GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: הם לא הזיעו ביצירת מקומות עבודה.
חיים כץ: הם גמרו בהצטיינות מתמטיקה, פיזיקה.
<עמית סדן: אני לא...
חיים כץ: שר החקלאות אומר: אני רוצה חקלאות במדינת ישראל.
חיים כץ: לא יודע להרים את העסק.
חיים כץ: לא יודע להרים את החקלאות.
חיים כץ: יש עסק.
חיים כץ: מדינת ישראל רוצה חקלאות.
חיים כץ: נוצר מצב שהחקלאים אומרים: לא רוצים הטבות, לא רוצים כלום – תן לנו לעשות חקלאות.
חיים כץ: אנחנו רוצים שתבואו ותשבו על המכסות ותשבו עם החקלאים ועם הגופים שמייצגים אותם, ותראו מה הצורך האמתי.
חיים כץ: אנחנו לא רוצים שתיתן להם מה שלא צריך.
חיים כץ: לא רוצים, כמו שהם כתבו – ייבוא חופשי, שהם יעשו וינהלו אותם כראיסים.
חיים כץ: אנחנו לא מדינה של עריצים.
חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו רוצים חקלאות עם עבודה נכונה.
חיים כץ: לא כל הצדק אצלם, אבל בטח לא כל הצדק אצלכם.
<עמית סדן: אל"ף, ההסכם הזה, כל שנה אנחנו יושבים בסוף השנה, ומעדכנים אותו.
חיים כץ: אתם יכולים להזיז את התאריכים?
חיים כץ: במקום סוף השנה, אנחנו עכשיו באמצע השנה.
<עמית סדן: כל שנה עד עכשיו, מאז שנחתם ההסכם, עשינו שינויים בהסכם, ולא עצרנו את המתווה הפוחת אלא מיתנו אותו באופן משמעותי.
<עמית סדן: אם היינו אמורים להיות היום באזור ה-21 אלף – אל תתפסו אותי במספר, אבל אנחנו נמצאים ב-24 אלף עובדים ועוד אלף עובדים עונתיים, והוספנו עוד אלפיים עובדים- - - באופן כללי, אסור להתעלם מזה שכניסת עובדים זרים, יכול להיות שתעזור במשק כזה או אחר, אבל גם מאוד ייתכן שתפגע במקומות עבודה, של נשים ערביות במרכז הארץ.
<עמית סדן: יש עובדים ישראליים.
<עמית סדן: אני לא חושב שעובדים ישראליים יתפסו את כל מקומות העבודה של הזרים.
<עמית סדן: אבל אני מסכים שצריכים לעשות פה איזונים.
<עמית סדן: האיזונים נידונים בסוף השנה בדרך כלל, ונעשות ההתאמות.
<עמית סדן: אנחנו קשובים לצרכים, ובסוף השנה שעברה לא דבקנו בהסכם בראש קשה; הלכנו לכיוון של עובדים עונתיים, הוספנו מכסה של אלף עובדים עונתיים, והביקוש לה היה 80 עובדים בלבד משום מה, למרות הצורך הקשה.
אבשלום וילן: יצרתם תנאים בלתי-אפשריים – אתה יודע את זה.
<עמית סדן: זה עוד אלפיים שקלים בחצי שנה – זה התנאים הבלתי-אפשריים, ואם זה התנאים הבלתי-אפשריים, אז אנחנו בבעיה.
<עמית סדן: במסגרת ההסכם היו כספים למימון של מיכון וטכנולוגיה.
<עמית סדן: הכספים הללו יצאו במלואם.
<עמית סדן: זה עבד יפה בהסכם, כסף שיצא.
<עמית סדן: אז זה לא שאנחנו הולכים עם הראש בקיר.
<עמית סדן: אנחנו דנים בזה בכל שנה ומתאימים, ועושים את זה מתוך רצון להגן ולשפר את שוק העבודה הישראלי; לא מתוך רצון להרוג את החקלאות.
<רמי כהן: הטיעון המרכזי של משרדי הכלכלה והאוצר הוא שאם לא נביא עובדים זרים, יהיו יותר עובדים ישראליים שייכנסו למערכת.
<רמי כהן: המכסה של 28 אלף עובדים הלכה וירדה במשך הזמן.
<רמי כהן: כרגע היא עומדת על 24 אלף.
<רמי כהן: בפועל נוספו 600 עובדים ישראליים.
<רמי כהן: אם במשך השנים האלה באמת הטיעון הזה היה תקף, היו נוספים יותר ישראליים, קל וחומר שהוספנו להם אלף שקל לשכר שהוא מעל השכר של עובדים זרים.
<רמי כהן: בסופו של דבר יש פה קרקעות שלא מעובדות.
<רמי כהן: יש קרקעות מעובדות, ואי-אפשר לקטוף את הפירות שלהן.
<רמי כהן: יש נחלות חדשות בערבה התיכונה, שמכניסים לשם מתיישבים חדשים, שיש להם נחלה, מים, ואין להם עובדים.
<רמי כהן: זה לא מעשי.
<רמי כהן: על מה אנחנו מדברים פה?
<רמי כהן: על תוספת של 4,000 איש ל-28 אלף איש.
<רמי כהן: זה כל הפער.
<רמי כהן: נשנה את המנגנון, נטפל במיצוי העניין הזה טוב יותר, ונאפשר לחקלאים לעבוד בשקט.
<רמי כהן: אנחנו מסתכלים על החקלאות.
חיים כץ: מול מי אתה צריך לעבוד?
<רמי כהן: מול משרד הכלכלה, מול משרד האוצר.
חיים כץ: ואין תגובות ממשרד הכלכלה?
<רמי כהן: התגובה של מנכ"ל משרד הכלכלה, לצערי, היתה שלילית.
<רמי כהן: סמנכ"לית שאחראית והמנכ"ל נתנו תשובה שלילית.
אורלי לוי אבקסיס: מה הטיעונים שלהם?
<רמי כהן: שזה פוגע בכניסת עובדים ישראליים לשוק, למרות הנתונים.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו, הם מידפקים על הדלת של החקלאות- - -
<רמי כהן: והחקלאים לא רוצים לקבל אותם, לכאורה.
עמר בר-לב: אז אולי ייצאו למחנה עבודה, אנשי משרד הכלכלה והאוצר, לשבוע עבודה בעבודה הזאת, ואז ישכנעו.
<רמי כהן: החקלאות זה הבסיס של ההתיישבות.
<רמי כהן: אנחנו רוצים לחזק את ההתיישבות.
<רמי כהן: מבחינתנו, ההתיישבות זה בכל המקומות בארץ שאפשר ליישב אנשים.
<רמי כהן: בערבה תיכונה מחזיקים 2,500 איש 120 ק"מ של קו גבול.
<רמי כהן: יחד אתם נמצאים 2,500 עובדים זרים.
<רמי כהן: הערבה התיכונה מצליחה לייצר, מצליחה לייצא, וזה מצוין.
<רמי כהן: שמנו שם 100 אחוז עובדים זרים, וזה לא מספיק, כי כשמוסיפים נחלות חדשות, אנחנו רוצים להוסיף להם את העובדים, ואנחנו מדברים שם על עשרות עובדים ולא על כמויות גדולות.
<רמי כהן: בסך הכול, כשמסתכלים על כלל המדינה, הדלתא של 4,000 עובדים היא כל כך קטנה.
<רמי כהן: אנחנו יודעים שזה לא פוגע בעובד הישראלי, ואנחנו רואים איזו דלתא זה נותן ליכולת לחזק את ההתיישבות.
<רמי כהן: אז תיפתחו רגע בחשיבה בעניין הזה ותלכו יחד אתנו.
<רמי כהן: אני מבטיח לכם שהתוצאות תהיינה מבוקרות, וכולנו נרגיש מזה את הברכה להתיישבות.
חיים כץ: חבר הכנסת חמד עמאר.
חמד עמאר: אני רואה את שר החקלאות כאן ואת המנכ"ל שלו.
חמד עמאר: זה מראה כמה הנושא חשוב להם וכמה הם רוצים לקדם אותו.
חמד עמאר: אני שומע את משרד הכלכלה ואת משרד האוצר, ולא מצליח להשתכנע משום מילה שאמרו.
חמד עמאר: אנחנו רוצים להכניס את הנשים הערביות שיעבדו בחקלאות.
חמד עמאר: יש לנו הנשים הערביות שיעבדו בחקלאות.
חמד עמאר: זו לא תשובה שצריכה להיות כאן בוועדה.
חמד עמאר: אני חושב שאנחנו לא מנצלים את הפוטנציאל שיש לנו בחקלאות במדינת ישראל.
חמד עמאר: תפקידי משרדי האוצר והכלכלה – לעזור.
חמד עמאר: אם שר החקלאות אומר לכם:
חמד עמאר: אנחנו זקוקים ל-4,000 עובדים, אתם צריכים לשמוע.
חמד עמאר: הוא המקצועי.
חמד עמאר: הוא לא באוצר.
חמד עמאר: הוא המומחה.
חמד עמאר: הוא האיש שאמון על הנושא הזה.
חמד עמאר: אומר: חסרים לנו עובדים זרים, ועם עובדים ישראליים אנחנו לא מצליחים להתקדם ולא יכולים להתקדם.
חמד עמאר: אתם לא יכולים לחסום אותו.
חמד עמאר: מספיק במשרד החקלאות – ישבתי עם השר, והמים – משרד התשתיות אחראי.
חמד עמאר: הקרקע – משרד השיכון אחראי, והעובדים הזרים – משרד הכלכלה אחראי.
חמד עמאר: ושר החקלאות רוצה לקדם את החקלאות במדינת ישראל.
חמד עמאר: קחו את הנושא של העובדים הזרים.
חמד עמאר: בואו נקדם את הנושא, ננצל את כל הפוטנציאל שיש לנו בחקלאות.
חמד עמאר: אנחנו מדינה שהיא מוכרת בכל העולם בגלל החקלאות שיש לנו.
חמד עמאר: הי טק – הי טק, אבל החקלאות של מדינת ישראל – איפה שאתה הולך, אתה מקבל רק וי על זה.
חמד עמאר: צריך לעזור.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, זה תפקיד הוועדה הזאת, והוועדה יכולה להזיז את הדברים.
חיים כץ: יש פה חקלאי?
<נועם בלום: שלום, אני הבעלים של חוות צברי אורלי ברמת הנגב – 1,100 דונם של מטעי צבר.
<נועם בלום: החווה הוקמה ב-92', פרי מאמץ השבחה של זני צבר, שאני התחלתי בו כמפעל חיים בשנת 1975.
<נועם בלום: החווה הזו העסיקה ב-98' 60 עובדים ישראליים מתושבי הנגב.
<נועם בלום: בנוסף, העסיקה גם פועלים זרים בעבודות שישראליים לא רצו לעשות.
<נועם בלום: לפי הצרכים השונים.
<נועם בלום: יש פתגם שאומר שהחקלאי רצה לחסוך כסף, ואז הוא הרגיל את הסוס שלו לא לאכול.
<נועם בלום: הוא כל פעם הקטין את הכמות.
<נועם בלום: הסוס התרגל, ואם הוא לא ממושמע, הוא נתן לו פליק.
<נועם בלום: הסוס הזה כמעט לא אכל, עד שהוא אמר:
<נועם בלום: הסוס התרגל וחסכתי כל כך הרבה כסף - אני אפסיק לתת לו בכלל לאכול.
<נועם בלום: והסוס לא אכל, וכעבור יום מת.
<נועם בלום: מה שקרה לחקלאות בישראל, ואני אומר את הדברים כמומחה לניהול מפעלים חקלאיים, זה כל הרגולציה של פקידי כל המשרדים שהזכרנו גרמה לכך שאם בשנת 1990 היו כ-55 אלף בעלי מפעלים חקלאיים פעילים, שמפעילים את המשק שלהם, והיו באותה תקופה כ-10,000 עורכי דין בישראל, היום יש בישראל כ-5,500 – יש מישהו אומר 7,000 – משקים חקלאיים פעילים, וכ-58 אלף עורכי דין.
<נועם בלום: החקלאים האלה מייצרים אוכל ועושים יש מאין; עורכי הדין עוסקים במניפולציות, איך להציל את האנשים, וכותבים ניירות.
<נועם בלום: זה לא משל ונמשל שהם מנותקים מהמציאות.
<נועם בלום: לעבוד בתנאי חום ברמת הנגב, איפה שאני נמצא, שהטמפרטורה היום היא 36 מעלות בצל, כלומר 45 עד 50 מעלות בשמש – אני מניח שאף אחד מהנוכחים פה לא מסוגל לעשות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל נשים יכולות, לפי האוצר.
<נועם בלום: אף אחד לא מסוגל, כי אף אחד לא הוכשר לזה.
<נועם בלום: זה בדיוק כמו שיגיד הפקיד בקריה: חיילי גולני לא צריכים נעליים גבוהות – הם יכולים לרוץ עם גרביים על הסלעים ועל הקוצים, ולתת ביטחון למדינת ישראל.
<נועם בלום: המצוקה כל כך גדולה של כל החקלאים, כי לקחו להם את המים, ומנהלים להם את הפעילות בקרקע, ואסור להם לעשות כך, ואסור להם לעשות כך, ויש סיירת ירוקה וסיירת כחולה ופקחי משרד התמ"ת ופקחים כאלה ופקחים כאלה, ואנחנו הפכנו להיות- - - של הפקידות של מדינת ישראל.
<נועם בלום: אדוני היושב-ראש, אתה בא מהתעשייה האווירית.
<נועם בלום: אתה יודע מהי טכנולוגיה.
<נועם בלום: השר הנכבד היה מנכ"ל סייטקס.
חיים כץ: גילוי נאות: הוא גם היה יו"ר דירקטוריון התעשייה האווירית.
<נועם בלום: יודע.
<נועם בלום: אבל סייטקס עשתה את מהפכת הדפוס הדיגיטלי, ואין כמו השר הנכבד, שיודע מהי לעשות מהפכה.
<נועם בלום: אבל לא ייתכן שעד שנבצע את המהפך שנדרש, איך להפוך את החקלאות הישראלית לחקלאות של הי טק, ימותו החקלאים, יקרסו המשקים.
<נועם בלום: הגיל הממוצע של חקלאי בישראל היום כ-64-63.
<נועם בלום: אני בן 64.
<נועם בלום: יש לי שלושה ילדים, שכולם עבדו אתי.
<נועם בלום: כולם עזבו את הפעילות, כי לא יכולתי לשלם להם משכורת.
<נועם בלום: המציאות היא כזו, שאם לא יאפשרו לחקלאים מייד לקבל בנסיבות האלה של הוועדה הזו כוח אדם זמין- - -
חיים כץ: לוועדה הזו אין הסמכות לקבוע.
חיים כץ: אם היה לה הסמכות, לא הייתם צריכים להגיע לפה.
<נועם בלום: מי כמוך, אדוני, יודע איזה כוח יש לכם, ואני מדבר על הכוח המוסרי, מעבר לכוח החקיקתי.
<נועם בלום: אני אומר שאם לא יאפשרו לחקלאים להעסיק כמה פועלים זרים שהם זקוקים להם, ואני אקבע – לא אף פקיד – כמה פועלים אני צריך להעסיק, כי אני לא אעסיק חצי פועל יותר ממה שאני צריך; אני צריך לשלם לו שכר.
<נועם בלום: אני לא אספסר בהם, אני לא אעסיק אותם במשק הבית, ואם נהג במדינת ישראל נוהג וחוצה רמזור באדום, שייקחו לו את הרשיון, אבל לא ייתכן שיסגרו את כל כבישי ישראל בפני כל הנהגים, כי יש נהג אחד שעבר באור אדום.
<נועם בלום: הבקשה שלי – שהוועדה הזו תקבל החלטות שמאפשרות מייד להעסיק אנשים כמה שצריך.
חיים כץ: היא לא תקבל כזו החלטה, כי אין לזה משמעות.
<נועם בלום: אני אומר, בתנאי שכר שבהם לא יהיה עלינו מס מעסיקים מיוחד, שלא נוכל לגבות את עלות המגורים של הפועלים האלה, ושפקחים יישבו לנו כל הזמן על הראש.
חיים כץ: חבר הכנסת שמעון אוחיון.
שמעון אוחיון: חשבתי שאולי אזדקק לסוגייה של ציונות, במיוחד אחרי שוועדת החינוך ביקרה אתמול בסיור בעין שמר.
שמעון אוחיון: שמענו מספד גדול מאוד על החקלאות.
שמעון אוחיון: אני חושב שאמרת זאת, ומכאן יש שני הדברים יחד – גם העניין הכלכלי וגם העניין הציוני.
שמעון אוחיון: קשה לי להבין, ששר הכלכלה, ולא חשוב כרגע שמו, שאינו מבין את המשמעות של החיבור לאדמה הזאת.
שמעון אוחיון: ודאי אפשר למצוא בו גם פרטנר, וצריך להפעיל גם את הלחץ בנקודה הזו, מול פקידי האוצר.
שמעון אוחיון: החיבור לאדמה הזאת הוא משמעות היותנו כאן.
שמעון אוחיון: ואם לא תיעשה עבודה חקלאית ראויה לשמה עם התנאים, בסופו של דבר נצטמצם להתיישבות באזור השפלה, פחות או יותר.
שמעון אוחיון: אז פה, ברוך השם, לא צריכים להזדקק רק לטיעון הציוני; גם הטיעון הכלכלי עומד בפני עצמו, ואתה הצבעת על כך בצורה מאוד יפה.
שמעון אוחיון: אם נשאיר גם את החקלאים הנוכחיים, במצב הזה, תהיה בריחה של חקלאים, כפי שכבר רואים זאת.
שמעון אוחיון: ואם יש אנשים שמנסים לקחת על עצמם את הסיכונים ואת העניין החלוצי ואת המשמעות הציונית וכו', ואתה משאיר אותם בודדים במאבק הזה, לא נותן להם את הכלים – גם זה לא יהיה לך.
שמעון אוחיון: מה עוד שמשרד החקלאות עשה את המאמץ, גייס את אותם אלף שקלים, להוסיף אותם לעובדים ישראליים, הוסיף 650-600 עובדים ישראליים, אבל כנגד ההפחתה של 4,500?
שמעון אוחיון: מהי הפרופורציה?
שמעון אוחיון: לפחות שזה ילך בד בבד.
שמעון אוחיון: ואם אני מבין שמדובר גם בהקפאה, אז אפשר באמת לקחת חושבים רגע, ולעשות גם את השיקול הלאומי, הכלכלי, ולומר: זאת שעה של מצוקה לחקלאות, ואנחנו צריכים להירתם ולתת לה את האפשרות להתקיים, ולאפשר לה להביא, לפחות בשנים הקרובות, לגייס לתקופה הקרובה את אותם 4,000 חקלאים חסרים, כדי שחקלאים נוספים, שמחזיקים לנו כרגע את האדמות במדינה, הם ממלאים את השליחות בשבילנו.
שמעון אוחיון: אני לא רוצה לדבר על אותם עורכי דין, אבל אם אנחנו מתעסקים במה שאנחנו מתעסקים, מישהו מחזיק את האדמה הזאת ועושה שליחות כלכלית וציונית, וצריך לתמוך בו.
חיים כץ: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו פה, אבל מה שעלה לי בראש מייד כששמעתי את עמדת האוצר ומשרד הכלכלה לגבי עבודה עברית, אני הייתי בפרימיירה של חיים הכט, שעשה את הסרט עבודה עברית, והוא יחד עם החקלאים ניסה לגייס עובדים ישראליים, אפילו הטבות נוספות, הנגשה – מה שהם לא צריכים לעשות בדרך כלל עם העובדים הזרים, והתאמת תנאי העבודה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה ראית שהם לא החזיקו שם מעמד אפילו לא חצי יום.
אורלי לוי אבקסיס: אני בעד עבודה עברית.
אורלי לוי אבקסיס: אם היינו נמצאים במצב שאומרים: כדי לקדם את הרעיון הזה נהפוך את זה לכל כך כדאי בהעלאה כזו או אחרת – ולא באלף שקל – אתה יודע שזה לא מה שיפתור, בטח לא ב-40 ומשהו מעלות חום בדרום – ואז אתה מגלה שמשרד האוצר חושב שאת העבודה הזאת נשים תוכלנה לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: נשים ערביות, כאילו הן בנויות אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: רוצה משרד האוצר להפוך את זה לעבודה מועדפת – שיבדוק את השוק.
אורלי לוי אבקסיס: באילו תנאים מוכנים הישראלים לעבוד?
אורלי לוי אבקסיס: אבל שלא יעשה את הניסוי הזה על חשבון החקלאים, כי אנחנו נישאר בלי חקלאים, נישאר בלי חקלאות, ונגדע את הענף הזה, שגם כך הוא מאוד רעוע, אבל הרעיון לחתוך בצורה כל כך חדה את הרגליים של החקלאים, בזה שניקח להם עובדים מקצועיים, ונגיד להם: עכשיו לכו תשווקו את העבודה הזו בתנאים המסוימים האלה לאוכלוסייה הישראלית, זה פשוט לא עובד.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כוועדה צריכים להשתמש בכל הכלים שיש לנו כדי להכריח את המשרדים הרלוונטיים להיות יותר הגיוניים.
אורלי לוי אבקסיס: אולי באמת ההצעה שעלתה פה, לקחת את נציגי האוצר ומשרד הכלכלה לשבוע עבודה.
חיים כץ: חבר הכנסת עמר בר-לב.
עמר בר-לב: אחרי שראיתי שיש היענות גדולה להצעה שלי בעניין מחנה עבודה, אוסיף דבר אחד: אני חושב שאפשר לשלב פה עוד יעד חשוב.
חיים כץ: אתה היום פה פעמיים.
עמר בר-לב: אני יושב-ראש השדולה החקלאית, יחד עם עוד חברים.
עמר בר-לב: אני מתחיל להזדהות אתך.
עמר בר-לב: אם אתה כל דיון שומע מה שאני שומע ממשרדי הכלכלה והאוצר, שהם לא מסוגלים לצאת מטבלאות האקסלים שלהם, וזו המציאות, לבי אתך.
עמר בר-לב: לעצם העניין, אחד החששות זה שיגיעו עוד עובדים זרים, ויישארו במדינת ישראל.
עמר בר-לב: אני חושב שגם לזה יש פתרון.
עמר בר-לב: אני חושב שיש אינטרסים נוספים למדינת ישראל, לכן ההצעה שלי – אולי החקלאים קצת יתרגזו עליי ברגע הראשון – זה להגדיל את המכסה ולהגדיל אישורי כניסה לפלסטינים.
עמר בר-לב: החלפתי את הרעיון הזה יחד עם שר החקלאות, ושר החקלאות בהחלט תמך בזה.
עמר בר-לב: נרוויח כאן גם עובדים שלא ישתקעו במדינת ישראל, גם נעזור לכלכלה הפלסטינית, שזה בסופו של דבר אינטרס שלנו, ובעיקר – נפתור את בעיית החקלאים, ונבנה חקלאות במדינת ישראל.
אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, ההסכם שחתמנו עם הממשלה בלית ברירה במאי 2009 דיבר על ירידה מתונה – 1,500 כל שנה.
אבשלום וילן: על-פי ההסכם, צריכים להיות 24 אלף היום.
אבשלום וילן: כל העיכובים שהיו – מה שתיאר סדן מהאוצר – היו תמיד באשמת המדינה; אף פעם לא באשמת החקלאים.
אבשלום וילן: יש גם תביעות משפטיות, שרצות כבר, חלק מהן אפילו זכו, בגין העובדה שהמדינה עם בירוקרטיה, עם כל הרמת תלי בעיות – למשל, הממשלה החליטה שעובדים רק דרך סוכנות התעסוקה של האו"ם.
אבשלום וילן: לקח שנה וחצי לממש את ההחלטה, שבה נעצרה כמעט כניסת העובדים.
אבשלום וילן: מי שילם את המחיר?
אבשלום וילן: החקלאים.
אבשלום וילן: לפני שנה שר החקלאות הקודם, ביוזמה של מאיר צור, יושב-ראש התאחדות חקלאי ישראל, ושר התמ"ת הקודם, ניסו להוביל מהלך בדיוק כפי שפרופ' צבי אקשטיין, משנה לנגיד בנק ישראל, שכנע את הממשלה, למה לרדת, הביא את המודל של ארצות הברית – יש הרבה עובדים עונתיים.
אבשלום וילן: הצענו הצעה מהפכנית – ללכת על עובדים עונתיים.
אבשלום וילן: חקלאים תמכו.
אבשלום וילן: מי טרפד בדיון המכריע – פקידי משרד התמ"ת והאוצר.
אבשלום וילן: אנחנו הובלנו כל יוזמה אפשרית לפתור את הבעיה; הצד השני: לא.
אבשלום וילן: ישבתי פה עשר שנים כנציג מפלגת מרצ, הדוגלת בשוויון מלא.
אבשלום וילן: ברווז תקשורתי שאין לו ידיים ורגליים.
אבשלום וילן: אני מכיר את זה מצוין.
אבשלום וילן: זו הצגה של מישהו – קבלנית כוח אדם שרוצה לעשות הצגות.
אבשלום וילן: מילא שזה בתקשורת, אבל מביאים את זה כנימוק של משרד הכלכלה?
אבשלום וילן: אין לזה ידיים ורגליים.
אבשלום וילן: נכון שבמקום שיהיו 24, לפי ההסכם, כשיש לך 20 אלף, נכנסו בשוליים עובדים ישראליים, והסברתי את זה לשר שלה ביום חמישי האחרון.
אבשלום וילן: אבל היחס הוא כ-1 ל-8, 1 ל-10.
אבשלום וילן: לכן ההצעה של משרד החקלאות היא מאוד הגיונית.
אבשלום וילן: עשו סקר לפני חצי שנה, והוא הראה שהמספר האופטימלי שבו החקלאים יכולים להסתדר הוא 28 אלף עובדים.
אבשלום וילן: מכיוון שיש תמיד צמרת- - - זה יהיה קצת פחות מזה.
אבשלום וילן: אין בעיה למדינת ישראל.
אבשלום וילן: כל הסיפורים על התעסוקה זה עורבא פרח.
אבשלום וילן: יותר מזה, אם יקבלו את ההצעה שהצענו, שחלק מהם יהיו עובדים עונתיים, ואל תגיד לי פה עם ההסכם מסרי לנקה, כי שם אתה כבר מסכן עונתיים – נותנים לך תנאים כלכליים כאלה שלא שווה לך כלכלית להעסיק אותם.
אבשלום וילן: זה הכול.
אבשלום וילן: לא נרשמו 80 אלא 240.
אבשלום וילן: זה עדיין טיפה בים.
אבשלום וילן: נאבקתי חצי שנה לעלות מששה חודשים עונתיים לשמונה – תשעה חודשים, הס מלהזכיר למה.
אבשלום וילן: תראה מה העונה בערבה, תראה מה העונות החקלאיות, ולפי זה תעבוד.
אבשלום וילן: כשרוצים להגיד: לא, זה מה שקורה.
אבשלום וילן: בא משרד חדש, הציע הצעה חדשה.
אבשלום וילן: אנחנו מאחוריה.
אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, צריך לקדם אותה.
אבשלום וילן: עד סוף 2013?
אבשלום וילן: זה מחר.
אבשלום וילן: אנחנו באוגוסט.
חיים כץ: ועדת העבודה והרווחה פונה לשר האוצר ולשר הכלכלה, ומבקשת לאשר העסקת 4,000 עובדים נוספים בחקלאות, ולא להיות אלה שנתנו את ידם למות החקלאות במדינת ישראל.
חיים כץ: נעשה כמיטב יכולתנו גם לדבר עם השרים, לממש את מה שביקשנו – לא את מות החקלאות אלא להביא את העובדים הזרים.
חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ד באב, 31 ביולי 2013.
חיים כץ: הנושא: הצעה לסדר (דיון מהיר): פיטוריהן של 100 אחיות בריאות התלמיד, של חברי הכנסת מיכל רוזין, אורלי לוי-אבקסיס, גילה גמליאל, דב חנין ושלי יחימוביץ, שמתנצלת אבל לא יכולה להיות פה.
חיים כץ: יש לדיון הזה חמישים דקות, כדי שנוכל לשמור על סדר-היום שלנו.
חיים כץ: אני מבקש לנסות להגיע ליעדים, למטרות.
חיים כץ: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע כמה דיונים ניהלנו- - -
חיים כץ: את יודעת.
אורלי לוי אבקסיס: גם בכנסת הקודמת – חלק מהתיאומים שלנו ומהעלאת הנושא לסדר-היום יחד עם אחיות בריאות הציבור וכדומה, והמציאות בשטח, שהוכיחה לא רק שזה לא כלכלי, למרות שהשיקולים להעביר את השירות הזה ממשרד הבריאות להפרטה היה שיקול כלכלי – לא לקחו בחשבון את ההוצאות הנלוות, לא לקחו בחשבון את ההתקשרות עם מד"א וכדומה למצבי חירום, לא לקחו בחשבון עוד אלמנטים, אבל מה שבעיקר נורא בעיניי זה הירידה בשירות שניתן לתלמיד.
אורלי לוי אבקסיס: הם הופכים להיות כמו באיזה סרט נע.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה להשוות את זה לבקר.
אורלי לוי אבקסיס: אפילו שם הזדעזענו כשראינו את התוכנית- - -
חיים כץ: לא, זה היה חיסון תרנגולות.
חיים כץ: שבע שניות לחיסון?
חיים כץ: כמו תרנגולות.
אורלי לוי אבקסיס: הרי בסופו של דבר מה שהם ניסו לעשות זה שבעלות של 65 מיליון – כמה יותר פעולות בפחות זמן אפשר יהיה לעשות, והתוצאה היא בהתאם.
אורלי לוי אבקסיס: לא רק שמספר החיסונים הלכו וירדו.
אורלי לוי אבקסיס: היו עוד דברים שדווקא אחות בית ספר יכולה היתה לראות, גם לגבי הביקורת, גם לגבי מעקב התפתחותי וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: יש לזה השלכות נוספות, גם כי מעבירים את האחיות האלה מזכיין אחד לאחר, כי בסופו של דבר הזכיינים לא עומדים במטלה.
אורלי לוי אבקסיס: גם בית המשפט נתן דעתו על כך, אז מעבירים את זה ליד אחרת, ואותה קטסטרופה נשארת.
אורלי לוי אבקסיס: זה מקצוע במצוקה.
אורלי לוי אבקסיס: הן לא נשארות בתחום.
אורלי לוי אבקסיס: יהיה גם קושי אמתי לגייס אותן, במקרה שיחזור לשירות הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: נאמר לנו פה באיזשהו שלב לגבי תג מחיר של הסיפור הזה, באחד הדיונים.
אורלי לוי אבקסיס: קפץ נציג האוצר ואמר: זה יעלה מיליארד.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשבח את מחלקת המחקר של הכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: שלי היתה פה באותו דיון.
אורלי לוי אבקסיס: לפי הקריטריונים של משרד הבריאות, של משרד האוצר, עשינו חישוב מהיר, וזה היה 150 אלף, פחות או יותר, לאחות.
אורלי לוי אבקסיס: נכפיל את זה במספר התקנים, והגענו לפערים ענקיים.
אורלי לוי אבקסיס: אם כך הם עשו את חישוב התקציב, יכולנו למנוע המון קטסטרופות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בנושא הזה הצלחנו לשכנע את משרד הבריאות ביחד עם סגן השר אז, בפועל השר ליצמן.
אורלי לוי אבקסיס: את מחוז הדרום לקחו כפילוט – החזירו את זה למתכונת הישנה.
אורלי לוי אבקסיס: זה הצליח, ולכן אני אומרת שיפה שעה אחת קודם.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נחזור למתכונת הישנה.
אורלי לוי אבקסיס: בואו לא נפקיר את הילדים שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: בואו לא נגרום לכך שיהיו מחר-מחרתיים אחיות שלא נצליח לגייס לשירות הזה.
אורלי לוי אבקסיס: יש לזכור שזה מניעה, והרבה יותר קל וזול לדאוג למניעה מאשר אחר כך לטפל בקטסטרופות שמתפרצות.
חיים כץ: חברת הכנסת מיכל רוזין.
מיכל רוזין: אני חושבת שהנושא של אחיות בתי הספר מגלם בתוכו הרבה מהנושאים שאנחנו מטפלים בהם – ודאי אתם בשנים האחרונות בכנסת, והמאבק הציבורי, לגבי הפרטת השירותים החברתיים.
מיכל רוזין: יש פה גם נושאי בריאות ומניעה, גם נושאי רווחה וגם נושאי תעסוקה.
מיכל רוזין: אנחנו הפכנו את אחיות בתי הספר לאחיות חיסונים, אחות על כל 5,000 תלמידים.
מיכל רוזין: היום אין אחיות בבית ספר שיכולות לעקוב אחרי תלמידים, אחרי בעיות שאנחנו ניתקל בהן בהמשך ביתר שאת, על כל הנושא של השמנת יתר, כל הנושא של גדילה.
מיכל רוזין: מודדים, שוקלים, מביאים פתק להורים, ושוב אנחנו מגלים פערים סוציו אקונומיים.
מיכל רוזין: יהיו הורים שייקחו את הילדים למעקב, יבדקו את הנושאים, ויהיו הורים – מפאת חוסר זמן, חוסר יכולת, מודעות – שלא ייקחו את הילדים לבדיקה.
אורלי לוי אבקסיס: אם הילד זכר להביא להם את הטופס.
מיכל רוזין: לכן אנחנו יוצרים פה פערים חברתיים.
מיכל רוזין: כשאין אחיות בתי ספר שבודקות שמיעה, גדילה, נושאים של השמנת יתר, אז לא עולים גם על נושאים של הפרעות אכילה, התעללות פיזית ומינית בבית.
מיכל רוזין: לא עולים על הרבה מאוד דברים שקורים לילדים.
מיכל רוזין: אני כל הזמן אומרת – המערכות רואות את הילדים שלנו, בהבדל מבגירים.
מיכל רוזין: מערכת בית הספר רואה אותם, רופאי משפחה, רווחה, בריאות.
מיכל רוזין: כשהיתה אחות בית הספר, היא ראתה את הילדים.
מיכל רוזין: היא ראתה מי סובל, מי נרדם בשיעורים, מי כל יום מתלונן על כאבי בטן.
מיכל רוזין: היא יכלה לדעת מה לשאול, מעבר לרק: קח אקמול.
מיכל רוזין: היום מתקשרים להורים הביתה, ואומרים: בוא קח את הילד – כואב לו הראש.
מיכל רוזין: גם כשיש אחיות, אין היום חדר אחיות.
מיכל רוזין: אין שום פרטיות.
מיכל רוזין: זה זלזול לא רק באחיות; זה זלזול גם בתלמידים.
מיכל רוזין: כשילדה אומרת: כואבת לי הבטן, והמורה שואלת אותה באמצע חדר מורים או במזכירות: למה כואב לך כל יום?
מיכל רוזין: והיא רוצה לשאול אותה גם שאלות יותר אינטימיות ואישיות, אין שום דרך להגיע לאינטימיות עם התלמיד.
מיכל רוזין: זה חשיבות של אחיות בית ספר, האינטימיות, שלא נדבר על שהיום יש להן התמחות ללמד את הילדים למניעה ונושאים חשובים, שנשלם עליהם מחיר.
מיכל רוזין: רק הבוקר התבשרנו שייתכן מאוד שיחסנו חיסון פוליו ל-200 אלף ילדים.
מיכל רוזין: למיטב ידיעתי, בקרב אוכלוסיית הבדואים במשך כשנה וחצי חברת נטל"י הצליחה לחסן רק 80 ילדים, ובדרום כולו כ-30 אחוז מהילדים.
מיכל רוזין: אני לא יודעת אם הנתונים האלה מדויקים, אבל כולנו יודעים שחברת נטל"י לא הצליחה לעמוד בכל יעד החיסונים.
מיכל רוזין: זו רק הערה בין שלל הדברים.
מיכל רוזין: אחיות בית הספר זה הרבה מעבר להצליח לחסן את הילדים, הרבה מעבר רק לפרוצדורות; יש פה מהות הרבה יותר מכך גם לרווחה, גם לבריאות, גם למניעה, ובראש ובראשונה – תעסוקת האחיות.
דב חנין: חברותיי, חברות הכנסת אורלי לוי-אבקסיס ומיכל רוזין היטיבו לסכם דיונים רבים וממושכים שהתנהלו פה בוועדה בנושא הזה.
דב חנין: העילה לדיון המהיר שלנו הפעם היא עמדה – קודם כל מבורכת – של הסתדרות האחיות, שאומרת שאם – אני מצטט – משרד הבריאות לא ישיב לאלתר את מערך אחיות בתי הספר כולו לחיק המדינה, החל מיום 1 באוגוסט האחיות במערך בריאות התלמיד לא תתייצבנה לעבודתן.
דב חנין: אני רוצה ראשית לברך על כך.
דב חנין: אני חושב שהסאגה הנוראה הזאת מגיעה לרגע שבו צריך לחתוך.
דב חנין: אי-אפשר להמשיך עם הקזת הדם הזאת.
דב חנין: אנחנו פעם אחר פעם אחר פעם בכנסת מעלים את הטענות.
דב חנין: אנחנו מדברים על הפגיעה בילדים, אנחנו מדברים על הפגיעה באחיות, אנחנו מדברים על הפגיעה בכולנו, ואנחנו מדברים על זה שזה בסוף גם עולה יותר כסף, ושום דבר לא עוזר.
דב חנין: כלומר הרכבת הנוראה הזאת ממשיכה להוביל את כולנו למקומות איומים.
דב חנין: אנחנו לא רוצים לנסוע ברכבות למקומות איומים.
דב חנין: לכן צריך לעצור את הרכבת הזאת.
דב חנין: אני מברך אתכם על הצעד הזה.
דב חנין: מה, לטעמי, אדוני היושב-ראש, צריכות להיות התוצאות של הדיון הזה – נמצא אתנו מנכ"ל משרד הבריאות.
דב חנין: אדוני וסגן השר ליצמן, אתם הובלתם יחד מהלך, שאנחנו מאוד מברכים עליו, וגם מאוד הצליח, במחוז הדרום.
דב חנין: הדרישה שלנו, אני חושב, צריכה להיות שתעשו את אותו מהלך גם במקומות האחרים, ושתתקבל ההחלטה העקרונית הזאת – גם כדי לעצור את השביתה המתוכננת וגם כדי להחזיר דברים על מכונם.
דב חנין: אנחנו נמצאים, לטעמי, ברגע של הזדמנות.
דב חנין: שרת הבריאות חוזרת ואומרת שהגישה שלה היא גישה חברתית, היא שייכת למפלגה – כך לפחות קראנו בעיתונים – שבאה לשנות.
דב חנין: לפי השמועה, שר האוצר אפילו שייך לאותה מפלגה – גם הוא בא לשנות.
דב חנין: אז הנה, יש הזדמנות לשנות – לא רק לדבר על השינוי אלא לעשות אותו.
חיים כץ: אבל לאיזה כיוון לשנות?
דב חנין: אני בטוח שהוא רוצה לכיוון חיובי.
דב חנין: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, תקופת הפגרה צריכה להיות התקופה שבה אנחנו הפעם עובדים על העניין הזה.
דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אם הוועדה הזאת ואתה באופן אישי לא ניכנס לעניין הזה, אני חושש מאוד שבתחילת הכנס הבא נחזור לעוד דיון, ונחזור על הדברים האלה, שהם דברים נכונים, אבל הם רק לא עוזרים.
דב חנין: אתה יודע להתערב בנושאים כאלה ברגעי ההכרעה.
דב חנין: אנחנו ברגע ההכרעה, אז בואו נעשה אותו בכיוון הנכון.
יעקב מרגי: אני מהדור שזכיתי לקבל את השירות והטיפול בבתי הספר.
יעקב מרגי: אני זוכר עד היום את חדר האחות.
יעקב מרגי: הכי קל לומר: כולנו רוצים את השירות.
יעקב מרגי: הנושא הופרט.
יעקב מרגי: האם מישהו בדק את הנושא?
יעקב מרגי: האם מישהו יוכל לתת לנו נתונים, אם הצליח, לא הצליח?
יעקב מרגי: כמה קיבלו שירות?
יעקב מרגי: כמה קיבלו חיסון?
יעקב מרגי: יש חברי כנסת שנתנו פה סקירה מאוד לכאורה עגומה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם: אני מזדהה עם כל מילה שאמרה חברת הכנסת מיכל רוזין.