GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני, כבן משפחה ברוכת ילדים – אני מדבר אתכם על אמצע שנות ה-60 – כשאבי, עליו השלום, היה צריך לעבוד שתי משמרות כדי לפרנס את הבית, ואמא היתה עסוקה בגידול הילדים, הרבה דברים היו קטליזטור.
יעקב מרגי: האחות היתה קטליזטור.
יעקב מרגי: זה הרבה טיפולים מונעים.
יעקב מרגי: אני מלמד על הכלל באותה תקופה – תקופה שהמדינה היתה בשיא העשייה, בשיא הציונות, בשיא הקליטה.
יעקב מרגי: אני לא רואה, למה דברים טובים, שהמדינה הצליחה בהם, צריך לקלקל אותם?
יעקב מרגי: לכן הייתי רוצה לשמוע תשובות לנתונים האלה.
חיים כץ: שמענו את דברי חברי הכנסת.
חיים כץ: שמענו את דבריו של דב חנין, שאמר על צעדים שאמורים להינקט במהרה בימינו, אם וכאשר על-ידי הסתדרות האחיות.
חיים כץ: אני רואה פה את יו"ר הסתדרות האחיות, חברת הכנסת לשעבר אילנה כהן, חברתי.
אילנה כהן: קודם כל, אני רוצה לברך על עצם קיום הדיון.
אילנה כהן: במדינת ישראל לא הפריטו בתי סוהר.
חיים כץ: ניסו, ובית המשפט סגר.
אילנה כהן: אני רוצה להסביר – יש דברים שלא מפריטים: לא ילדים ולא זקנים.
אילנה כהן: כולם ראו מה קרה אתמול במרכז הגריאטרי ראשון לציון, שחיכו שהחולים ילכו לפתולוגיה, וכך ייסגר המקום.
אילנה כהן: הדיון התחיל עוד כשהייתי חברת כנסת.
אילנה כהן: הרי איך מעבירים שירות – קודם כל מייבשים אותו, אחר כך אומרים שהוא לא יעיל, ואחר כך מעבירים אותו.
אילנה כהן: אבל ראה זה פלא – ודווקא אני רוצה לגשת לסוף, כי היינו אצל סגן השר לשעבר הרב ליצמן, שאמרו לנו שמעבירים את הדרום.
אילנה כהן: לא השבתנו בשנה שעברה.
אילנה כהן: לקחו את האזור הכי קשה.
אילנה כהן: שם החיסונים היו אפס.
אילנה כהן: שאר השירותים – בכלל אין מה לדבר עליהם.
אילנה כהן: לקחו את האזור הזה, והא ראיה – הצלחה ב-100 אחוז.
אילנה כהן: ומה אמרו לנו – קודם כל יעשו את הפילוט, ואחר כך יעבירו את כל השירות.
אילנה כהן: כשעושים, יש כמה פרמטרים שצריכים להסתכל עליהם.
אילנה כהן: אז אם אנחנו רואים שהשירות חזר לדרום, לאזור הכי קשה, יש שם אחות אחת על 2,500 תלמידים.
אילנה כהן: אנחנו עוברים למקומות שהופרטו – אחות אחת על 5,000 תלמידים.
אילנה כהן: רק אדם שלא לקח תרופות באותו יום יכול לומר שאחות אחת יכולה להיות קומנדו חיסונים בלתת טיפול.
חיים כץ: 1 לכמה?
אילנה כהן: 5,000 ו-6,000.
אילנה כהן: אז תראו את הפער.
אילנה כהן: במצוקת האחיות, ככל שמדרימים, פחות אחיות, אבל השילוב הזה של אחיות טיפות החלב עם המחסור של אחיות בתי הספר, וראה – מה היה היום קורה עם הפוליו?
אילנה כהן: מי היה מחסן?
אילנה כהן: ובא אליי סגן השר – אילנה, תעשו את החיסונים, הילדים עם שלשולים, והאחיות עם הלב שלהן עשו ועשו ועשו.
אילנה כהן: אבל כשאני הייתי בכנסת- - -
חיים כץ: כשתהיי בוועד עובדים תדעי שאין פרס על הצטיינות במערכת יחסי עבודה.
חיים כץ: אין הנחות.
אילנה כהן: התקציב בהתחלה היה 80 אלף, אבל כשרצו לייבש הגיעו ל-50 מיליון.
אילנה כהן: כמה זה היום?
אילנה כהן: מעל 100 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: היום – אתן לך את מה שאמר פה פרופ' איתמר גרוטו, כשניהלתי את הדיון בכנסת הקודמת – הוא אומר:
אורלי לוי אבקסיס: לפני ההפרטה הוא עלה 74 מיליון, ואחרי ההפרטה, הוא אומר שיחד עם הדרום עולה 100- - -
אילנה כהן: זה מה שאני אומרת - מעל 100 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: ההפרטה עלתה לנו 40 מיליון נוספים.
אילנה כהן: ודאי.
אילנה כהן: אז אם מדברים גם על הכסף, החזרה לשירות המדינה לא תעלה, כי הרי אני עשיתי הסכם עם נטל"י, שהאחיות של בתי הספר מקבלות כמו האחיות של בריאות הציבור.
אילנה כהן: אז מבחינת עלות כספית, אין פה.
אילנה כהן: בזמנו מספר האחיות שהיו בבריאות התלמיד, היו בין 680 תקנים ל-700.
אילנה כהן: כמה הן היום?
אילנה כהן: עם הדרום, שלקחנו את הרשימה לפני שנתיים, לא מגיעים ל-250 תקנים.
אילנה כהן: אז אין פלא שזה עבר ל-1 ל-5,000, כי האחיות בורחות.
אילנה כהן: מה שאתה מפספס בבריאות, לא תמיד אתה יכול להחזיר.
אילנה כהן: אני רוצה לספר בקצרה על הנכדה שלי.
אילנה כהן: הרי עושים גדילה ומודדים.
אילנה כהן: אני לא יודעת שלא מדדו אותה, וכל הזמן חשבו שהיא תגדל ותגדל ותגדל.
אילנה כהן: ובסופו של דבר הסתבר – אתם יודעים שאם בנות מקבלות את המחזור, הן לא יכולות לקבל את הורמון הגדילה.
אילנה כהן: רצנו בריצת אמוק במשך שנה - הילדה בת 11 – שתספיק לקבל את הטיפול הזה.
אילנה כהן: היו צריכים לגלות את זה.
אילנה כהן: יש הרבה פספוסים.
אילנה כהן: ילד שלא שומע בכיתה, מפריע.
אילנה כהן: אם היו יודעים שהוא לא שומע, היו שמים אותו קדימה.
אילנה כהן: ילד שלא רואה, השמנה, הטרדה מינית – כל כך הרבה דברים.
אילנה כהן: שמענו שעושים חיסונים, לוקחים את האחיות, מלינים אותן כמו נערות ליווי במלונות, שיהיו קרובות למקומות החיסון.
אילנה כהן: לקחו אחיות שהיו קודם כל במדינה, אבל הקבלן היה- - - , כי אמרו שזה מלב-לבה של מערכת הבריאות.
אילנה כהן: פיטרו אותן מהמדינה, אחר כך פיטרו אותן מהאגודה.
יעקב ליצמן: איזו ממשלה עשתה את זה?
יעקב ליצמן: תגידו מי היה.
אילנה כהן: שאגיד לך את כל השרים?
אילנה כהן: כל האחיות שיכלו לברוח, ברחו מההפרטה.
אילנה כהן: יש אמהות חד-הוריות.
חיים כץ: מה קורה?
אילנה כהן: המטרה שלנו היא לא שביתה אלא למצוא פתרון, שמהוועדה הזאת ייצא כבר היום, שצריך לקבוע תאריך, שמחזירים את השירות למדינה.
אילנה כהן: להחזיר את הטיפול לילדי ישראל.
אילנה כהן: סכסוך העבודה הוא לא רק על אחיות בריאות התלמיד; הוא על כלל ציבור האחיות.
אילנה כהן: יש אנשים שנלחמים על הקוטג'.
אילנה כהן: אנחנו האחיות החלטנו שנילחם על בריאות התלמידים.
אילנה כהן: אני גאה שאנחנו עושות את זה, ואני חושבת שזה הילדים של כל אזרחי מדינת ישראל.
אילן גילאון: אנחנו שוב נדרשים פה לסוגייה.
אילן גילאון: זה פרק מתוך מדינה שסופרת את קץ האחריות שלה לאחור כל הזמן.
אילן גילאון: אנחנו עוקבים אחר מעמד אחיות בתי הספר.
אילן גילאון: אנחנו יכולים גם לראות כמראה את הבבואה של החברה הישראלית באופן כללי.
אילן גילאון: הייתי אומר שסיפור האחיות זה ויסקונסין בתחום האחיות.
אילן גילאון: כלומר גם העגל המטומטם והמטופש הזה של ההפרטה, שמסתובב בכל מקום ואומר לכם: כל מה שפרטי הוא זול, וכל מה שציבורי הוא יקר – פתאום מסתבר בכמה מקרים שבדיוק להפך, אבל הבעיה היא בעיקר בעיה של רצון להיות חסר-אחריות.
אילן גילאון: להוציא למדינה למכרז, לא לקבל אחריות על שום דבר.
אילן גילאון: לכן הקרב על אחות בית הספר הופך לכל כך סמלי במקרה הזה, כי הוא לא קרב על כל אחיות בתי הספר אלא הוא קרב בכלל על האחריות של מדינת ישראל ועל קווי המתאר הבסיסיים שלה.
אילן גילאון: אחות בית ספר היא לא רק אחות בית ספר; אחות בית ספר היא מורה לבריאות קודם כל.
אילן גילאון: ואם אתם תעקבו באופן היסטורי אחרי מעמדה, תראו לאן הגענו.
אילן גילאון: חבר הכנסת מיקי רוזנטל ואנוכי הגשנו הצעת חוק בנושא הלאמה – בסופו של דבר יש דברים שמדינה צריכה לקחת על עצמה, ולא לעשות אותם במיקור חוץ, ודאי כשהם לא משתלמים כלכלית אלא רק מתוך רצון להיות חסרי-אחריות.
אילן גילאון: לכן אנחנו מדברים באופן הכי מפורש, מנכ"ל משרד הבריאות, וכמובן, עם כל ההתחייבות שלנו, כי אני מאמין רק באחריות של פוליטיקאים ולא של פקידים.
אילן גילאון: תמיד אני אומר שאף פעם לא ראיתי את שר האוצר, שמכניסים אותו למרתף משרד האוצר, כובלים אותו בחבלים, מכים אותו, ואומרים לו: קבל את המדיניות שלנו, הפקידים.
אילן גילאון: זה שייך לכאן ולא לשם.
אילן גילאון: וכמו שאני חושב שזה יכול להיות הפתיח לעצירת מיקור החוץ המטורף במדינת ישראל ולאחריות בהעסקה ישירה של המדינה לגבי המערכות האחרות שלה, אחות בתי הספר צריכה להיות הדגל לכל המאבק הזה.
אילן גילאון: לכן נציג פה חוק.
אילן גילאון: חוק הוא תמיד ברירת מחדל, כי עדיף להגיע בהסדר ובשפיות ובתבונה.
אילן גילאון: החוק הכי טוב – שאנשים יהיו בני אדם, ושהמדינה תהיה אחראית, ושתלך לפי קווי המתאר שלה; תהיה אחראית קודם כל לאזרחיה ולילדיה ולתלמידיה ולאחיותיה.
אורלי לוי אבקסיס: בכנסת שעברה בנושא הזה משרד הבריאות ביקש שלושה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: עברה כמעט שנה.
אורלי לוי אבקסיס: וזה היה חברים מהקואליציה.
חיים כץ: נטל"י, בבקשה.
<נמרוד אלטמן: שלום, אני מנכ"ל קבוצת נטל"י.
<נמרוד אלטמן: ביקש חבר הכנסת מרגי שיוצגו נתונים.
<נמרוד אלטמן: חבל שהם לא הוצגו בתחילת הדיון, כי זה נתון שהוא, לדעתי, אחד החשובים פה בדיון.
<נמרוד אלטמן: אנחנו לא נכנסים להחלטה מבחינת מדיניות.
<נמרוד אלטמן: חשוב לנו לדבר עובדות, והעובדות מתבססות על המערכת הממוחשבת שהטמיע מנכ"ל משרד הבריאות.
<נמרוד אלטמן: הוא דרש שהשירות הזה, כשנטל"י זכתה, יוטמע באופן מלא.
<נמרוד אלטמן: את כל הנתונים אפשר לבדוק במערכת.
<נמרוד אלטמן: בשנת תשע"ג נתוני שיא של עשר השנים האחרונות.
<נמרוד אלטמן: ממוצע ארצי בכל האזורים שבאחריות נטל"י, ללא דרום ואשקלון – 95 אחוז- - -
חיים כץ: כמה זמן ממוצע?
חיים כץ: נתתם פרמיות על מהירות?
חיים כץ: אם זה היה 6 שניות, האחות קיבלה בונוס?
אורלי לוי אבקסיס: כמה אחיות יש לכם בשירות?
<נמרוד אלטמן: אני מבקש להציג את הנתונים.
<נמרוד אלטמן: מעבר לחיסונים, בדיקות סינון ראייה – 94 אחוז.
<נמרוד אלטמן: בדיקות סינון שמיעה – 95 אחוז.
<נמרוד אלטמן: אומדני גדילה שהוזכרו פה: 93 אחוז.
חיים כץ: מה שנעשה פה לא בסדר, כי כל מי שתומך באחיות, יכול לדבר בשקט, להביע את דעתו – כולם שומעים.
חיים כץ: אם יש מישהו שבמקרה יש לו דעה שונה – אסור לו לדבר.
חיים כץ: אז בואו נכתיב לו מה אנחנו רוצים שהוא יגיד, ואז אורלי לא תפריע לו, ואחרים לא ידברו, והוא יגיד את מה שאורלי רוצה לשמוע.
אורלי לוי אבקסיס: בית המשפט קבע שהם נכשלו.
אורלי לוי אבקסיס: בית המשפט לא שמע את הדברים?
חיים כץ: קבענו דיון בשביל לשמוע אותך?
חיים כץ: אנחנו רוצים לשמוע גם אותו.
חיים כץ: אז לא נפריע לו.
<נמרוד אלטמן: תודה.
<נמרוד אלטמן: כל הנתונים שאני מציג הם מתוך מערכת משרד הבריאות; אלה לא נתונים של נטל"י.
<נמרוד אלטמן: מעבר לפעולות הללו הטמענו מחדש את נושא החינוך לבריאות בבתי הספר, ולמעלה מ-18.5 אלף כיתות עברו תזונה נכונה.
<נמרוד אלטמן: אנחנו יודעים שנושא ההשמנה הוא אחד האתגרים הגדולים שעומדים בפנינו.
<נמרוד אלטמן: הגברת עירית ליבנה – היו לנו הרבה ישיבות אתה בנושא הזה.
<נמרוד אלטמן: הטמענו מחדש את הנושא הזה.
<נמרוד אלטמן: הוא הוזנח בשנים האחרונות, והשנה הוא הוכנס חזרה.
<נמרוד אלטמן: מעבר לנושא הביצועי, נטל"י – - - - משתתפת בוועדות עוד כמה שנים, וגם אנחנו הבנו שנושא האיכות והמקצועיות חשוב לא פחות מהביצוע, ועשינו מספר פעולות - חבל שאני לא יכול להראות לכם אותן – כמו המחשוב שדיברנו עליו וכמו נושא הבקרה.
<נמרוד אלטמן: במהלך השנה האחרונה בוצעו על-ידי בקריות של משרד הבריאות 1,500 בקרות.
<נמרוד אלטמן: אני חושב שזה שירות הבריאות הכי מפוקח בישראל.
<נמרוד אלטמן: יש פה יתרון, שהגוף המבצע הוא לא הגוף המפקח.
<נמרוד אלטמן: כלומר אפשר לעשות גוף שהוא מפוקח ומבוקר ברמה יום-יומית אינטנסיבית.
<נמרוד אלטמן: מעבר לכך, הפעלנו עוד מערך פיקוח פנימי, שמפנים את אותן בקרות.
<נמרוד אלטמן: הכנסנו את חברת פרומדיקו, שהיא בית מסחר לתרופות.
<נמרוד אלטמן: כל שרשרת הקירור עברה תהליך ולידציה על-ידי אגף הרוקחות של משרד הבריאות עם מדי טמפרטורה.
<נמרוד אלטמן: זה כל מיני דברים שמעולם לא היו בשירות הזה.
<נמרוד אלטמן: הוקם מוקד פניות ציבור להורים, שנותן מענה להורים.
<נמרוד אלטמן: בתקופה שיש הסיפור של הפוליו המוקד הזה עובד 24 שעות כמעט, מאוד קשה.
אורלי לוי אבקסיס: זה מחוז דרום, לא בידיים שלכם.
<נמרוד אלטמן: ההורים פונים בכל הארץ.
<נמרוד אלטמן: ההיסטריה היא בכל הארץ.
<נמרוד אלטמן: בשנים שנטל"י בשירות הזה יש הסכם קיבוצי מלא מול ארגון האחיות – נחתם על-ידי אילנה כהן ומוריה אשכנזי.
<נמרוד אלטמן: אנחנו מכבדים את הזכויות כמו במגזר הציבורי, עובדים בצורה שוטפת עם הארגון.
<נמרוד אלטמן: פעם אחת לא היינו בבית דין לעבודה.
<נמרוד אלטמן: אני לא רוצה לומר לכם מה היה לפני כן.
<נמרוד אלטמן: עובדים אתם ממש בלחיצת ידיים.
<נמרוד אלטמן: דיברו על הדרום.
<נמרוד אלטמן: בשנה שעברה, כשהדרום עבר למדינה בחודש פברואר – זה היה אמצע השנה – קצב ביצוע מרבית הפעולות היה 90 אחוז.
<נמרוד אלטמן: לכן אנחנו שותפים להצלחה בדרום.
<נמרוד אלטמן: אשמח לענות על כל שאלה.
<נמרוד אלטמן: בשיטת הפעולה הנוכחית ובמודל הקיים אפשר לומר בצורה ברורה שנטל"י עשתה הצלחה מרובה.
עפו אגבאריה: קודם כל, אני מסכים עם כל חבריי שדיברו בזכות מאבק האחיות ומאבק התלמידים.
עפו אגבאריה: זה לא הדיון הראשון, אבל לא ידעתי מעולם שנטל"י כזו חברה חסידת אומות העולם.
עפו אגבאריה: מה שהוצג פה, שהכול פיקוח, פיקוח, פיקוח, אבל מעשה אין.
עפו אגבאריה: מעשה לא ראינו.
עפו אגבאריה: אתה מדבר על 93 ו-95 אחוז של חיסונים.
עפו אגבאריה: אני לא יודע מאיפה המספרים האלה.
עפו אגבאריה: ביקרתי בעשרות בתי ספר.
עפו אגבאריה: מאף בית ספר לא שמעתי שהם באמת מרוצים מהעניין הזה של נטל"י.
עפו אגבאריה: חוץ מהסטופר שעומדים, מתי לעשות את החיסונים, ומי שבא, ברוך הבא, ומי שאיננו, לא הולכים לחפש אותו – חוץ מזה שום דבר לא נעשה.
עפו אגבאריה: אני יכול להביא עשרות דוגמאות, מה שהביאה אילנה כהן.
עפו אגבאריה: אני יכול להביא עשרות דוגמאות שאני נתקלתי בהן בעבודה היום-יומית, או אפילו מתוך זה שאני הייתי פעם רופא ופונים אליי.
עפו אגבאריה: יש הרבה-הרבה חסרונות.
עפו אגבאריה: אם הדבר הזה היה לא רווחי, נטל"י לא היתה נאבקת על זה.
עפו אגבאריה: אני פונה למשרד הבריאות – אם העניין הזה כרוך בכל כך הרבה הוצאות, שאנחנו מפספסים כל כך הרבה בילדים, מדוע אנחנו צריכים לשלם אחר כך בבריאות הילדים, בבריאות האנשים, ולשלם גם כספים יותר?
עפו אגבאריה: אני מאוד חרד למה שהולך להיות לילדים בעתיד, אפילו מזה שאנחנו לא נכנסים לנישה של הפסקת טיפול השניים, שזה נורא בפני עצמו, שהפסיקו את התוכנית הזו, שהתחילה רק לפני כמה שנים, וחבל.
עפו אגבאריה: אז עכשיו גם הדבר הזה.
עפו אגבאריה: אני מקווה שבסופו של דבר, אחרי כל הוויכוחים והדיונים שהיו לנו פה, שיהיה לנו תאריך יעד.
עפו אגבאריה: החוזה אמור להיגמר בנובמבר?
עפו אגבאריה: אחרי זה אנחנו לא מחדשים, ושיחזור הטיפול כפי שהיה, לרווחת התלמידים, לטובת המשפחות, לטובת הילדים.
עפו אגבאריה: אתם יודעים כמה ילדים יש בסיכון, שיכולים להיות בבית הספר, ואין מענה לדרישות שלהם?
עפו אגבאריה: אם זה פציעה ואם זה חום או כאבי בטן.
עפו אגבאריה: שום דבר.
עפו אגבאריה: אף אחד לא עונה.
עפו אגבאריה: אתם יודעים שיש אחוז של ילדים בעלי צרכים – לא צרכים מיוחדים אלא חולי סוכרת או דברים כאלה, שהיום הם באחוז הרבה יותר גדול, ואין מי שדואג להם?
עפו אגבאריה: יש מישהו שייתן זריקת אינסולין לילד בבית ספר, אם חלילה יש לו משהו?
עפו אגבאריה: אז דברים כאלה, אני חושב שיש מקום והיגיון, שאנחנו ניתן תאריך יעד, ושהוועדה תגיד את דברה.
חיים כץ: חבר הכנסת ליצמן.
חיים כץ: בשבילי, היית שר הבריאות, ובעיניי, גם היית הצלחה.
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני מציע שתשמור את זה לסוף דבריי.
יעקב ליצמן: .. אני רוצה לומר את האמת.
יעקב ליצמן: בעיקרון לא הרופאים, לא האחיות, מותר להם להיות בחברות או בדברים אחרים.
יעקב ליצמן: בוועדת הכספים, כשהייתי יושב-ראש, גם דגלתי שזה לא צריך להיות במדינה.
יעקב ליצמן: כשנכנסתי למשרד הבריאות, היה נורא ואיום.
יעקב ליצמן: צריך לזכור למה האגודה נכנסה – כי המדינה נכשלה.
יעקב ליצמן: התחילו לבוא לאגודה, היה נורא ואיום.
יעקב ליצמן: ואז עברו לנטל"י.
יעקב ליצמן: אני רוצה לומר דבר לא פופולרי.
יעקב ליצמן: גם לנטל"י הפריעו.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה לומר מי.
יעקב ליצמן: אני אומר עובדות, ואחראי לכל מילה שאני אומר לכם.
יעקב ליצמן: בסופו של דבר אחרי שנה-שנתיים עשיתי פשרה, אמרתי: הדרום.
יעקב ליצמן: הדרום זה הכי קשה, היה מוזנח.
יעקב ליצמן: הבדואים – לא היו אחיות.
יעקב ליצמן: אמרתי: נעביר את זה למדינה.
יעקב ליצמן: הוספתי לזה גם את אשקלון.
יעקב ליצמן: זה היה כ-40 אחוז.
יעקב ליצמן: זה המצב היום.
יעקב ליצמן: אבל אמרתי שאי-אפשר משנה אחת, אז אמרתי שזה פילוט, צריך לראות כמה שנים.
יעקב ליצמן: אמרתי בזמנו ששלוש שנים לפחות צריך לראות, אם זה עובד.
יעקב ליצמן: לא הספקתי לבדוק שבדרום, למשל, באשקלון עושים את כל הבדיקות האחרות.
יעקב ליצמן: לא בדקתי – אשמח לשמוע, אם עושים את זה.
יעקב ליצמן: זה מה שכבר כן תלוי במדינה, כי אני מבין שזו הטענה מול נטל"י וחברות אחרות.
יעקב ליצמן: אבל אני יודע, לפני שעזבתי את תפקידי – לפני כשלושה-ארבעה חודשים – שנטל"י בחוזים – עפו, לא יעזור לך – - - - בחוזים.
יעקב ליצמן: אני חושב שאנחנו באמצע הפילוט.
יעקב ליצמן: שנה וחצי, אולי שנתיים.
יעקב ליצמן: צריך לתת עוד קצת זמן לראות, אם זה מצליח.
יעקב ליצמן: כרגע עוד קצת.
חיים כץ: יש פה מישהו מארגון ההורים הארצי?
<דגנית גרינבוים: שלום, אני חברת הנהלה בארגון הורים ארצי למערכת החינוך.
<דגנית גרינבוים: אנחנו בעצם הורים, ודואגים לילדים.
<דגנית גרינבוים: רק הורים, במשרה מלאה, בהתנדבות מלאה.
יעקב מרגי: לפי האוצר, זה לא התנדבות אלא עסק כלכלי.
<דגנית גרינבוים: זה עסק כלכלי מאוד קשה.
<דגנית גרינבוים: גם לא רווחי.
חיים כץ: אני חולק עליך.
חיים כץ: מה זה לא רווחי?
חיים כץ: את יודעת איזה רווח זה, כשאת מקבלת מחמאה וחיבוק?
<דגנית גרינבוים: דבר אתי אחרי החופש הגדול...
<דגנית גרינבוים: קודם כל, תודה על הזכות שניתנה לנו לשבת סביב השולחן, ולהביע את דעתנו.
<דגנית גרינבוים: זו הזדמנות נהדרת לומר תודה לעירית ליבנה ממשרד הבריאות על שותפות מלאה עם ארגון ההורים.
<דגנית גרינבוים: אותי כאם לשלושה ילדים במערכת החינוך לא באמת מעניין, מי מספק לי את השירות; אני רוצה לקבל שירות עבור הילדים שלי.
<דגנית גרינבוים: בבית הספר הפרטי של שלושת ילדיי השנה, ואני יושבת-ראש ועד ההורים הישובית אצלנו, כל הילדים חוסנו, כולם קיבלו רפואת שיניים, כולם קיבלו ראייה, גדילה, שמיעה.
<דגנית גרינבוים: אני גרה באלפי מנשה.
<דגנית גרינבוים: יש לנו בית ספר של אלף תלמידים.
<דגנית גרינבוים: אנחנו אחד מבתי הספר הכי גדולים בארץ.
<דגנית גרינבוים: הבת שלי בכיתה ב' עברה חיסון השנה.
<דגנית גרינבוים: היא היתה בהיסטריה, היא נכנסה לבכי.
<דגנית גרינבוים: למעלה מרבע שעה טופלה בה אחות, הוציאה בובה מהתיק, סיפרה לה סיפור, שרה לה שיר.
<דגנית גרינבוים: בבית הספר שאנחנו נמצאים יש קבוצת תמיכה של דיאטנית שנשלחה על-ידי נטל"י, וקיבלו דיאטה מלווה לאורך כל השנה.
<דגנית גרינבוים: יש נציגות לא רעה באלפי מנשה.
מיכל רוזין: אצלנו בפתח תקווה אין כאלה דברים.
עפו אגבאריה: לא ידעתי.
<דגנית גרינבוים: יש דיאטנית צמודה במערך שנתי לקבוצת תמיכה לבעיות השמנה.
<דגנית גרינבוים: יש שבוע בריאות ספציפי.
<דגנית גרינבוים: אני מרוצה.
<דגנית גרינבוים: אני שואלת שאלה אמתית את חברי הוועדה – הרי הבעיה בתפיסה שלי היא עקרונית, של תקנים ותקציב, כי בכל מקרה, גם אם זה יחזור לידי המדינה, אין תקן לאחות בית הספר.
מיכל רוזין: להחזיר זה אומר לתת תקנים ותקציב.
אילן גילאון: איפה הגברת עובדת?
<דגנית גרינבוים: במגזר הפרטי.
<דגנית גרינבוים: אני מפיקה אירועים במקצועי.
חיים כץ: מנכ"ל משרד הבריאות, בבקשה.
חיים כץ: אתה אחרון הדוברים.
<שירה גרינברג: גם משרד האוצר מבקש לומר את דברו.
חיים כץ: משרד האוצר יגיד בהזדמנות אחרת.
<שירה גרינברג: אנחנו מתעקשים לומר את דברנו.
חיים כץ: מתעקשים זה בסדר.
<אורי פליישמן: קודם כל, יכול להיות שבנקודת זמן מסוימת מישהו נפל על בית ספר שאולי הוא גילה שם שירות לתפארת מדינת ישראל, אבל אנחנו צריכים להסתכל פה על המספרים הגדולים.
<אורי פליישמן: הדברים שעומדים מאחורי המספרים, גם מקום שאומרים לכם: 100 אחוז כיסוי חיסוני, אם אנחנו הולכים לחינוך לבריאות, שהיא דיברה על זה כרגע, לגבי חינוך לבריאות, היום הספק אומר:
<אורי פליישמן: 70 אחוז כיסוי של חינוך לבריאות, אבל מה יש בחינוך לבריאות – שש שכבות רק מקבלות שעה אחת בשנה חינוך לבריאות.
<אורי פליישמן: האם יכול להיות חינוך לבריאות של שעה אחת בשנה?
<אורי פליישמן: זה הרי מגוחך.
<אורי פליישמן: ומי מספק את זה?
<אורי פליישמן: מספק את זה אולי איזה מנטור או איש מקצוע?
<אורי פליישמן: לא; עושים את זה סטודנטים, שמבצעים את זה באמצעות ספקי משנה.
<אורי פליישמן: והם נותנים אותו חינוך עם אותם רעיונות גם בדרום, גם בצפון, גם לחרדים, גם לחילונים, גם לערבים, גם ליהודים.
<אורי פליישמן: כולם מקבלים את אותה שבלונה.
<אורי פליישמן: זה לא חינוך לבריאות בשעה.
<אורי פליישמן: אלה דברים שאמר מנכ"ל משרד הבריאות.
<אורי פליישמן: השירות הזה נכשל.
<אורי פליישמן: בקרות של משרד הבריאות אמרו: אני מצטערת, בנימה מקצועית אישית חשתי צער עמוק אם כך נראים שירותי הבריאות בישראל של שנות האלפיים.
<אורי פליישמן: כך היה גם בביקורות שהיו בסיכום של 257 בקרות במחוז של הספק מ-2013, שיצא רק לפני שבוע, אומר:
<אורי פליישמן: השירות הזה לא ניתן כמו שצריך.
יעקב ליצמן: על איזו שנה?
<אורי פליישמן: על 2013, על השנה החולפת.
<אורי פליישמן: את כל הדברים האלה אמר מבקר המדינה.
<אורי פליישמן: אמרנו שנדבר על נתונים.
<אורי פליישמן: בוא נלך לחיסון כיתה ח' במגזר הבדואי בדרום.
<אורי פליישמן: 6,000 תלמידים, שנת תשע"א.
<אורי פליישמן: הספק מספק 0 אחוז כיסוי חיסוני.
<אורי פליישמן: הוא קיבל את השירות בשנת תשע"ב.
קריאה: הנתונים פשוט לא נכונים.
<אורי פליישמן: אפשר לבדוק הכול.
קריאה: צריך להציג אמת.
קריאה: לנו לא נתנו להציג מצגת.
חיים כץ: מנכ"ל משרד הבריאות.
חיים כץ: אנחנו רוצים לראות לאן אנחנו הולכים, איפה זה עומד.
חיים כץ: אתה בודק את הנתונים.
חיים כץ: איך אנחנו צועדים – קדימה?
חיים כץ: אחורה?
חיים כץ: נשארים?
<רוני גמזו: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, חברי כנסת.
<רוני גמזו: כל האנשים שדיברו כאן כולם צודקים, מכל הכיוונים.
<רוני גמזו: יש אמירות נכונות.
<רוני גמזו: אני לא יכול לתקן הכול; רק אתן סקירה קצרה מאוד, מה קרה לנו בשלוש השנים האחרונות.
<רוני גמזו: ביוני 2010 חתמנו, לאחר מכרז, הסכם עם נטל"י, והזזנו את האגודה לבריאות הציבור, שירותי בריאות הציבור, שלא היינו מרוצים, כפי שציין סגן השר ליצמן, מהשירות שניתן אז.
<רוני גמזו: מאז התגלגלנו בבתי משפט.
<רוני גמזו: זה אחד הדברים שצריך לקחת בחשבון בתהליך של הפרטה.
<רוני גמזו: אני שלוש שנים מבלה בבתי משפט.
<רוני גמזו: יצאנו למכרז אחד, ביטלו לנו את המכרז, הלכנו למכרז שני, היו בו בעיות, הלכנו לבית המשפט, הוא החזיר אותנו, ובין לבין הצלחנו להמשיך ולתת את השירות בצורה – בשלב הראשון, בשנת תשע"א בהחלט נטל"י נכשלה בחודשים הראשונים.
<רוני גמזו: זה היה בכותרות, ואמרנו את זה בצורה ברורה, והתחלנו לתת להם פטישים על הראש.
<רוני גמזו: אמרנו בצורה ברורה: נוציא אתכם מבתי הספר, אם תמשיכו בדרך הזאת.
<רוני גמזו: והם התחילו להשתפר.
<רוני גמזו: הבינו שזה שירות שאנחנו לא מסתכלים עליו כשירות שולי אלא שירות מרכזי ליבתי, ואכן מערך הבקרות שלנו מאז הוא מערך בקרות קפדן מאוד, נחוש מאוד.
<רוני גמזו: אנחנו רואים את התוצאות, כי כולם עלו בשיעורי הביצועים שלהם בתוך המערכת.
<רוני גמזו: אבל אנחנו מתגלגלים בתוך בתי משפט.
<רוני גמזו: ואז יוצא לנו מכרז שני, שמחייב אותי בית המשפט לצאת ולעבור מספק אחד לספק שני, אפילו באמצע השנה.
<רוני גמזו: זה היה בתחילת השנה הנוכחית.
<רוני גמזו: אני לקחתי על כתפיי לא לעבור ולא לבצע את הוראת בית המשפט, כי אני לא מעביר ספקים באמצע השנה.
אילנה כהן: בריאות האחיות נתנה לך את האפשרות.
<רוני גמזו: בעצם המעבר היה אמור להיות בין התפר בין תשע"ג, השנה שהסתיימה, לתשע"ד.
<רוני גמזו: במהלך שלוש השנים האלה אכן הנושא הזה כל הזמן עלה על השולחן, אפילו של הממשלה.
<רוני גמזו: היתה ועדה שהממשלה מינתה, שהיו בה נציגי משרד הבריאות, משרד האוצר, משרד החינוך.
<רוני גמזו: הוועדה בסופו של דבר נתנה המלצה, ואמרה: יותר טוב שהמדינה תיתן את השירות.
<רוני גמזו: העמדה המקצועית של משרד הבריאות אומרת בצורה ברורה, והיא לא חדשה – אני לא מחדש כאן לאף אחד – עדיף שזה יינתן על-ידי משרד הבריאות, כי קודם כל יש לנו ברקע, אנו, משרד הבריאות, מעסיקים כ-1,200 אחיות בטיפות החלב.
<רוני גמזו: בריאות הציבור, טיפות החלב שווה בריאות התלמיד.
<רוני גמזו: אין הבדל.
<רוני גמזו: גם היכולת שלי להסיט מטיפות החלב לבריאות התלמיד, מבריאות התלמיד לטיפות החלב, וליצור מערך הרבה יותר נכון מקצועית, היא דרך שבעלת ערך עצום.
<רוני גמזו: ראינו את זה בדרום.
<רוני גמזו: בדרום בתהליך שעשינו בתשע"ג - התחלנו אותו בתשע"ב – לקחנו את השירות באמצע השנה – אם אני לא טועה, במרס תשע"ב – אגב, לא ב-90 אחוז חיסונים, לא משנה – והיכולת שלנו לקחת את השירות במקום הקשה הזה נבעה מהבק אפ ההדדי: טיפות – בריאות התלמיד.
<רוני גמזו: זה בק אפ חשוב מאוד.
<רוני גמזו: היום במבצע הפוליו אני נעזר גם באחיות בריאות התלמיד לתוך טיפות החלב – הן עכשיו בחופש, וכשאצטרך להגדיל חיסונים, אם אני אצטרך, זה כל הזמן מטפטף בין שני המקומות האלה.
<רוני גמזו: זה בריאות הציבור.
<רוני גמזו: אחות בריאות הציבור היא אחות בריאות הציבור.
<רוני גמזו: הצליחה ההפרטה, לא הצליחה – חלק מהמדדים זה לא כמה נטל"י עושה שיעורי חיסונים אלא מה יקרה לי בעתיד – האם בעתיד יהיו לי מספיק אחיות?
<רוני גמזו: האם זה מקצוע שיהיה מועדף, יגיעו אליו?
<רוני גמזו: איך הוא ייראה?
<רוני גמזו: מה תהיה תדמיתו?
<רוני גמזו: ואני צריך גם לשכנע את הממשלה, במיוחד לשכנע את משרד האוצר, אל תסתכלו על הנקודה הזאת; תסתכלו הלאה עשר, עשרים שנה קדימה.
<רוני גמזו: האם האחות שרואה את הביטחון התעסוקתי הלקוי הזה, עברה מפה, עברה לשם – האם נכון לנו כמדינה, האם זה טוב?
<רוני גמזו: אני מכיר את הדגל של האוצר בתקנים ובהפרטה, אבל האם נכון במקום הזה?
<רוני גמזו: אני צריך לשכנע את האוצר.
<רוני גמזו: ניסינו לעשות את זה עם סגן השר ליצמן.
<רוני גמזו: בדרכו המיוחדת הוא הצליח – אף אחד אחד לא היה מצליח בדרך הזו; הוא הצליח להביא את הדרום ואת אשקלון כדי שגם נתחיל לתת אמון גם לאוצר וגם ליתר המערכת.
<רוני גמזו: לא יודע מה היה בעבר.
<רוני גמזו: היום בניהול נכון, קפדן של מנכ"ל, ראש שירותי בריאות הציבור, ראש מחוז, שזה הופך להיות משימת ליבה שלהם, גם המדינה יכולה- - -
דב חנין: אגב, המחוז הקשה ביותר.
<רוני גמזו: להצליח יותר טוב אפילו ממקומות אחרים.
<רוני גמזו: למה יותר טוב – כי אם אני אומר מחר: אני צריך להוסיף איזה פרט מקצועי נוסף, איזה תוכן מסוים נוסף, אני לא צריך לבוא במשא ומתן, ומישהו יגיד לי: זה לא היה במכרז.
<רוני גמזו: אני לא אומר שאי-אפשר להגיע להסכמות עם נטל"י; אפשר, אבל אתה צריך אז לעבור את העניין העסקי, המכרזי, שאינו פשוט, והיו לי כמה דוגמאות כאלה בעבר.
חיים כץ: רוני, אתן לך בסוף לסיים, ואפנה למשרד האוצר.
<שירה גרינברג: תודה.
<שירה גרינברג: רצינו לציין מספר נקודות שלא עלו עד עכשיו בדיון.
<שירה גרינברג: ועדות ציבוריות רבות דנו בנושא ניגוד העניינים של משרד הבריאות בהיבט של הפרדה בין מבטח וספק שירותים, רגולטור וספק שירותים.
<שירה גרינברג: רגולטור צריך לקבוע מדיניות ולפקח עליה, וספק השירותים צריך להיות גוף נפרד.
<שירה גרינברג: מדינה לא יודעת גם לקבוע מדיניות וגם לפקח על עצמה.
<שירה גרינברג: הדבר הזה, אגב, קיבל ביטוי במספר היבטים.
<שירה גרינברג: מי שהיה כאן בדיונים שהיו במסגרת התקציב לגבי הנושא, שהיה נושא רגיש מאוד, נושא בריאות הנפש, שמע את מנכ"ל משרד הבריאות מסביר עד כמה משרד הבריאות לא יכול לפקח על עצמו, ועד כמה חשובה ההפרדה בין רגולטור לבין ספק שירותים.
<שירה גרינברג: הדבר הזה, אגב, הוא לא רק במערכת הבריאות; גם ועדת דברת, שעסקה במערכת הבריאות, גם כשמסתכלים על החינוך העל-יסודי, שהוא חינוך מאוד טוב, אנחנו מדברים על משרד חינוך, שקובע מדיניות ומפקח, ועל גורם מבצע בחינוך העל-יסודי, רשויות מקומיות, רשתות כמו אורט, עמל, אמית וכו'.
<שירה גרינברג: המודל הזה אינו ייחודי אך ורק לנושא הזה.
<שירה גרינברג: כשנחקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי, יש תוספת שנייה, שהגורם המבטח הוא קופות החולים, ויש תוספת שלישית, שהגורם המבטח הוא משרד הבריאות, והוא נחקק אז מתוך כוונה שזה זמני, וזה יועבר בגלל תפיסת המדיניות הזו, התפיסה שספק השירותים צריך להיות שונה מהגוף שקובע מדיניות.
מיכל רוזין: הפרטה לחברה פרטית מסחרית?
מיכל רוזין: אורט ועמל זה חברות מסחריות פרטיות?
מיכל רוזין: מדהים אותי שמשרד האוצר - - - היא משווה קופות חולים לחברות פרטיות.
חיים כץ: מותר לה.
<שירה גרינברג: אני מבקשת לסיים את דבריי ולהבהיר: זה לא עניין של השוואות.
<שירה גרינברג: אין מדובר בנושא של השוואות אלא בנושא של תפיסת מדיניות והפרדה בין רגולטור לספק שירותים והיכולת לבצע רגולציה.
<שירה גרינברג: זה נכון לגבי תחומים רבים.
<שירה גרינברג: נכון שחברי הכנסת יבינו וישמעו את הנקודה הזאת.