בבעיה גדולה.
<דב תמיר: אתה טיפלת לא מזמן גם בנושא של ההכשרה המקצועית, בנושא של מקצועות הטבחות וכולי – אני סגרתי את זה.
<דב תמיר: לא היה לי מרווח נשימה לחכות.
<דב תמיר: כל הכבוד לך, בזכותך השיגו כסף, קיבלנו אישור לפתוח, אבל זה אחרי ששילמתי שכירות, ושילמתי, והעובדים עזבו אותי, וכולי וכולי.
<דב תמיר: הכשרה מקצועית, אם אנחנו רוצים להזכיר אותה בנשימה הזו, אין.
<דב תמיר: אם מישהו יגיד שיש הכשרה מקצועית, שיעמוד מולי ויגיד: יש הכשרה מקצועית במדינת ישראל.
<דב תמיר: חשמלאים כבר אין.
<דב תמיר: יש היום ואוצ'רים.
<דב תמיר: זו טיפשות ממדרגה ראשונה.
<דב תמיר: מי שהמציא את זה עושה מעשה פשע.
<דב תמיר: זה למכור את בעלי המקצוע לבעלי ההון.
חיים כץ: אתה חושב שיש איזו מגמה כזאת?
<דב תמיר: אני לא יודע.
<דב תמיר: אני לא פוליטיקאי, אני איש מקצוע.
<דב תמיר: אני עובד, אין לי מושג.
חיים כץ: נו, גם אני לא מדבר פוליטיקה.
חיים כץ: תקשיב, אני בא בידיים נקיות, לא משחק פוליטיקה.
<דב תמיר: אין לי מושג.
חיים כץ: אני רוצה שתהיה פה הכשרה נאותה במדינת ישראל של טכנאים והנדסאים.
חיים כץ: אין פוליטיקה.
<דב תמיר: רמסו אותנו - - -
רינה פרנקל: ואוצ'ר זה דבר טוב, - -
חיים כץ: בבית מלון.
חיים כץ: כשאתה הולך לבית מלון ואתה רוצה לקבל חדר, תן ואוצ'ר.
רינה פרנקל: - - אבל הוא לא יכול להחליף הכשרה רגילה.
רינה פרנקל: הוא לא יכול להחליף ואוצ'ר לכל המקצועות שהם עושים.
רינה פרנקל: חבל.
<דב תמיר: אנחנו היום מתביישים.
<דב תמיר: אנחנו עובדים עם ציוד משנות השבעים שקיבלנו מהבנק העולמי.
<דב תמיר: ואני רוצה להזכיר לך שהמכללה הטכנולוגית באר שבע זו מכללה, אחת הגדולות בארץ.
<דב תמיר: ומכללה עם מוניטין רב, שהקימה אותה בשעתו הגברת גולדה מאיר ב-1954, כשבאותה תקופה קמו הקמ"ג והתעשייה האווירית בדרום.
<דב תמיר: אנחנו לא מחזיקים מעמד.
<דב תמיר: אנחנו מקבלים שליש ממה שמקבל סטודנט שלומד פוליטיקה וממשל באוניברסיטה, שאין לו עבודה, וגם מדבר נגד המדינה.
<דב תמיר: ואנחנו, שמייצרים את כוח האדם הזה, ושיש לו עבודה, ומספרים שטויות.
<דב תמיר: אני אמרתי את זה היום למנכ"ל.
<דב תמיר: אמרתי: אדוני, מטעים אותך.
<דב תמיר: מי שאומר שאין עבודה להנדסאים, מי שאומר שאין מספיק בוגרים – מטעים את המנכ"ל.
<דב תמיר: אני בטוח.
<דב תמיר: הגיע מנכ"ל חדש, בחור צעיר, נמרץ, היום פגשתי אותו בפעם הראשונה.
<דב תמיר: מטעים אותו.
<דב תמיר: הפקידות פשוט - - - אני רוצה להגיד שאנחנו לא יכולים יותר.
<דב תמיר: אנחנו פשוט לא יכולים.
<דב תמיר: הסטודנטים אצלנו – יש פה את יושב ראש אגודת הסטודנטים הארצית שכוללת את כל האקדמיה והכול – אני מתבייש להסתכל בעיניים של הסטודנטים שלי.
<דב תמיר: אני לא יודע מה להגיד.
<דב תמיר: אני לא יודע מה להגיד: לא לגבי השירותים, לא לגבי ההצטיידות.
<דב תמיר: בושה וחרפה.
<דב תמיר: בזה אני רוצה לסיים: בושה וחרפה.
פניה קירשנבאום: אני רוצה להגיד מילה, אדוני היושב ראש.
פניה קירשנבאום: אני קוראת עיתונים, פשוט עכשיו נזכרתי.
פניה קירשנבאום: אני הייתי מצפה באמת ששר הכלכלה יהיה האבא של המכללות הטכנולוגיות.
פניה קירשנבאום: אבל כשאני קוראת בעיתונים שהוא מוכן לקרוע את ברית האחים בגלל התקצוב של הישיבות, והוא לא דואג לתקצוב של המכללות, זה קצת מדאיג אותי.
פניה קירשנבאום: אני לא מבינה בדיוק איפה אני נמצאת.
פניה קירשנבאום: אם לא ישוו את התנאים של המכללות הטכנולוגיות למכללות האקדמאיות או אם לא יעבירו אותם למשרד החינוך, אולי שם הם ימצאו את האבא.
פניה קירשנבאום: אז זה הפיתרון היחיד שיכול להיות.
פניה קירשנבאום: כי אני לא רואה שמשרד הכלכלה עושה עם זה משהו.
חיים כץ: זה צריך להיות המהלך שלנו, חברי הכנסת.