GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שירה גרינברג: אני חושבת שזאת נקודה מאוד חשובה, שהיתה לנגד ועדות ציבוריות רבות, שהמליצו את ההמלצות האלה, וספציפית ועדת נתניהו, שהיתה ועדה מכובדת, המליצה לגבי הרפואה המונעת, שהדבר הזה יבוצע – שספק השירותים יהיה גוף נפרד מהמדינה.
<שירה גרינברג: דבר שני, התוצאות שנמדדות על-ידי משרד הבריאות, ונאמר כאן – העובדות לא ברורות.
<שירה גרינברג: משרד הבריאות, ראוי אגב שיציגו את הנתונים שהם מצאו.
<שירה גרינברג: אני קיבלתי מהם את הנתונים.
<שירה גרינברג: רואים נתונים מאוד יפים של נטל"י.
<שירה גרינברג: אין שום סיבה לקבוע דברים שלא מתבססים על עובדות.
<שירה גרינברג: העובדות מראות שנטל"י, אחוז הכיסויים של החיסונים וכו' הוא אחוז גבוה מאוד, והשירות הוא שירות איכותי.
<שירה גרינברג: המכרז האחרון שיצא הוא מכרז מבוסס איכות.
<שירה גרינברג: ניתנה חשיבות רבה – הדברים שאתם אומרים פה: מספר האחיות – כל הדברים האלה הוכנסו למכרז.
<שירה גרינברג: יש פה מכרז מבוסס איכות בלבד.
<שירה גרינברג: חברת נטל"י היום, ומחר גם, כפי שתיאר מנכ"ל משרד הבריאות, שגם חברת פמי זכתה במכרז הבא, הוא מכרז מבוסס איכות, והם יהיו חייבים להימדד לפי תפוקות ולפי איכות.
חיים כץ: שמעתי בקשב רב את דבריך ולא התפרצתי, אבל המדינה יודעת גם לנהל וגם לפקח.
חיים כץ: קרנות הפנסיה שהולאמו, המדינה מפקחת והמדינה קובעת, ואיפה שמתאים לה, היא עושה מה שהיא רוצה, אז בואי לא נתחסד.
חיים כץ: פה בבריאות היא לא יכולה, אבל שם היא יכולה גם יכולה.
חיים כץ: נאה דורש – נאה מקיים.
חיים כץ: ואם במישור אחד אנחנו מתנהגים ככה, אז גם במישור השני.
חיים כץ: אדוני, אתן לך לסכם.
חיים כץ: שמעת את רוב הציבור – גם את הח"כים, גם את האחיות, שמעת את נטל"י, את האוצר.
חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו חושבים שהדרום היה הצלחה.
חיים כץ: אנחנו חושבים שצריך ללכת הלאה.
חיים כץ: יכול להיות שזה לא ביום אחד, יכול להיות שזה לא ביומיים, אבל צריך ללכת לשלב השני.
חיים כץ: גמרת את השלב הראשון, למרות שזה לא היה שלוש שנים, כמו שאמר חבר הכנסת והשר לשעבר ליצמן.
חיים כץ: איפה אנחנו הולכים?
חיים כץ: איפה אנחנו מתקדמים?
מיקי רוזנטל: מתי מחזירים את זה למדינה?
<רוני גמזו: כפי שלכולם ברור, זו שאלת מדיניות ממשלה.
<רוני גמזו: יש פה שרת הבריאות, ויש מול זה עמדת משרד האוצר.
<רוני גמזו: בשלב הראשון עמדת משרד האוצר, שהלכנו יחד אתו להלאמה בדרום, הם לא ידעו לאן אנחנו הולכים.
<רוני גמזו: לא ידעו אם נצליח או לא נצליח, ושאלת המבצע, שהוא גם הרגולטור וכו', ריחפה באוויר.
<רוני גמזו: אבל הוכחנו שהצלחנו, ולכן כרגע זה נמצא על שולחנה של שרת הבריאות.
<רוני גמזו: היא ביקשה מהגורמים המקצועיים שלנו לשבת עם הסתדרות האחיות ולהעביר את ההכוונה המתאימה שאתה היא תצטרך להמשיך להתנהל.
<רוני גמזו: זה בוצע.
<רוני גמזו: כרגע אנחנו בשלב של לשבת עם משרדי האוצר והחינוך בצוות יותר מורכב כדי לתת החלטה והכוונה או קריאת מדיניות שהיא שותפה לשניים או שלושה שרים: שרת הבריאות, שר האוצר ושר החינוך.
<רוני גמזו: בסופו של דבר זה חוזר לשאלת המדיניות של השרים במסגרת מדיניות הממשלה הכוללת.
<רוני גמזו: העמדה המקצועית של בריאות הוצגה.
חיים כץ: מתי, להערכתך, יתקבלו החלטות?
<רוני גמזו: לדעתי, עניין של החודש הקרוב.
חיים כץ: בוקר טוב, היום יום רביעי בשבוע, כ"ד באב, 31 ביולי 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
חיים כץ: הנושא: סכנת סגירת מפעל "נגב טקסטיל" בשדרות.
חיים כץ: לאור פנייה של חבר הכנסת עמר בר-לב – הוא ביקש לקיים את הדיון הזה, ובגלל חשיבות העניין מקיימים את הדיון הזה.
חיים כץ: אדוני חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.
עמר בר-לב: ראשית, תודה רבה, יושב-ראש הוועדה.
עמר בר-לב: שבוע מאוד לחוץ, תקופה מאוד לחוצה.
חיים כץ: גם צריך לדאוג לפרנסה.
עמר בר-לב: זה שמצאת לנכון לעשות את המפגש הזה לפני תום המושב, לפני כל הלחץ, זה מסביר את החשיבות שבה אתה רואה את הנושא.
עמר בר-לב: יש פה שאלה פרטית ושאלה מרכזית.
עמר בר-לב: השאלה הפרטית היא מפעל נגב טקסטיל – האם ייסגר בימים הקרובים או האם יקבל סיוע כזה או אחר, ישיר או עקיף, שיוכל להמשיך לפעול.
עמר בר-לב: השאלה היותר מרכזית היא השאלה, מהם הערכים המובילים את מדינת ישראל.
חיים כץ: מנהל המפעל, תן לנו סקירה על המפעל בבקשה – עבודה, כמות, רווחיות, שנדע על מה אנחנו מדברים ומה המצב.
<אורי אדר: בוקר טוב.
<אורי אדר: קודם כל, תודה רבה על שמצאתם לנכון לקבל אותנו לפה ובהתראה כל כך קצרה.
<אורי אדר: מפעל נגב טקסטיל הוקם ב-87' על-ידי יהודי, שלצערי טעה בדרך ועוד לא הגיע לפה, בשם יצחק טזארטס.
<אורי אדר: הוא ממוצא טורקי.
<אורי אדר: לרשות המשפחה יש נכסים טקסטיליים רבים בטורקיה עד היום.
<אורי אדר: הוא השתקע בישראל מטעמים אידיאולוגיים וציוניים, והחליט שהוא רוצה להביא את התעשייה אתו.
<אורי אדר: הקים מפעל, והתעקש על כך שהמפעל יהיה באזור מצוקה כלכלית, באזור פריפריאלי כמו שדרות.
<אורי אדר: זה לא קל.
<אורי אדר: רק התעבורה ולמצוא כוח אדם הם קשים מאוד, אבל הוא התעקש, וזה מה שעשה.
<אורי אדר: משך שנים כל העניין של ייצור בדים לתעשיית האופנה בישראל היה מוצלח, והתחרות לא היתה כל כך גדולה.
<אורי אדר: היה לנו ייצוא מאוד גדול למדינות כמו אנגליה, ארצות הברית, אירופה, והעסק שגשג.
<אורי אדר: בשנים האחרונות, בעקבות תחרות וחשיפה, שלהערכתנו, היא חשיפה מוגזמת, הענף הלך ונשחק.
<אורי אדר: כיום נותרנו ענף הצביעה וההשפרה לתעשיית האופנה היחידים בישראל.
<אורי אדר: זה מפעל עוגן לא גדול, של 50 עובדים, יושב בשדרות, ויש לו שלוחות בצפון ובמרכז, בעיקר בישובים פריפריאליים, שמעסיקים כאלף איש בארץ, שמייצרים תוצרת ישראל כחול-לבן אמתית – לא כזאת שמגיעה מסין, מחליפים תווית ומדביקים: תוצרת ישראל.
<אורי אדר: יושבים פה נציגים של הסורגים, שסורגים את הבדים הגולמיים.
<אורי אדר: אנחנו צובעים אותם.
<אורי אדר: יש פה לקוחות שגוזרים ותופרים את המוצרים האלה.
<אורי אדר: יש פה חברים שמייצרים את הכימיקליים בבית שמש, שעוזרים לנו יחד.
<אורי אדר: זו תעשייה.
<אורי אדר: האם התעשייה הזאת עומדת בקנה מידה כלכלי כמו מפעלי הי טק?
<אורי אדר: לא.
<אורי אדר: היא מרוויחה מעט ומפרנסת בכבוד ציבור שלא בנוי לעבודה במפעלי הי טק.
<אורי אדר: זה הדגש.
<אורי אדר: אנחנו לא 50 איש כאנשי שדרות בלבד, אלא אנחנו תעשייה- - -
חיים כץ: מה קורה אם סוגרים את שדרות?
<אורי אדר: אם סוגרים את שדרות, במהלך שלושת החודשים הקרובים כאלף מקומות עבודה בישראל באזורים פריפריאליים של אוכלוסייה חלשה- - -
מוחמד ברכה: האלף תלויים בכם באופן מלא או חלקית?
<אורי אדר: באופן מלא.
<אורי אדר: 80 איש במפעל הסריגה הזה ועוד 20 איש במפעל הסריגה השני ועוד 15 איש- - -
חיים כץ: למה אתם מדברים רק על ה-50 של שדרות?
<אורי אדר: אנחנו לא מדברים רק על ה-50 של שדרות.
<אורי אדר: איך אנחנו מוצגים בתקשורת או איך אנחנו מוצגים על-ידי גורמים אינטרסנטיים כאלה או אחרים – זה לא מעניין אותי.
<אורי אדר: אני באתי פה לכאוב את הכאב של שארית התעשייה.
<אורי אדר: אני ארבעים שנה בענף.
חיים כץ: אתה לא באת לכאוב את הכאב.
חיים כץ: אתה באת אולי למצוא מרפא.
חיים כץ: לכאוב את הכאב – יכולת לכאוב בבית.
<אורי אדר: אתה צודק.
<אורי אדר: אני באתי למצוא מרפא.
<אורי אדר: אני יושב פה עם חבורת אנשים שבשיחות אחד על אחד כולם הביעו אמפתיה והבנה ורצון לסייע.
<אורי אדר: אני מאמין שאנחנו נמצאים בידיים טובות.
<אורי אדר: אני חושב שהאסימון צריך ליפול.
<אורי אדר: אנחנו תעשייה.
<אורי אדר: אנחנו לא מפעל בודד בשדרות.
חיים כץ: מה הבעיה של המפעל?
חיים כץ: עד עכשיו דיברת במקרו.
חיים כץ: תיכנס למיקרו.
<אורי אדר: כדי לשרוד בכל ענף תעשייתי, בכל כלכלה אתה צריך להיות תחרותי.
<אורי אדר: כדי להיות תחרותי אתה צריך לקבל כלים דומים למתחרה שלך.
<אורי אדר: אתה לא יכול להילחם בכלים לא מתאימים, וזה המצב שלצערי הרב, אנחנו כתעשייה נקלענו אליו בעקבות תשומות אנרגיה מאוד גבוהות, תשומות מים מאוד גבוהות, שלא קיימות במקומות אחרים בעולם.
<אורי אדר: ארנונה מאוד גבוהה.
חיים כץ: אדוני המנכ"ל, תן לנו מספרים – עלויות, הכנסות, הוצאות.
חיים כץ: שנדע איפה אנחנו חיים.
חיים כץ: יש לנו עוד חצי שעה לדיון.
<אורי אדר: הכנסות המפעל: עד לאחרונה הכנסות המפעל היו בין 20 ל-25 מיליון ₪ בשנה – זה המחזור השנתי.
<אורי אדר: במצב כזה המפעל התנהל בקוליבריום או ברווחיות מסוימת.
<אורי אדר: עם החשיפה הגדולה מאוד של תעשיית הטקסטיל לייבוא מתחרה הדברים הלכו וירדו.
<אורי אדר: כיום אנו עומדים על מחזור של 15, 16, 17 מיליון שקל בשנה.
<אורי אדר: זה נובע משני דברים: מצד אחד, עלייה בתשומות, ומצד שני, ירידה- - -
חיים כץ: באילו יחסים?
<אורי אדר: קשה לי לפלח.
חיים כץ: אתה לא יודע כמה אתה מוכר?
<אורי אדר: אני מוכר היום בסדרי גודל של 70 אחוז ממה שמכרתי קודם.
<אורי אדר: ירדתי ב-40-30 אחוז.
מיקי רוזנטל: הירידה היא כללית?
<אורי אדר: יש מוצרים כאלה ומוצרים כאלה.
<אורי אדר: הבעיה שלי היא שאם אני לוקח רק את המוצרים היוקרתיים, שבהם אולי אני עוד מרוויח, אין לי מספיק בכלל.
<אורי אדר: אז אני חייב לקחת גם מוצרים יותר נחותים כאילו, ואני צריך להתקיים.
<אורי אדר: אם היה לי רק עניין הירידה בהיקפי המכירות, בלי עלייה של תשומות- - -
חיים כץ: כמה עלו לך התשומות?
חיים כץ: איך גמרת את 2011?
חיים כץ: כמה היו לך המכירות?
<אורי אדר: בסביבות 24-23 מיליון.
חיים כץ: מה קרה בשנה וחצי האחרונות שירדת ב-30 אחוז במכירות?
<אורי אדר: ירידת מכסים, ירידות בביקוש.
<אורי אדר: מצד אחד, עלייה בתשומות של אנרגיה, מים חשמל.
<אורי אדר: בכסף, בסדרי גודל של 25-20 אחוז בממוצע.
חיים כץ: כמה עלה לך, כמה עולה לך עכשיו?
<אורי אדר: אני הייתי משלם, נניח, 350 אלף שקל לאנרגיה.
<אורי אדר: אני משלם היום 450 אלף שקל אנרגיה, לחודש.
<אורי אדר: מים – שילמתי 110, היום אני משלם 140.
<אורי אדר: חשמל – שילמתי 80, היום אני משלם 120.
<אורי אדר: אז יש גבול למה שתעשייה- - -
חיים כץ: יחד עם זה, אתה מדבר על עלייה לא במספרים גדולים.
חיים כץ: הירידה במכירות היא הרבה יותר גבוהה, בלי שום פרופורציה למספרים שאמרת.
חיים כץ: יכול להיות שיש עוד נתונים, שלא נתת.
<אורי אדר: צריך להבין את הענף הזה.
<אורי אדר: הענף הזה גם ככה, נתח הרווחים שלנו- - -
חיים כץ: נמוך.
חיים כץ: כמה אחוז על המכירות?
<אורי אדר: אם אני מפעל בין-לאומי, אני עושה 10 אחוז גולמי.
חיים כץ: אתה מאוזן תפעולית?
<אורי אדר: כרגע לא.
<אורי אדר: אני מפסיד תפעולית, בין 200 ל-250 אלף שקל בחודש תפעולית.
<אורי אדר: אבל יש לנו אור בקצה המנהרה – כניסה של גז לישראל.
<אורי אדר: הכניסה של גז לישראל, לפי עבודה של יועץ כלכלי שמונה אצלי על-ידי משרד הכלכלה, אמורה לסגור את הפער הזה.
חיים כץ: במקום 450 יעלה לו 200.
יעקב מרגי: אמרת לפני כמה דקות – באנרגיה יש לך עלייה- - -
חיים כץ: הוא יוזיל לו את הבסיס.
חיים כץ: האנרגיה עלה לו 450 – יעלה לו 200.
חיים כץ: אז הוא מרוויח את ה-250 של התפעול.
<אורי אדר: אבל זה רק תחילת הגלגל, כי ברגע שאהיה יותר זול, אקבל יותר עבודה, ואז התקורה שלי יורדת, יכולת התחרות שלי גדלה, ואני מתחרה יותר ולוקח יותר עבודה.
חיים כץ: כלומר אתה מדבר על 3 מיליון שקל בשנה.
<אורי אדר: 3 מיליון שקל, נקודה – עד כניסה של הגז, וזהו.
חיים כץ: אני לא יודע אם הגז ייכנס תוך שנה, תוך שנתיים, תוך שלוש.
חיים כץ: אני יכול לומר רק דברים שתלויים בי באופן עצמאי.
חיים כץ: אם זה תלוי בעוד מישהו, אני לא יכול לומר לך.
חיים כץ: זה שאתה אומר 3 מיליון שקל בשנה- - -
<אורי אדר: 3 מיליון שקל, נקודה, בחלוקה של 250 אלף שקל.
חיים כץ: אדוני ראש עיריית שדרות, בבקשה.
<דוד בוסקילה: המפעל הזה קיים מ-87'.
<דוד בוסקילה: יש בו התגלמות של ציונות.
<דוד בוסקילה: זה יהודי שעקר את העסק שלו מטורקיה.
<דוד בוסקילה: יש לו עסקים דומים בטורקיה.
<דוד בוסקילה: הוא היה יכול לנהל אותם משם.
<דוד בוסקילה: הוא החליט לנהל אותם משדרות.
<דוד בוסקילה: כל השנים המפעל הזה הקפיד גם להעסיק תושבי שדרות וגם לדאוג לרווחתם.
<דוד בוסקילה: לא היתה לנו שום בעיית תעסוקה ושום משבר תעסוקתי עם המפעל הזה.
<דוד בוסקילה: כל שנים הבעלים של המפעל הביא כסף מהבית כדי לממן את פעילות המפעל בגלל ירידת המכסים והחשיפה לייבוא.
<דוד בוסקילה: המפעל היום נלקע למצוקה, והוא זקוק ל-3 מיליון שקלים.
<דוד בוסקילה: הוא לא רוצה לקחת אותם כהלוואה.
<דוד בוסקילה: זה מה שהציע משרד הכלכלה – קח הלוואה.
<דוד בוסקילה: הבעלים לא רוצה לקחת הלוואה אלא סיוע שיגשר.
חיים כץ: הוא רוצה מענק מגשר.
חיים כץ: למה הוא אומר שתוך שנה יגיע הגז?
חיים כץ: יש הולכה?
חיים כץ: עובדים בשטח?
<דוד בוסקילה: הצפי מדבר על סוף שנה הבאה.
<דוד בוסקילה: אוקטובר שנה הבאה זה הצפי.
<דוד בוסקילה: אתמול שוחחתי עם מנהל המשרד להגנת הסביבה במחוז.
<דוד בוסקילה: הוא הציע עוד אפשרות מגשרת – להקים חוות פאנלים כדי לספק בינתיים את אספקת החשמל.
<דוד בוסקילה: זה יכול לקחת משהו כמו חודש-חודשיים, אם תהיה זמינות של קרקע להניח עליה את הפאנלים.
חיים כץ: מה העלויות?
חיים כץ: זה ייקח שנה יותר מהגז.
<דוד בוסקילה: זה ייקח זמן.
<דוד בוסקילה: מה שאני מציע היום, וחברי הוועדה יכולים לסייע- - -
חיים כץ: במה מסייעת העירייה?
<דוד בוסקילה: חרף המצוקה הכלכלית של העירייה אני מוכן להפחית את כמות הארנונה באופן משמעותי.
<דוד בוסקילה: היום תשלומי הארנונה לשנה הם מיליון ו-100 אלף שקל לשנה.
<דוד בוסקילה: אני מוכן לוותר על מחצית הסכום.
<דוד בוסקילה: אנחנו במצוקה.
<דוד בוסקילה: אנחנו מוכנים לוותר, באישור משרד הפנים.
<דוד בוסקילה: אני לא יכול לוותר על דעת עצמי, אבל יש נכונות מצדי לוותר על 600 אלף שקלים בשנה כדי להראות שהעירייה מסייעת למפעל.
<דוד בוסקילה: לדעתי, משרד הכלכלה צריך לסייע.
חיים כץ: כשזה היה תמ"ת, זה היה יותר קל.
חיים כץ: עכשיו הם יותר קשים.
<דוד בוסקילה: אני מסכים אתך.
חיים כץ: שום סיבה אחרת.
<דוד בוסקילה: אגב, המשרד אותו משרד, השם שונה, והסיוע יותר קשה היום.
<דוד בוסקילה: נמצאו פתרונות כאלה למפעלים גם בשדרות וגם במקומות אחרים.
<דוד בוסקילה: כל מה שמתבקש פה זה לא סדרי גודל בשמיים אלא סדר גודל של 250-200 אלף שקלים בחודש.
<דוד בוסקילה: סך הכול 3 מיליון שקלים.
<דוד בוסקילה: רבע מהסכום הזה – העירייה מוכנה להניח.
חיים כץ: אילו התחייבויות יהיו למפעל מצד הבעלים?
חיים כץ: לא שיש לנו הכסף.
חיים כץ: יש לנו הכסף שלך אולי, אם יאשרו לך, ואנחנו יודעים שתעלה למיליון.
חיים כץ: אם משרד האוצר יהיה רך פתאום, סכומים לא גדולים, ומשרד האוצר, נעשה לו איזו חלופה לוויסקונסין.
חיים כץ: צריך לפנות.
חיים כץ: זה לא ייגמר בשנה.
חיים כץ: לא שיש לי נתונים.
חיים כץ: אני מכיר את הרגולציה בישראל, יודע איך זה הולך.
חיים כץ: כמו שאם היית רוצה לעשות סולרי, זה לא היה נגמר בחודש – גם לא היה מתחיל בחודש.
חיים כץ: זה גם לא ייגמר בשנה.
חיים כץ: צריך הבעלים לומר: גם אני שם את חלקי.
חיים כץ: מעבר לשנה, גם אני מממן.
חיים כץ: לא שאנחנו נבוא ונלך לבקש, ובעוד שנה נשב פה שוב.
חיים כץ: אם אנחנו הולכים לנסות – לוועדה הזאת אין מנדט להחליט, בטח לא בנושא כזה.
חיים כץ: אנחנו יכולים לנסות להפעיל את השפעתנו – כל אחד בדרכו שלו – ואכן לא מדובר בסכומים גדולים.
חיים כץ: אני לא חושב שצריך לסגור מפעל שהשפעתו גדולה על ציבור העובדים במדינת ישראל, ואלף איש זה הרבה עובדים.
חיים כץ: זה אלף משפחות.
קריאה: זה הרבה יותר.
חיים כץ: דיבר המנכ"ל, ואני יודע ממה שהוא אמר.
חיים כץ: אם מישהו אחר יודע יותר טוב, הוא יודע יותר טוב.
חיים כץ: מה המנכ"ל לא יודע?
<ארז בר-חיים: שמי ארז, מחברת בריטקס.
<ארז בר-חיים: יש המעגל הראשון, של המפעל עצמו, ויש המפעל השני, שהוא אנחנו.
<ארז בר-חיים: אני, למשל, מייצג כ-350-300 בתי אב של המון מעצבי טקסטיל.
<ארז בר-חיים: הם באמת מביאים ייצוא.
חיים כץ: הבעלים, מעבר לשנה הוא מוכן להכניס כסף?
<אורי אדר: במסגרת הזאת ויחד עם יועץ כלכלי, שקיבלנו ממט"י, שאנחנו כרגע שוקדים על תוכנית הבראה כלכלית, התחייבנו לעשות השקעות כדי להשביח את המפעל ולשפר אותו ולצמצם את התקורה.
חיים כץ: רכישת ציוד?
<אורי אדר: הזזה של ציוד, השבחת ציוד, רכישת ציוד.
חיים כץ: כמה פיטורי עובדים?
<אורי אדר: צמצומי עובדים בעיקר בשכר.
<אורי אדר: כלומר עשיתי תוכנית שלפיה, שכר בעיקר של הבכירים יותר יצומצם בסדרי גודל של 25-20 אחוז.
<אורי אדר: יש הסכמה של כולם.
<אורי אדר: זה אנשים שרואים את מקום העבודה הזה כבית, ומוכנים לתת כתף.
חיים כץ: כמה מרוויחים אלה שאתה מדבר על להוריד את שכרם ב-25 אחוז?
<אורי אדר: בין 10,000 ל-20 אלף שקל ברוטו.
חיים כץ: ומאיזו רמת שכר אתה לא מוריד?
<אורי אדר: אין לי שכר מינימום; יש לי תמיד שכר מינימום פלוס.
<אורי אדר: אצלי, מכיוון שעובדים 12 שעות, מרוויחים כ-7,000 שקל לחודש נטו, 6,500.
חיים כץ: דבר אתי ברוטו.
<אורי אדר: 8,000-7,500.
<אורי אדר: באלה אני לא נוגע.
מיקי רוזנטל: אפשר לשמוע נציג של העובדים?
<אשר אוחיון: שלום.
<אשר אוחיון: אני עובד במפעל 26 שנה.
<אשר אוחיון: אני מחסנאי של המפעל.
חיים כץ: יש לכם הסכם קיבוצי?
<אשר אוחיון: לא.
<אשר אוחיון: יש לי חמישה ילדים.
<אשר אוחיון: המפעל הוא הבית השני שלי.
<אשר אוחיון: אני במפעל 12 שנה.
חיים כץ: אין ועד.
חיים כץ: את מי הוא מייצג?
<אשר אוחיון: את העובדים.
<אשר אוחיון: אני מדבר בשם העובדים.
חיים כץ: מי נתן לך מנדט לדבר בשמם?
<אשר אוחיון: ההנהלה.
<אשר אוחיון: הפועלים.
<אשר אוחיון: אני מדבר מכאב.
<אשר אוחיון: אם המפעל נסגר, אני נזרק לרחוב.
<אשר אוחיון: זה לא רק אני.
<אשר אוחיון: זה הבית שלי.
<אשר אוחיון: אני מסיים את העבודה, הולך לבית, מתקלח, אוכל משהו וחוזר לעבודה.
<אשר אוחיון: מה יש לי לעשות?
<אשר אוחיון: אם אני הולך, אני נזרק לרחוב, ואצטרך למכור את הבית ולחיות ברחוב.
<אשר אוחיון: לאן אלך?
<אשר אוחיון: המשכנתאות יחזרו.
<אשר אוחיון: לא יהיה אוכל בבית.
<אשר אוחיון: תעזרו לי, לכולם.
חיים כץ: אדוני המנכ"ל, נכון לעכשיו אמרת מה העובדים יתרמו.
חיים כץ: לא אמרת מה ההנהלה תתרום.
<אורי אדר: אמרתי שבשלב הראשון אנחנו מתכוונים להשקיע לפחות 600 אלף שקל כדי לעשות – כשאני מדבר על תוכנית ההתייעלות, אני מדבר גם על צמצום שטח ועל שיפור ציוד והשקעה במערכת מחזור של מים, של ביוב.
<אורי אדר: פחות ארנונה, פחות שכר דירה.
<אורי אדר: הוא מוריד לי אחוזים, אז אם אהיה יותר קטן, בפועל אצמצם עוד יותר את הארנונה.
<אורי אדר: אני מניח שהוא לא יוריד לי את זה גלובלי.
<אורי אדר: אם אהיה בשטח של 600 אלף שקל בשנה, אותה פרופורציה תישאר, ואז אני מרוויח עוד כסף.
<אורי אדר: יש לי כרגע בניית תוכנית עסקית מהסוג הזה ביחד עם יועץ שקיבלתי ממט"י.
<אורי אדר: כל הנתונים מראים שאחרי שנה נהיה במצב רווחי, יציב.
חיים כץ: הבעלים מוכן גם להביא כסף מהבית, ולומר: אני לוקח ושם מיליון שקל כתקופת מעבר, כי עוד שנה יגיע גז, ואז הרווחיות תעלה, ונמכור יותר ונקלוט אנשים?
חיים כץ: הכול אמרת בסדר.
<אורי אדר: ב-16 החודשים האחרונים הבעלים הזרים מכיסו 3 מיליון שקלים לטובת המפעל.
<אורי אדר: ב-12 השנה האחרונות הבעלים לא לקח אגורה אחת שכר, והרכב אינו של החברה אלא שלו פרטי.
<אורי אדר: אני לא מממן אותו.
<אורי אדר: הוא מממן אותו.
חיים כץ: מה עשו עם הרווח של החברה?
<אורי אדר: השקיעו בחברה.
<אורי אדר: קנינו מכונות צביעה חדשות, מכונת דפוס, כל מיני דברים.
חיים כץ: הבעלים מוכן גם להביא כסף?
<אורי אדר: הוא יביא כסף.
חיים כץ: הבנו שהוא מוכן להוריד את השכר של העובדים ב-25 אחוז.
<אורי אדר: בזה הוא לא מעורב.
חיים כץ: אתה המנכ"ל – זה הוא.
חיים כץ: אנחנו באים לפה, ואנחנו נצטרך לפנות, לנסות להביא כסף.
חיים כץ: אין לנו בוועדה הזאת יכולת לקבל החלטה, שאנחנו מממנים לך מפעל.
חיים כץ: יחד עם זה, אני מתכונן לפנות לשר האוצר ולדבר אתו אחד על אחד, אבל עכשיו אני לא יכול להביא לו את הדמעות של העובד, כמה שזה נוגע ללב, כי באוצר אין רגישות חברתית.
חיים כץ: גם אם כולנו יחד נבכה, הם לא מתרגשים.
חיים כץ: ואצטרך להביא תוכנית כלכלית.
חיים כץ: אצטרך לומר לו: הם משקיעים, הם מביאים, יש עתיד.
חיים כץ: אני לא יכול לומר לו: עוד שנה יגיע הגז, כי הוא יודע שלא יגיע עוד שנה.
חיים כץ: ואני אצטרך לנסות להביא כסף.
חיים כץ: ואז אני רוצה לדעת – אמרת שעובדים מרמת שכר מסוימת יוותרו – יופי.
חיים כץ: אלה שמרווחים שכר מינימום לא יוותרו.
חיים כץ: העירייה מוותרת.
חיים כץ: תביא לנו פה דף מסודר של כל העלויות שלך, של כל ההשקעות שלך, תוכנית עסקית של תקופת המעבר, ואיך למחרת אתה קם בבוקר ויש מפעל שמפרנס את כולם.
חיים כץ: המטרה שלנו בוועדה – שמחר בבוקר יהיה מפעל, והוא יבוא לעבודה ויחזור הביתה, ולמחרת יחזור לעבודה ויחייך, וכמוהו עוד אלף איש.
חיים כץ: זו המטרה.
חיים כץ: הכלים – עד עכשיו נתת לנו מעט מאוד כלים.
חיים כץ: אתה צריך לתת לנו כלים, כי אנחנו הולכים בידיים חשופות, לנסות להביא את זה.
חיים כץ: זה לא שאני שולח את מוחמד ברכה, והוא חוזר מחר: ביקשת 3 – קח 7.
חיים כץ: אני מאמין באמונה שלמה שיגעת ומצאת – תאמין.
<אורי אדר: ברשותך, אם נתפס כאילו אנחנו מגיעים לפה על רקע של מסכנות – זאת לא הכוונה.
<אורי אדר: אני רואה עצמי בראש ובראשונה כעסק כלכלי שצריך להרוויח ולהחזיק כלכלה רווחית בישראל.
<אורי אדר: תוכנית ההבראה שלנו כוללת צמצומים באנרגיה, חיסכון במים, ירידה של השכר, ירידה של הארנונה, כניסה של הגז.
<אורי אדר: זו הולכת להיות תוכנית מאוד מסודרת, והיא מונחית על-ידי כלכלן חיצוני של משרד הכלכלה.
<אורי אדר: זה בתחום הכלכלי.
<אורי אדר: מעבר לזה, תמיד צריך לראות את זה, שאנחנו מפעל עוגן לאלף איש, שאולי כן מרוויחים כסף היום, והם כן מייצרים מקומות עבודה, והם כן תורמים לכלכלת ישראל בזה שמחזיקים אנשים לא מקצועיים בפריפריה, ונותנים להם פרנסה בכבוד.
חיים כץ: מרוויחים, לא מרוויחים – זה לא מעניין אותי.
חיים כץ: אני רוצה שהם יתפרנסו.
חיים כץ: יש מישהו מהח"כים שרוצה לדבר?
עמר בר-לב: מדינת ישראל היא לא רק עסק.
עמר בר-לב: חשוב לנו העובדים.
עמר בר-לב: גם הרווחיות חשובה, אבל בהקשר הזה חשוב לנו מקומות תעסוקה בפריפריה.
עמר בר-לב: אני חושב ששדרות עצמה היא ממש הדוגמה – זה מפעל, ואנשים שחיים תחת איום הקסאמים, וזה פריפריה.
עמר בר-לב: אני חושב שבמובן הזה הם סמל של מדינת ישראל.
עמר בר-לב: לכן אנחנו לא יכולים להשאיר אותם לבד.
עמר בר-לב: אנחנו חייבים לתת להם את התמיכה.
עמר בר-לב: זה גם תומך בעוד אלף משפחות ברחבי הארץ, שרובן בפריפריה.
עמר בר-לב: שמענו את האנשים.
עמר בר-לב: ההנהלה מוכנה להוריד את השכר, הבעלים לא הוציא אגורה אחת דיבידנדים בעשרים ומשהו השנים האחרונות, השקיע 3 מיליון שקל בשנתיים האחרונות, מוכן להשקיע – לשאלתך, לא שמענו מספר מדויק, אבל שמענו הצהרה, שהוא מוכן להשקיע גם בהתייעלות.
עמר בר-לב: אני חושב שמעבר לזה זו אחריות שלנו, בעיקר שלך, יושב-ראש הוועדה, לשכנע גם את משרד האוצר וגם את משרד הכלכלה, לעזור למדינת ישראל.
עמר בר-לב: זה לא לעזור למפעל אלא למדינת ישראל.
אילן גילאון: אני רוצה שנדבר כאן דיבור ממוקד מאוד ולא רחב, ולא נשלה אף אחד.
אילן גילאון: ברור לגמרי מה העתיד של תעשיית הטקסטיל במדינת ישראל בסופו של דבר, וזה חלק מהבעיה.
אילן גילאון: לא יעזור פה לא אנרגיה ולא ארנונה, ולכן אני אומר – בואו נשים את האצבע על הנקודה הכואבת באמת.
אילן גילאון: יש פה שלוש סיבות מכאיבות מאוד, שהמדינה צריכה להתערב: המרכיב אחד הוא אלף האנשים.
אילן גילאון: אני לא חושב שכאן בשולחן הזה ניתן להם את הפתרון; המרכיב השני הוא שדרות; והמרכיב השלישי הוא אנשים שמעל גיל 50, רובם בין 45 ל-50, 60, לפי מה שהבנתי.
אילן גילאון: זה גיל שהוא גיל של מוות קליני מבחינת שוק העבודה.
אילן גילאון: לכן ההתמקדות כאן צריכה להיות, לו היתה קרן, כפי שהיתה צריכה להיות, להצלת מפעלים מסוג זה, כי זה מפעל בדוגמתו אולי של פרי גליל, הוא במצב הרבה יותר חמור, כי זה טקסטיל.
אילן גילאון: לו היתה קרן כזאת, היינו יכולים להציל דרכה.
אילן גילאון: עכשיו צריכים למצוא את הדרך הפורמלית, איך אנחנו יכולים – זה מפעל שאינו מייצא, לדעתי, את הכמות שיכולה לייצא כדי לקבל את התמיכה, זה מפעל שיש למצוא לו את הדרך, איך במסגרת עידוד השקעות הון – אני לא יודע איך במקרה הזה – יוכל לקבל- - -
חיים כץ: אולי נעביר למשרדים הממשלתיים, שיגידו לנו איך.
אילן גילאון: אני צריך את הדרך המשפטית, לדעת איך אני בסופו של דבר מציל אנשים מהסוג של אשר – לא מתוך שאנחנו מסתכלים בחמלה חלילה; מתוך שזה תפקידנו.
אילן גילאון: לכן להיות פתרון ממוקד ולא לדבר על ציונות גבוהה, כי זה לא יעזור לנו כאן.
חיים כץ: משרד הכלכלה, בבקשה.
<ינון אלרועי: יש פה בהחלט סוגייה חשובה ונוגעת לתעשייה ולעובדים – לא רק במפעל הזה.
<ינון אלרועי: הסוגייה העיקרית שאנחנו עוסקים בה היום היא פרנסה.
<ינון אלרועי: אני רוצה להעביר מסר מהשר ומהמנכ"ל: המשרד לא יפקיר את העובדים.
חיים כץ: פרש את דבריך.
<ינון אלרועי: קודם כל, אנחנו נמצאים בקשר עם המפעל מהיום הראשון שעלה איתות ממנו.
<ינון אלרועי: היה שם מנהל מינהל תעשיות, ומאז אנחנו נמצאים או באמצעות המשרד או באמצעות גורמי השטח, כפי שאמר מנהל המפעל.
<ינון אלרועי: אנחנו מלווים אותם, סייענו להם בנושא של ייעוץ, הצענו לשלב יועץ להתייעלות אנרגטית, הפנינו אליהם ספקי גז טבעי, הצענו למפעל סיוע בהגשת בקשה לקרן להלוואות בערבות מדינה.
<ינון אלרועי: אנחנו מלווים אותם מהרגע שהנושא עלה לתשומת הלב שלנו.
<ינון אלרועי: גם שירות התעסוקה נכנס לתמונה- - -
מוחמד ברכה: מה הסיפור של הגז הדחוס?
<ינון אלרועי: ממה שאנחנו יודעים, ככל הנראה, כפי שנאמר על-ידי ראש העיר, מערכת ההובלה של הגז תאפשר הגעה של גז עד סוף 2014.
<ינון אלרועי: אנחנו הפנינו לשם אחת מהחברות שעוסקות בנושא גז דחוס, שהוא עדיין לא בשטח; צריך עוד מספר חודשים.
<ינון אלרועי: אנחנו עוד לא יודעים אם באופן חד-משמעי זה יכול לקצר את התהליך, כי המפעל צריך לעבור תהליך של התאמה.
<ינון אלרועי: להתאמה של הגז בכל מקרה, גם אם זה גז במערכת ההובלה וגם אם זה מערכת ההסעה, לוקח מספר חודשים רבים.
<ינון אלרועי: אין לנו בינתיים נתונים מהמפעל – ואנחנו נמצאים אתם בקשר שוטף – האם באמת בסופו של יום נצטרך להשקיע בנושא של הכשרה והשמה של העובדים.
חיים כץ: אנחנו קצרים בזמן.
חיים כץ: אני רוצה לחזור למשפט הראשון שלך – אנחנו לא נפקיר אותם.
חיים כץ: תרגם לכסף.
<ינון אלרועי: עד רגע זה לא קיבלנו מידע מהימן שהמפעל הזה הוא בר-קיימא לאורך זמן.
<ינון אלרועי: אני בטוח שאתה לא רוצה עכשיו לסייע למפעל שעוד שנה יהיה פה שוב, נכון?
חיים כץ: איך שאני שומע את העלויות ואת המספרים, המפעל הזה יכול לספק עבודה, יכול להיות לא ברווחיות גדולה, אבל יכול לתת פרנסה לאלף איש.
חיים כץ: אמר פה אילן גילאון חברי שהמדינה שלנו היא לא עסק, והוא יחסוך דמי אבטלה ויחסוך דמי השמה לקבלנים בתוכנית ויסקונסין, שיעלה מיליונים.
חיים כץ: אבל זה לא חשוב, כנראה.
חיים כץ: ואנשים יוכלו לקום, כמו האפסנאי הזה, ולהתפרנס בכבוד – זה מה שאנחנו רוצים.
מיקי רוזנטל: והמספרים לא גדולים.
מיקי רוזנטל: אם בא ראש העיר ואומר: אני תורם את חלקי, והבעלים מביא את חלקו, גם האוצר קצת ומשרד הכלכלה קצת, ונעבור את המשבר לשנה- - -
חיים כץ: אם משרד הכלכלה נותן קצת ומשרד התמ"ת נותן קצת, אנחנו מגיעים למשהו.
<ינון אלרועי: אני לחלוטין מסכים אתך.
חיים כץ: מה זה, "לא נפקיר אותם"?
<ינון אלרועי: הצד שלנו לא מכיר מספרים שאומרים שהמפעל הוא בר-קיימא.
חיים כץ: כמה זמן אתה צריך כדי ללמוד את זה?
<ינון אלרועי: שיסיימו את העבודה.
<אורי אדר: עוד 48 שעות, 72 שעות גג יש לו הטיוטה.
חיים כץ: עד מתי הכנסת סגורה?
חיים כץ: 12 יום העובדים בחופש.
חיים כץ: אתם תחזרו.
<ינון אלרועי: נשמח לחזור כשיהיו לנו נתונים, ונחשוב ביחד.
<ינון אלרועי: בעיקרון, אם המפעל יהיה רווחי, ואם אמר המנכ"ל שהמפעל אמור להיות רווחי אחרי שנה, למה המדינה צריכה להתערב?
<ינון אלרועי: זו גם שאלה.
מרב מיכאלי: הלוואה- - -
חיים כץ: אתה רוצה לנסות למקד את זה?
חיים כץ: אתם מחכים למספרים?
<ינון אלרועי: כן,- - -
אילן גילאון: איך התייחסתם בתקדים דומה?
חיים כץ: סגרו את המפעל בחוליות.
מוחמד ברכה: הוא גם אחראי על התעסוקה ועל ויסקונסין.
מוחמד ברכה: מה שהוא לא ישלם מכאן, הוא ישלם משם.
יעקב מרגי: לא מעניין אותו.
יעקב מרגי: הוא מוכן.
חיים כץ: הוא רוצה ויסקונסין.
מוחמד ברכה: אבל זה יעלה לו פי שלושה.
חיים כץ: לא מעניין אותו.
חיים כץ: מוחמד ברכה ואני שואלים, למה לא אכפת לכם לשלם על השמה הרבה יותר כסף, כשיש לכם אדם עובד, שבהשקעה קטנה הוא ישמור על העבודה שלו?
מוחמד ברכה: אבל זה לא רק השמה.
<ינון אלרועי: אנחנו מאוד מקווים שלא נגיע לשם.
<ינון אלרועי: לכל היושבים פה יש עניין שהמפעל ימשיך לעבוד – אחד.