GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: הוא לא צריך להגן.
חיים כץ: הוא צריך לתת נתונים.
<יאיר טרצ'יצקי: במידה מסוימת הוא מגן על הטענות של אתמול, כי אתמול אמרו לנו שלא יהיה משא ומתן ובלילה התחלנו לנהל משא ומתן כך שלא צריך כבר להסביר למה צריך לנהל משא ומתן וכבר לא צריך להסביר למה צריך לחשוף נתונים.
<יאיר טרצ'יצקי: אני מקווה שנצליח למצות את זה ואנחנו באמת באווירה טובה.
<אלעד טנא: הלילה קרה משהו.
<יאיר טרצ'יצקי: חשוב לומר כאן ש"מעריב" הוא עיתון טוב, עיתון חופשי ועיתון שחשוב לשמר אותו.
<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שהוא טוב כמו שהוא לא היה הרבה שנים וזה משהו שחשוב לשמר.
<יאיר טרצ'יצקי: לצד זה שלמה בן-צבי בנובמבר או באוקטובר הבטיח הבטחה מסוימת, לקלוט מספר מסוים של עובדים, הוא אמר שכך הוא יוכל לשמר את העיתון, אבל כבר אחרי חודשיים הוא בא ואמר שאת ה-900 הפצה הוא לא יכול להחזיק וכבר אין יותר עובדי הפצה.
<יאיר טרצ'יצקי: שלושה חודשים לאחר מכן הוא אמר שהוא לא יכול להחזיק את זה כך.
חיים כץ: מה אתה מצפה מאתנו עכשיו?
<יאיר טרצ'יצקי: אני חייב ממש עוד חצי משפט.
<יאיר טרצ'יצקי: הוא אמר שנסכים לפטר 140 עובדים.
חיים כץ: אם אתה לא מאמין לו, למה אתה יושב אתו?
<יאיר טרצ'יצקי: אני יושב אתו כי זה מי שיש.
<יאיר טרצ'יצקי: זה לא שאני לא מאמין לו.
<יאיר טרצ'יצקי: בסופו של דבר אני אומר שבוא, תהיה פרטנר שלנו, תראה לנו את הנתונים ונראה שבאמת יש עתיד.
חיים כץ: מה אתה רוצה מאתנו?
<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שהדבר הכי חשוב שאם הוועדה הייתה מתכנסת אתמול בבוקר - - -
חיים כץ: לא התכנסה אתמול בבוקר.
<יאיר טרצ'יצקי: היא זומנה אתמול.
חיים כץ: אתמול התכנסנו אבל הנושאים היו אחרים.
<יאיר טרצ'יצקי: במצב הנוכחי אני חושב שיש כמה דברים חשובים.
<יאיר טרצ'יצקי: ראשית, אם הוועדה – ואנחנו נמצאים כאן גם עם עובדי החדשות המקומיות ועם משבר כללי בכל הענף – יכולה לרתום את הכנסת, ואם צריך גם את הממשלה, לבוא ולנסות לסייע בתוך הסיפור הזה.
חיים כץ: לא יודעת לעשות את זה.
<יאיר טרצ'יצקי: אני רואה שנוכחים כאן גם נציגים של משרדים ממשלתיים.
חיים כץ: אתה רוצה שאני אשלה אותך?
<יאיר טרצ'יצקי: לא.
<יאיר טרצ'יצקי: אני אומר את זה כי אני חושב שזה משהו שחשוב שייאמר גם אם אין לו סיכוי בסיטואציה הנוכחית.
<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שחשוב להעלות לסדר היום את המשבר גם ב"מעריב" וגם בענף התקשורת ועצם הדיון הציבורי שמתקיים כאן בכנסת הוא חשוב והוא מראה לציבור בחוץ שלא כל כך אוהד את העיתונות כיום שנבחרי הציבור חושבים שזה עניין חשוב.
<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שצריך לייצר כאן אמירה האומרת שטוב שהנהלת "מעריב" - בסופו של דבר אני רוצה שהאמירה שתצא מכאן תהיה חיובית - בסוף באה ויושבת למשא ומתן עם הנציגים המוסמכים של העיתונאים ויתר העובדים.
<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שצריכה לצאת מכאן אמירה שהדרך הזאת תמשיך.
<יאיר טרצ'יצקי: אני מאמין באמת ובתמים שאפשר יהיה להציל את "מעריב" ואפשר יהיה לדאוג לעובדים, אבל יש דרך לעשות את זה וצריך לשמור על הדרך הזאת.
<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שצריכה לצאת גם אמירה עקרונית - זאת ועדת העבודה והרווחה ולא רק ועדת העיתונות – גם למעסיקים אחרים.
חיים כץ: תתייחס ל"מעריב".
איתן כבל: אני רוצה להיות קצת יותר חד בעניין הזה.
איתן כבל: קודם כל, "מעריב" עשה קפיצת מדרגה ואמרתי זאת בכמה הזדמנויות.
איתן כבל: זה עיתון אחר, לטובה.
איתן כבל: אני אפילו לא רוצה לעסוק בשאלה, הרי בן-צבי קנה את העיתון, מעסיק את טובי רואי החשבון, את טובי האנשים, חלק מאתנו ראה מקרוב אבל אפילו בזה אני לא רוצה לעסוק.
איתן כבל: אני רוצה להתעסק במה שיש.
איתן כבל: יש משבר בענף.
איתן כבל: אני אגיד לך מה אני מצפה.
איתן כבל: כל מי שמנסה לדבר על כך שכסף יגיע ועיתונים יחולקו, זה אצל שלדון אפשר לקבל אבל לא ב"מעריב".
איתן כבל: המדינה לא תיתן את זה וזה לא יקרה.
איתן כבל: לא יחולקו עיתונים בשום מקום והמדינה בליסט של המשברים כאן, שצריכים לראות מאיפה לקחת או איפה לתת, זה לא ייעשה גם אם אנחנו רוצים לעזור, ואני בא מהמקום שמעמיד את האדם העובד במרכז.
איתן כבל: אני אגיד לכם מה כן.
איתן כבל: נכון, אין לי ספק שבן-צבי עושה את המאמצים כדי להחיות את העיתון.
איתן כבל: לא נעים לי להגיד לכם אבל זה רק במעלה ההר.
איתן כבל: כשפגשתי אותך לפני שלושה שבועות, אמרתי לך שאין מצב כזה שגומרים בהבנה לגבי מאתיים.
איתן כבל: אף אחד לא רוצה ללכת הביתה בגיל 40 פלוס כי מה הוא יעשה?
איתן כבל: הוא ילך לעבוד בדפוס "הארץ" שגם שם פיטרו?
איתן כבל: הוא ילך לעבוד בדפוס "ידיעות" שגם שם מפטרים?
איתן כבל: זאת אומרת, אפשר להיות כמו הסוס ששמים לו את האפסר.
חיים כץ: איתן, תתכנס.
איתן כבל: סליחה, אני יודע, אני מבין, הקשבתי לך, עכשיו כבד גם אותי.
איתן כבל: אני אומר לכם שהמשא ומתן צריך להיות הדיון שלנו.
איתן כבל: לעובדים האלה צריך לדאוג שיקבלו - לא נעים לי להגיד את זה, אבל כל מי שמושך אתכם ומספר לכם – עד השקל האחרון.
איתן כבל: שלא יהיה עובד שיקופח שכרו, שהפנסיה שלו תקופח.
איתן כבל: הוא לא יודע לתת תשובות כי הוא לא צריך לתת תשובות.
איתן כבל: חברים, מה אנחנו כאן מבלבלים את המוח?
איתן כבל: העובדים האלה, עוד לא הוציאו להם את ההודעה כי לא יודעים, כי לא נעים, כי יש כל מיני דברים, אולי יינצלו, אולי "מקור ראשון" יחובר והעובד בבוקר יהיה ב"מקור ראשון" ובצהרים הוא יכתוב ל"מעריב" וכולי.
איתן כבל: לפחות אני אומר לכם את זה.
איתן כבל: כאן הדבר היחיד עליו אנחנו כן יכולים להילחם, גם על השם הטוב – ויש לו, לבעלים, שם טוב שהוא צריך לשמור עליו – שיעשה את המאמץ.
איתן כבל: הוא קנה ואין לי מושג למה אבל הוא קנה, אז לפחות שלא יהיה עובד אחד – לא משנה אם הוא בדפוס או אם הוא בניקיון – שיצטרך למצוא את עצמו בשלב כזה או אחר מתחבט אתכם, רב אתכם, מתווכח אתכם.
איתן כבל: שהלב שלכם לפחות בסוף יהיה רחב.
שולי מועלם-רפאלי: אני אתנצל מראש, שאחרי שאתייחס, אצא.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת, בניגוד לאיתן, שצריך לשמור על הדבר הבסיסי שאמר יושב ראש הוועדה, שהמטרה תהיה ש"מעריב" ימשיך להתקיים מכל הסיבות החשובות שנאמרו כאן.
שולי מועלם-רפאלי: בראש ובראשונה, באמת מה שמעניין את חברי הוועדה הם אלה אותן 420 משפחות שמתפרנסות מהעיתון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: על זה יש להוסיף את החשיבות של עוד כלי תקשורת.
שולי מועלם-רפאלי: אני כן רוצה לשאול.
שולי מועלם-רפאלי: אם הבנתם שמתחיל משא ומתן – ואני מכבדת את זה שזאת חברה פרטית ולכן גם השאלה שלי כנראה מתייתרת – אם עזרנו לערוץ 10 כמדינת ישראל, איך אנחנו יכולים לעזור ל"מעריב", כי אני מבינה שהמעמד של ערוץ 10 ו"מעריב" הוא מעמד שונה.
שולי מועלם-רפאלי: האם מר בן-צבי רוצה לבוא לכנסת או למקום אחר בממלכה ולהגיד: חברים, נכון, קניתי את העיתון כי גם אני כמוכם חושב שיש כאן 420 משפחות ויש חשיבות לכלי תקשורת, אבל אני רוצה ליצור איזשהו חיבור עם המדינה ולקבל סיוע כספי מהמדינה.
שולי מועלם-רפאלי: זאת שאלה שהוא צריך לשאול את עצמו.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שכאן מישהו רוצה להשיב עליה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שצריך לבדוק משעה שהתחיל המשא ומתן הזה, מה הנקודות של המשא ומתן ולאן רוצים להגיע.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת ששאלה אחת משמעותית שנשאלה כאן על ידי יושב ראש הוועדה וחברים נוספים היא מה האופק שאפשר להבטיח לאנשים.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יכולים להתכנס, זמננו פנוי, ולדבר על החשיבות של "מעריב", אבל אם תהיה כאן מלחמת עולם ובסוף בעוד חודש תהיה הבנה שצריך לסגור את העיתון, השאלה אם אפשר אז להסתכל לאנשים בעיניים ולא להגיד מעכשיו שהגענו אל הקצה.
שולי מועלם-רפאלי: צריך לעשות את זה בצורה המכובדת עליה איתן מדבר.
חיים כץ: חבר הכנסת הרצוג.
יצחק הרצוג: יש כאן כמה אלמנטים.
יצחק הרצוג: אנחנו באמת מזדהים עם העובדים, עם החרדה ועם הדאגה שלהם.
יצחק הרצוג: זה הדבר הראשון.
יצחק הרצוג: הדבר השני, אנחנו חרדים למעמדו של כלי תקשורת.
יצחק הרצוג: דרך אגב, הוא רק קדימון גם לחדשות המקומיות שנמצאות כאן ואנחנו מאוד מודאגים גם לגבי עתידן, אבל החדשות המקומיות, יש לנו כלי כי זה עובר דרך הכנסת בתקציב מדינה.
יצחק הרצוג: לגבי עיתון "מעריב" אין לנו כרגע כלי שאני יכול להגדיר אותו כי לא מדובר על הוצאת כסף לרכוש מאות אלפי מנויים של העיתון או לפרסם שם פרסומות.
יצחק הרצוג: לכן, בסופו של יום, אנחנו צריכים להגדיר במה אנחנו כן יכולים לעזור מעבר לרוח גבית ציבורית.
יצחק הרצוג: הייתי מזמין לכאן את הנאמן, עושה אפילו אולי פגישה מצומצמת גם עם הבעלים, לשמוע אם יש כלים שאפשר.
יצחק הרצוג: אני יודע שהתמ"ת כאן, אולי יש את הקרנות של ההסתדרות לעסקים במצוקה.
יצחק הרצוג: לא יודע אבל לחשוב ביחד אם יש כלים שביחד אפשר לבוא לאיזשהו הסדר, כמו שאמרת.
יצחק הרצוג: אתה רמזת בעצם על תכנית שכל אחד נותן את חלקו.
יצחק הרצוג: אני לא חושב שהעובדים חולקים על כך, אבל הם רק רוצים שהעסק לא יתמוטט להם בן לילה וכאן מטרתנו להתערב.
יצחק הרצוג: אני מציע להסמיך אותך יושב ראש הוועדה לדבר גם עם הנאמן, גם עם הבעלים וגם עם הוועד כדי לראות במה ניתן לעזור.
חיים כץ: גם עם ההסתדרות.
יצחק הרצוג: כי באמת זה לא ערוץ 10 וזה לא החדשות המקומיות, אבל שנרשום לפנינו את ההערה על החדשות המקומיות כי זה מגיע אלינו מהר מאוד.
מיכל בירן: אמנם אמרנו שזה לא עיקר הדיון, ואני מסכימה, אבל מכיוון שרוב הדברים האחרים כבר נאמרו, אני רוצה להגיד כאן משהו אחר.
מיכל בירן: יש עכשיו תופעה שאני חושבת שכל מי שמחליט להילחם בעבודה המאורגנת בחברה הפרטית או הציבורית שלו, משלם מחיר ציבורי כבד.
מיכל בירן: אנחנו נמצאים יום אחרי, כאשר בסופו של דבר הכריחו אתכם גם לקיים משא ומתן לגבי הנתונים, אבל האמירה שאתם לא מכירים בוועד היא חמורה, הניסיון לעשות את זה באמצעות סקר בין העובדים היא חמורה, העניין הזה שאנחנו מבינים מתחת לפני השטח להגיד שעיתונאי "מקור ראשון" לא מיוצגים על ידי הוועד הזה הוא חמור.
מיכל בירן: בסופו של דבר הדרך היחידה שיש לעובדים כן להגן על עצמם – וגם אתה עובד ואני מניחה שהיום אתה מייצג את ההנהלה, אבל בסופו של דבר יכולים להעיף אותך מחר בדיוק באותה צורה – והדרך היחידה להגן על עצמנו כעובדים וכאנשים היא בעבודה מאורגנת.
מיכל בירן: אני מצפה מכם.
מיכל בירן: נראה לי שכולנו רוצים להתגייס להצלת "מעריב", אבל ברגע שאתם הופכים להיות כאלה שבועטים בעובדים שלהם ומתנהלים בצורה לא מקובלת, גם הרצון לעזור ולהירתם לטובת "מעריב" תפחת.
מיכל בירן: קחו את זה בחשבון.
חיים כץ: אילן גילאון.
אילן גילאון: אני חושב שהסיבה המקורית לדיון של הוועדה היא בגלל שלא היה משא ומתן מסודר.
אילן גילאון: הדברים התקיימו מעל ראש האנשים.
אילן גילאון: תעביר את רוח הדברים גם לחברים שלך בהנהלה.
אילן גילאון: האופן של הדברים לפעמים קובע לא פחות מאשר התוכן שלהם או ה-איך.
אילן גילאון: ללכת ולעשות משאל בין העובדים, משאל שמי, שכל אחד צריך לענות אם הוא מזדהה או לא מזדהה עם מה שההנהלה אומרת – זה בעצם להניח את האקדח הזה על השולחן.
אילן גילאון: חברים, זה לא מקובל.
אילן גילאון: לא מצופה שמישהו שרכש עיתון – ובאמת כל מיני אנשים כאן מרימים גבה ושואלים את עצמם למה הוא עשה את הדבר הזה, אבל כנראה היה לו איזשהו עניין – ולכן הדיון כאן הוא משולב והוא של שני דברים.
אילן גילאון: האחד, איך עושים את זה.
אילן גילאון: לשמחתנו הרבה הסיבה המקורית לכינוס הוועדה התייתר משום שאתם יושבים עם הוועד הרשמי.
אילן גילאון: לא מתכתבים עם ועדים.
אילן גילאון: לא מדברים מעל ראש הוועדים אם אתם מאמינים בעבודה מאורגנת, וכאן כולם מאמינים בעבודה מאורגנת.
אילן גילאון: הדיון הוא בשני הדברים.
אילן גילאון: גם מה שאיתן אומר, לגבי מה יקרה בסוף הנפילה שהוא דבר מאוד חשוב ואיך אנחנו יכולים להרחיק את סוף הנפילה עד כמה שאפשר.
אילן גילאון: דבר אחד נקודתי, ובאמת אני מקבל את ההצעה שהיושב יפגוש גם את אלה וגם את אלה ותראה.
אילן גילאון: זה חייב להיות מערכתי, היערכות אחרת של המדינה במקרה הזה לגבי תום העידן.
אילן גילאון: אנחנו לא ערוכים לדבר הזה.
אילן גילאון: קורה כאן איזשהו מעבר מקצועי.
אילן גילאון: העיתונות הכתובה הולכת בסופו של דבר להיסגר.
אילן גילאון: את המעבר הזה אנחנו לא יודעים לכמת.
איתן כבל: אין ספק ש"ישראל היום" שינה כאן את כל כללי המשחק.
איתן כבל: זה לא פשוט.
איתן כבל: אי אפשר לדבר על זה בלי להתייחס לזה.
יצחק הרצוג: יש ירידה במחירי הפרסום.
אילן גילאון: אנחנו מגלים סיפוק בזה שלפחות הבנתם שעם ועד עובדים מדברים ואנחנו רוצים להיות מעודכנים במה שקורה.
אילן גילאון: אני עשיתי מנוי ל"מעריב".
רינה פרנקל: חשוב מאוד לדאוג לפרנסה של 420 משפחות ואנשים מקצועיים שעושים עבודה טובה אבל עסק לא כלכלי, ברור שהוא יקרוס ואם לא היום, אז מחר.
רינה פרנקל: ההנהלה צריכה לשבת ולבדוק מה עושים ואיזה תכניות עושים להבראת העיתון כך שהוא יצליח.
רינה פרנקל: עסק לא כלכלי לא ימשיך לעבוד וזה דבר ברור.
רינה פרנקל: אז יהיו מפוטרים לא 25 אנשים אלא הרבה יותר.
רינה פרנקל: כל אלה שעובדים שם ואחראים על כל העובדים, צריכים לשבת ולעשות עבודה טובה.
רינה פרנקל: גם משרד הכלכלה, יכול להיות שיש לו תכניות נוספות לגבי זה וגם לגבי אלה שיהיו מפוטרים, אם יפוטרו.
רינה פרנקל: השאלה מה הם יכולים להציע להם, כי אנשים בגילאי ארבעים פלוס, אנחנו יודעים שמאוד קשה להם למצוא מקור פרנסה וחשוב שהאנשים האלה יהיו מעודכנים וערוכים לכך.
רינה פרנקל: עדיף להציל את העיתון וזה מה שחשוב לכולנו.
חיים כץ: חבר הכנסת נחמן שי.
נחמן שי: אני בעוונותיי הרבים עברתי תהליך דומה עם כמה עיתונים במדינת ישראל בעשרים השנים האחרונות.
נחמן שי: מאז שהתקשורת האלקטרונית המסחרית נכנסה, הטלוויזיונית ואחר כך גם הרדיופונית, היא פגעה קשות בשוק הזה, בעיתונות הכתובה, ואחר כך כמובן האינטרנט נכנס לתמונה והמערכת הזאת מדדה.
נחמן שי: לכן אני אומר די בעצב שאני מאוד חושש לתוצאה.
נחמן שי: ראיתי איך "על המשמר" נופל, איך "דבר" נופל, אחד אחרי השני נפלו עיתונים במדינת ישראל.
נחמן שי: צריך להיות פה נס גדול שאני לא רואה אותו מתרחש בין השחקנים שיושבים כאן היום.
נחמן שי: לא רק שהבעלים כבר כנראה מיצה את היכולות הכספיות שלו וכבר אין לו מאין להביא כסף אלא גם העיתונאים, בצדק, עומדים על הדרישות שלהם וגם הם לא יתפשטו כדי שיחזיקו אותם במשכורות נמוכות.
נחמן שי: השאלה אם באמת יכול לבוא עוד מהלך אחד בשוק הזה, שאני לא פוסל אותו וחושב שהוא אפילו מבוסס על איזשהו מידע, שיכול להיות שהעיתון השני שהתחזק מאוד בשנים האחרונות ונכנס פנימה בגדול והוא החליש בסוף את "מעריב" – "ישראל היום" – ייכנס גם למערכה הזאת ויכול להיות שהוא ירכוש את הדפוס כי אין לו דפוס ויכול להיות שהוא ייקח את העובדים או את חלקם.
נחמן שי: יכול להיות שהוא יהיה הגורם שיושיע את כל המערכת הזאת.
נחמן שי: אני חושב שזה הפתרון היחיד ואז נחזור לשוק שיש בו שני עיתונים, "הארץ" ושניים שמתמודדים אחד מול השני במאבק מאוד מאוד אכזרי, "ידיעות אחרונות" והעיתון שייקרא "ישראל היום" או איך שהוא ייקרא.
נחמן שי: נדמה לי שהפתרון היום מונח בחצר של "ישראל היום".
נחמן שי: הוא העיתון היחיד שיש לו משאבים בלתי מוגבלים והוא מוכיח את זה כל הזמן.
נחמן שי: הוא אמנם מפסיד אבל יש לו פטרון שהחליט לממן אותו.
נחמן שי: אני לא מדבר כרגע על האידיאולוגיה שלו ועל הכיוונים בהם הוא הולך וכן הלאה.
נחמן שי: אני מציע לכם לחשוב על האפשרות הזאת ללכת למפרק או לכונס, זאת נקודת המוצא ומשם גם בן-צבי קיבל את העיתון, ולשאול אולי גם האפשרות הזאת קיימת.
נחמן שי: נדמה לי שזאת האפשרות היחידה היום.
מיכל רוזין: אני אשתדל לא לחזור על הדברים אבל יש כאן שלוש נקודות מאוד חשובות.
מיכל רוזין: צר לי, אבל אני חושבת שאני לא מסכימה אתם בעניין הזה.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה מאוד בעייתי.
מיכל רוזין: במקום לגרום לשוק תקשורת רחב שתורם לדמוקרטיה, אנחנו מתכנסים לכמה בודדים שינהלו את כל שוק התקשורת ואני לא חושבת שזה הפתרון.
מיכל רוזין: אני לא יודעת להגיד לכם כרגע מה הפתרון, אבל אני חושבת שחלק מהעניין הוא שאנחנו מתייחסים לכל גורמי התקשורת כקוביות נפרדות ולא חלק ממגדל של קוביות.
מיכל רוזין: אנחנו מטפלים עכשיו בחוק גלי צה"ל בוועדת הכלכלה.
מיכל רוזין: בשנה האחרונה טיפלו בשנה האחרונה בנושא ערוץ 10.
מיכל רוזין: כל פעם אנחנו מטפלים במשבר.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים לטפל במשברים אבל אין הסתכלות רחבה על שוק התקשורת ומה המדינה רוצה משוק התקשורת ואיך אנחנו בעצם רוצים לבנות את שוק התקשורת, כך שתהיה בו תחרות, תחרות הוגנת שתתמוך ותשרת את הדמוקרטיה.
מיכל רוזין: זה דבר מאוד מאוד חשוב שאני חושבת שההתייחסות שלנו היא משברית, היא התייחסות נקודתית והיא לא התייחסות של מבנה שוק.
מיכל רוזין: הדבר השני שחשוב לי מאוד להגיד.
מיכל רוזין: חברת הכנסת בירן יצאה אבל אני מצטרפת לעניין הזה.
מיכל רוזין: כל הזמן יש תחושה – ואם זה הגיע כבר באמת לשוק התקשורת, וכמובן לעיתונים שאי אפשר לומר שעובדי העיתונים הם לא אנשים שמסוגלים להילחם על זכויותיהם ואינם מסוגלים לצאת לציבור ולהגיד את עמדותיהם - ועדיין אנחנו רואים שהעובדים הולכים ומוחלשים גם במקומות הבכירים ביותר והמוחזקים ביותר.
מיכל רוזין: ההתארגנות העובדת צריכה להיות נר לרגלינו.
מיכל רוזין: היא דבר חשוב ביותר כאן.
מיכל רוזין: צריך לכבד את זה.
מיכל רוזין: מקומות עבודה שלא מבינים את זה, הנהלות שלא מבינות את זה, בסופו של דבר הן ישלמו את המחיר ואנחנו גם כמחוקקים וגם כקובעי מדיניות צריכים להעביר את המסר הזה בצורה שלא משתמעת לשתי פנים.
<מיכל שקולניק: אני המנהלת המסחרית של המגזינים של "מעריב" ו"מקור ראשון".
<מיכל שקולניק: אני באה מהעובדים.
<מיכל שקולניק: אנחנו מאוד מתוסכלים.
<מיכל שקולניק: אנחנו לא מרגישים מיוצגים, בעיקר עובדי המינהלה כאשר מדובר ב-75 אחוזים מ-420 המשפחות עליהן אנחנו מדברים.
<מיכל שקולניק: 25 אחוזים הם עיתונאים ו-75 אחוזים עובדי מינהלה.
חיים כץ: למה צריך צוות כזה גדול?
<מיכל שקולניק: המחלקה המסחרית, המנויים, השירות, הכול.
<מיכל שקולניק: כך זה עובד.
יצחק הרצוג: את המוסף הכלכלי הם סגרו בגלל העניין הזה.
חיים כץ: אתם לא מיוצגים.
<מיכל שקולניק: אנחנו מרגישים שדברינו לא ממש נשמעים.
חיים כץ: יש לכם ועד שלכם?
<מיכל שקולניק: עכשיו, ממש בדקות אלו, נבחר ועד שלנו.
<מיכל שקולניק: היה מישהו מהוועד הקודם שהיה אמור לייצג את המינהלה, אבל אנחנו באנו כולנו והצבענו בעד התכנית כי אנחנו רוצים ש"מעריב" ימשיך.
חיים כץ: היית בתחילת הדיון?
<מיכל שקולניק: לא בדקות הראשונות אבל בכל אופן אני רוצה לומר את דבריי בשם העם.
חיים כץ: אבל את חוזרת על דברים שנאמרו.
<מיכל שקולניק: אני לא חושבת שיש מישהו שיכול לומר את זה יותר מהלב כמונו וכמו האנשים שעומדים מולי ומתחננים להמשך עבודתם.
<מיכל שקולניק: לא שאני מוסמכת לייצג אותם, כי לא נבחרתי לוועד כי הגעתי לכאן, אבל אני רוצה לומר שהאנשים האלה מוכנים לקיזוז, הם מוכנים לכל דבר ששלמה מציע.
<מיכל שקולניק: הוא היה שקוף, הוא הראה לנו מה הוא רוצה, אנחנו אמרנו שאנחנו רוצים ואני חושבת שההתארגנות, זה הכול מאוד טוב ויפה אבל אני רואה דמוקרטיה כאשר הרוב קובע.
<מיכל שקולניק: רוב העובדים – אני מדברת על רוב עצום של העובדים, כולל העורכים.
<מיכל שקולניק: אני הייתי אתמול ב-5:00 אחר הצהרים בישיבת העורכים וכולם הצביעו שהם רוצים את זה, חוץ משני אנשים מהוועד ולא נשמע קולנו.
<מיכל שקולניק: אנחנו רוצים שידעו, שאנחנו רוצים להמשיך.
<מיכל שקולניק: מדובר בחברה פרטית וכולנו רוצים להמשיך, כולם הצביעו, אני הייתי שם.
<מיכל שקולניק: קטונתי, אני יושבת כאן עם אנשים מאוד מכובדים, אנחנו עומדים כולנו, רוב מוחלט שרוצה להתקדם עם החברה הפרטית שלנו עם מה שמציעים לנו אבל משום מה אנחנו נתקלים בקשיים גם מוועד שלא מייצג אותנו וגם מההסתדרות שלא מאפשרת לנו להתקדם.
<מיכל שקולניק: אנחנו רוצים להתקדם.
אילן גילאון: כשאת הצבעת תמיכה, את הצבעת תחת שמך?
אילן גילאון: היית צריכה להזדהות או שהצבעת בצורה אנונימית?
<מיכל שקולניק: אנחנו גם הצבענו אנונימית, גם הצבענו תחת שם במה שנשלח לנו וזה מרוב תסכול, פשוט כדי להבין היכן אנחנו עומדים כי זה מאוד קשה לנהל את הכול.
<אריק בנדר: אני אחד מוותיקי הכתבים ב"מעריב", שלושים שנים ב"מעריב" הקודם והמשכתי לשמחתי גם תחת בן-צבי.
חיים כץ: אם הולכים עכשיו למהלך, אתה צריך שיהיה לך שכר תיאורטי כי אם לא, כל שלושים השנים שלך ייפגעו.
חיים כץ: אתה צריך שכר תיאורטי, כי אחרת כל מה שעשית ייחשב לפי השכר האחרון שלך.
חיים כץ: אני לא יודע באיזה שיטה אתה, ממוצעים או שלוש שנים אחרונות, אבל אתה סתם תספוג מכה.
אילן גילאון: שכר תיאורטי אבל ביד.
<אריק בנדר: אני לא מכיר אותך, לא יודע את מי את מייצגת.
<אריק בנדר: יש לנו ועד והוועד מייצג אותנו.
<אריק בנדר: התחיל משא ומתן בין ההנהלה לבין הוועד ואת ממשיכה לדבר נגד הוועד.
<אריק בנדר: את ממשיכה להפיץ את דף המסרים הישן שכנראה קיבלת.
<אריק בנדר: יש ועד וכפי שאת סיפרת, עכשיו יש ועד חדש.
<אריק בנדר: תנו לוועדים לדבר מול ההנהלה ומה שיסוכם במשא ומתן, מקובל על כולנו.
<אריק בנדר: תפסיקי עם מסע שהשיסוי וההסתה הזה שאת מנהלת מהבוקר עם דף המסרים הזה.
<אריק בנדר: אני לא יודעת בשם איזה עם את מדברת.
<אריק בנדר: אני מכיר את עם העיתונאים ועם העיתונאים הוא בעד המשא ומתן.
<מיכל שקולניק: אני לא מדברת בשם העיתונאים.
<אריק בנדר: את אמרת שהרוב המוחץ הצביע.
<אריק בנדר: אין כאן אנשים רעים בסיפור הזה.
<אריק בנדר: העיתונאים הם אל אנשים רעים.
<אריק בנדר: אנחנו בעד שהעיתון ימשיך.
<אריק בנדר: יש משא ומתן, יש ועד יציג, אנחנו נגד זה שישברו את כוחו של הוועד בכל מיני תרגילים ואני מבקש ממך לא לדבר כאן בשם שום עם.
<אריק בנדר: העיתונאים ב"מעריב" תומכים בוועד ואנחנו בעד המשא ומתן.
<אריק בנדר: אנחנו גם מקבלים את ההצעה שאתה הצעת, לבוא בדברים עם כל הגורמים.
חיים כץ: ביקש לדבר מי שלא קשור במיוחד ל"מעריב", חיים הר-זהב מחדשות מקומיות.
<חיים הר זהב: דווקא יש לנו קשר עם "מעריב".
<חיים הר זהב: הם חברים שלנו, הם עמיתים שלנו ובקרוב, אני מקווה בשבילם שלא יהיו במצבנו כי בעוד 21 ימים בדיוק מתאריך זה אני ועוד מאה עובדים אחרים, 75 אחוזים מהם גרים ועובדים או צפונית ליוקנעם או דרומית לקריית גת, פשוט מובטלים בניגוד לסיפור "מעריב", כאן הסיפור הוא לגמרי ממשלתי ולגמרי קשור לכנסת ישראל ולתקציב.
<חיים הר זהב: החדשות המקומיות, אדוני, ואתה מכיר אותן היטב, פועלות כשידור ציבורי.
<חיים הר זהב: מה לעשות, דיברנו על חוסר ייתכנות כלכלית ב"מעריב", בחדשות המקומיות חד משמעית מפסידים כסף, מי שיעשה אותן, כי זה לא מעניין אף אחד.
<חיים הר זהב: אף אחד לא באמת רוצה למכור מוצרים לתושבי קריית שמונה ולכן אין פרסומות, גם לא אמורות להיות.
<חיים הר זהב: זה שידור ציבורי שמיועד לפריפריה.
<חיים הר זהב: אתמול הסתובבה אתי כאן בכנסת ריקי כרמי, כתבת שלנו מבר-שבע.
<חיים הר זהב: היא הייתה כאן במקום לדווח על מעגלי תנועה באופקים אחרי ששלושה ילדים נדרסו.
<חיים הר זהב: אף אחד לא ידווח על זה לא בערוך 10, לא בערוץ 2 ולא בערוץ 1, ואם אנחנו לא נהיה, גם אנחנו לא נדבר על זה ואז פשוט התאונות האלה ימשיכו להתרחש כי עד שאתה לא מביא סיפור לטלוויזיה, זה פשוט לא קורה במדינת הסמוך שלנו.
<חיים הר זהב: אדוני, בעוד 21 ימים, מאה עובדים יהפכו למובטלים והסיבה היא פשוטה.
<חיים הר זהב: ישבתי כיסא אחד לימיני, היכן שהאדון יושב, בחודש דצמבר עת ועדת הכלכלה ישבה כאן כדי לפתור את הבעיה שלנו ושל ערוץ 10.
<חיים הר זהב: אז ישבו נציגי משרד התקשורת ואמרו שיעשו מכרז, ייצרו סוף כל סוף חוק שיעגן אחת ולתמיד את החדשות המקומיות, אבל זה לא קרה.
<חיים הר זהב: אגב, לא באשמת משרד התקשורת אלא משרד האוצר פשוט לא רוצה לתקצב את זה.
<חיים הר זהב: נפגשנו לפני שעה קלה עם שר התקשורת שאני חייב לומר שהעלה פתרונות מאוד יצירתיים – נשאיר את זה בתוך חדר סגור – ואני מקווה שהוא יצליח במשא ומתן שלו מול האוצר, אבל אנחנו יודעים איך זה משא ומתן מול האוצר.
<חיים הר זהב: עד שיהיה פתרון קבע, זה סיפור של כמה חודשים ובמשך כמה חודשים אלה צריך מימון ביניים שקיים.
<חיים הר זהב: נותרו עודפי תמלוגים משנים קודמות ומזה חיינו כל השנים.
<חיים הר זהב: האוצר כרגע מתנגד להעביר אותם.
<חיים הר זהב: הבקשה שלי מהוועדה, בתור ועדה שדואגת לעובדים – העובדים, אגב, מאורגנים אבל זה לא משנה – עובדים בפריפריה, אנא, אנא מכם, הטילו את כובד משקלכם כדי שהאוצר יאפשר לנו את הגרייס של חמשת החודשים האלה כדי לייצר אחת ולתמיד פתרון קבוע למימון ושידור החדשות המקומיות.
<חיים הר זהב: יש מהדורה גם לתל אביב אבל תל אביב לא צריכה את זה.
<חיים הר זהב: בתל אביב יש מאות עיתונאים שמסקרים חצי מיליון תושבים, אבל המהדורה של הצפון והמהדורה של הדרום, שם שבעים מתוך מאה עובדים פועלים וחיים.
<חיים הר זהב: יש שלושה כתבים בצפון, שלושה כתבים בדרום – ערוץ 1, 2 ו-10, שמסקרים חצי מתושבי ישראל בשני שליש משטח ישראל.
<חיים הר זהב: זה שידור ציבורי ואסור להפסיק אותו.
<חיים הר זהב: אני מבקש מחברי הוועדה, אנא, עזרו לנו להשיג את מימון הביניים הזה עכשיו בכל דיוני התקציב כדי שעד דצמבר סוף סוף בשעה טובה זה יעוגן סופית.
<חיים הר זהב: תודה.
חיים כץ: אני מברך על הדיון.
חיים כץ: אני חושב שהדיון הזה היה חשוב.
חיים כץ: אני חושב שהדיון הזה היה חשוב ואנחנו מברכים על כך שנכנסתם למשא ומתן.
חיים כץ: הוועדה קוראת להנהלת "מעריב", למרות שהיא גוף פרטי, לנהוג בשקיפות במשא ומתן.
חיים כץ: לא משנה מה היא מבקשת מהעובדים ומה העובדים ייתנו, אמרתי לך, גם אם העובדים ייתנו הכול ויאמרו שכל מה שההנהלה אמרה זה ראה וקדש, אתם בהנהלת "מעריב" צריכים להבטיח להם את פרק הזמן שתיתנו להם לעבוד עם הגנות אישיות.
חיים כץ: שהבעלים ייתנו שם הבטחות אישיות עם הגנה אישית.
חיים כץ: לא שיהיה מצב שהעובדים ייתנו הכול.
חיים כץ: כמו שהגברת אמרה, הכול, ואחרי חודש יפטרו אותם ואז הם ימצאו את עצמם בפני שוקת שבורה, גם אכלו את הדגים הסרוחים וגם גורשו מהעיר.
חיים כץ: הם מוכנים לאכול את הדגים הסרוחים, הם רוצים להבטיח את מקום העבודה שלהם אבל יחד עם זאת הם רוצים לקבל תמורה בעד האגרה והתמורה הזאת היא מקום עבודה בטוח שממנו יוכלו להביא פרנסה הביתה.
חיים כץ: הנהלת "מעריב" צריכה כאן להוריד את האצטלה של חברה פרטית ולומר שהיא מתנהלת כמו חברה ציבורית.
חיים כץ: ברגע שהיא במצוקה והיא מבקשת מהעובדים – ולא נותנת להם מניות לא מכניסה אותם כשותפים – היא יכולה להבטיח להם מקום עבודה.
חיים כץ: כך היא צריכה להתנהל.
חיים כץ: אני מאוד רוצה לקוות שתשתפו את כל הוועדים, גם הנהלה, גם דפוס.
חיים כץ: אני אומר גם להנהלה וגם לעובדים.
חיים כץ: אנחנו נזמן את הוועדה.
חיים כץ: אנחנו היום אולי לא משפיעים.
חיים כץ: אנחנו שמחים שנכנסתם למשא ומתן.
חיים כץ: במקביל אני אדבר עם אבי ניסן קורן מההסתדרות ואשאל אותו היכן עומדים העניינים ואני אומר את מה שאני צריך להגיד.
חיים כץ: יחד עם זאת, גם ההנהלה וגם הנציגים – גם הנציגים שלא נמצאים כאן או הנציגים החדשים שנבחרו – אם הם יעדכנו את הוועדה, הוועדה תעשה כמיטב יכולתה להנשים את עיתון "מעריב" בכל הדרכים האפשריות.
חיים כץ: אני לא אומר מה אנחנו יכולים ומה אנחנו לא יכולים, אבל נעשה את כל מה שאפשר, אם זה השפעה פוליטית, אם אלה לחצים, אם זאת מעורבות וגישור.
חיים כץ: אנחנו נעשה הכול כי אנחנו חושבים ש"מעריב" צריך להמשיך להתקיים.
חיים כץ: תודה רבה לכולכם.
חיים כץ: צהריים טובים, יום חמישי בשבוע, כ"ג באלול, 29 באוגוסט 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה והבריאות.
חיים כץ: אני מצטער שהבאתי אתכם בשעה כזאת לקראת סוף השבוע, לפני הבישולים של שבת ולפני החגים, אבל לפעמים אנחנו צריכים לעשות דברים שאין בררה.
חיים כץ: אנחנו דנים בצו העסקת עובדים על ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג-2013.
<ענת מימון: הצו הזה הוא בהמשך לחוק שעבר בסוף מושב הקיץ, כשהחוק בעצם קבע החלה של תנאי עבודה על עובדי קבלן בגוף ציבורי בהתאם לתנאי עבודה שחלים מכוח הסכם על עובדי קבלן אצל המדינה.
<ענת מימון: אנחנו נקריא את הצו והוא מתקף את ההסכם באופן מלא.
חיים כץ: אני מבין שיש הסכמות ואתם קראתם את הצו ולאף אחד אין פה התנגדויות, עד כמה שאני מבין.
חיים כץ: לך יש התנגדויות?
<סימה רמתי אסרף: לא, התנגדויות, רק הערה.
<סימה רמתי אסרף: דרור, יושב ראש האיגוד הכל ארצי של מפעלי הניקיון, לא נמצא, אז אני מדברת בשמו.
<סימה רמתי אסרף: ההסכם של המדינה מכיל תנאים מסוימים והם אומרים 'אין לנו שום התנגדות', רק בהוראות חשכ"ל (חשב כללי) יש תנאים נוספים שכוללים גם את ההסכם הקיבוצי שיש עליו צו הרחבה.
<סימה רמתי אסרף: הבעיה היא לא עם המדינה, היא עם הגופים הציבוריים, שתמיד יש להם בעיות והם יכולים לבוא ולהגיד שמה שמחייב זה הצו ולמעשה יש עוד תנאים מיטיבים עם העובדים שיחולו במכרזים.
<עמית שטאובר: אני רוצה לפתוח לפני המענה בתודות לוועדה - - -