GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: אני מנסה להבין למה אנחנו צריכים את פרק (ב) כשאנחנו אומרים: שוטר נכנס לפיצוצייה, רואה "מבסוטון" וזה, הוא קונה, הוא לא מחרים, כי יכול להיות שהחומר הזה בסדר גמור, הוא קונה את זה, הוא לוקח את זה לבדיקה, ואז אנחנו מכריזים, אז כמה זמן הוא יבדוק את החומרים?
<איילת אלישר: אז זו התשובה שלי, על זה אמרתי שלא בהכרח נוכל - - -
רינה פרנקל: לא יכולים לעשות את זה, לבצע את זה.
רינה פרנקל: אולי לא הבנתי את השאלה.
<מיקי אריאלי: כרגע אנחנו באגף שלנו, של משרד הבריאות, חוק פלילי 338 החומר מסוכן, הרוקחים שלי כותבים לפי ספרות מקצועית אם חומר מסוכן או לא, ואותו דבר הם יעשו אחרי בדיקה, וזיהוי החומר – יכול להיות באמת שהוא לא חומר מסוכן, אבל היום אנחנו כותבים את חוות הדעת משפטית, אנחנו מופיעים בבית-משפט, ובאמת יש תקדימים על הנושא של חוות הדעת שלנו, שבאמת אנחנו לא יכולים לבסס על כל חומר.
עדי קול: כמה זמן לוקח לכם לכתוב את חוות הדעת הזאת?
<רוני ברקוביץ: בדרך כלל אם זה חומר חדש זה תוך שבועיים, אבל לפעמים אם אנחנו יכולים זה יותר מהר.
<רוני ברקוביץ: אבל מה שחשוב להגיד, שעל רוב החומרים שנתפסים אנחנו יכולים לכתוב חוות דעת, כי סמי הפיצוציות שמגיעים לפה לפני שנתיים-שלוש היו בגרמניה, אחר כך באנגליה, אחר כך באוסטרליה.
<רוני ברקוביץ: כלומר, החומרים הללו אולי חדשים כאן בארץ, אבל - -
עדי קול: אנחנו לא מייצרים לבד, זו בעיה של מקום אחר.
עדי קול: אני שמחה לגלות - - -
<רוני ברקוביץ: - - זה בא ממקום אחר, כך שעל רובם המכריע יש לנו ספרות, כי אנחנו מתבססים על חוות דעת - - -
<מיקי אריאלי: יש לנו שלושה רוקחים שזה חלק גדול מהעבודה שלהם.
עדי קול: אז אתם מבינים למה הקושי שלי עם חלק (ב)?
עדי קול: אני מכירה נערים שמפרסמים לחברים שלהם: הנה, זה מה שיעיף אתכם לשמים, וזה שום דבר, וזה מעיף אותם לשמים, כי מספיק שיגידו, זו השפעה פסיכולוגית נהדרת.
עדי קול: אתה אומר: זה חומר, המים האלה יעיפו אותך לשמים, זה לא יעשה כלום.
עדי קול: לא תמיד זה באמת חומר מסוכן.
עדי קול: זאת אומרת שאם אני אומרת: אני רוצה לבדוק את החומר, לא להחרים לו – אתם רוצים כרגע להחרים לו את כל מה שהיה לו.
עדי קול: אני אומרת:
עדי קול: בוא נעשה הכרזה ונגיד שתוך שבוע אתם צריכים להגיד אם זה חומר בעייתי, בוא נחרים את הכול והוא אסור, למה צריך לתפוס - - -
<מיקי אריאלי: לכן הוכחנו, למשל, על חלק מה"נייס גאי" והקנבינואידים הסינתטיים, חלק מהחומרים, שהם 40 פעמים יותר חזקים מ-THC – החומר הפעיל של חשיש, זה הדברים שאנחנו מוכיחים כמעט מיידי.
<מיקי אריאלי: יש לנו את חוות הדעת על הדברים האלה, ואנחנו מבססים את זה על ספרות רפואית.
אורלי לוי אבקסיס: אז ה"נייס גאי" – עכשיו ייקחו את זה?
אורלי לוי אבקסיס: הוא כבר מוכנס לפקודה?
<מיקי אריאלי: זה בדיוק, זה החומר הזה – חלק מה"נייס גאי" הוא 40 פעמים יותר חזק מחשיש.
אורלי לוי אבקסיס: אז הוא כבר בפקודת הסמים המסוכנים?
<מוריה בן צור: כל פעם משנים את הרכיבים שלו.
<מוריה בן צור: הרכיבים משתנים כל יום.
<רוני ברקוביץ: לא, חברת הכנסת, למילה "נייס גאי" אין משמעות, כי זה שם כולל של מוצר, אז ככה ש"נייס גאי" זה כמו "מבסוטון", זה לא שהוא נכנס לפקודה, כי "נייס גאי" כל יום אפשר לתת שם אחר למוצר.
<רוני ברקוביץ: אז צריך לבדוק בדיקת מעבדה מה זה מכיל כרגע.
<מיקי אריאלי: ברגע שיש בדיקת מעבדה, אנחנו נבדוק את זה לפי הספרות, כמעט מיידית תהיה לכם חוות דעת, ואנחנו נעמוד בזה.
רינה פרנקל: אבל אם אפשר לבצע בדיקה כל כך מהר, אז מה הבעיה פה?
עדי קול: ביקשת לדבר, נציג של המשטרה.
<אודי וולף: יש כאן שני סעיפים שנועדו לפתור שתי בעיות, והם בשני פרקי זמן או לחצי זמן שונים.
<אודי וולף: החלק הראשון מדבר על השלב שבו נכנסים לפיצוצייה ורואים חומר שלא ידוע עליו שום דבר, וכמו שאמרה איילת קודם, המטרה להסיר את המכשול מהציבור.
<אודי וולף: קודם כול מעיפים אותו הצידה, קודם כול תופסים אותו בלי לדעת מהו, כאשר עכשיו מעבירים את נטל ההכשרה שלו או את האפשרות לקבל אותו בחזרה אל מי שתפסו את זה ממנו.
<אודי וולף: ואז המטרה לא לבדוק את החומרים האלה, אלא לתפוס אותם באיום ולהשמיד אותם, כאשר האיום הזה לא פלילי ואין עליו רישום פלילי לאנשים האלה, אלא רק להסיר אותם הצידה, ואז נטל ההוכחה צריך להיות על זה שתפסו את זה ממנו.
<אודי וולף: בשלב האחר, כיון שאי-אפשר להשאיר את החור בצורה הזאת, כאשר כן מזהים חומר - - -
עדי קול: אני משתפת אתכם בקול רם – זה מאוד מפחיד אותי, בעיני זו סמכות מאוד מאוד רחבה לקחת, אתה אומר: להסיר מכשול, אני בעד להסיר מכשול, אבל אני יכולה לדמיין, נכנסים לפיצוצייה ואתם מגדירים שזה מכשול, אני מבינה שזה לא שוטר, צריך לקבל אישור, נכון?
<יואל הדר: לא, תופסים, זה מגיע - - -
עדי קול: השוטר נכנס לפיצוצייה, זה מפריע לו, הוא פשוט אומר: אני מוציא את כל - - -
<יואל הדר: מה זה: מפריע לו? זה לא מפריע לו.
<איילת אלישר: מה זה: מפריע לו.
עדי קול: יש לו יסוד סביר להניח ש-.
<יואל הדר: כתוב על זה "נייס גאי", יש שם מוצר בלי שכתוב מהם המרכיבים, לא כתוב מהם המרכיבים.
<קריאה: וזה יפגע בשלום הציבור.
עדי קול: אני משאירה את זה.
<גבי פיסמן: מה הוא יוריד?
עדי קול: הוא יוריד הכול, ואתם לא בודקים את המוצר, ואתם לא יודעים - - -
<איילת אלישר: לא, לא, לא.
<יואל הדר: מה זה: לא בודקים את המוצר?
רינה פרנקל: בודקים.
רינה פרנקל: נותנים לבדיקה למשרד הבריאות.
<אודי וולף: זה החלק עליו דילגנו בקריאה בסופו של חלק א', ואז קפצנו לחלק ב', וחלק ב' מדבר על שלב אחר – השלב שבו אנחנו לא יכולים להסתפק בהסרת המכשול, אנחנו רוצים לדעת גם מה היה לנו, ואם יש לנו כזה דבר, איך אנחנו מתייחסים אליו.
עדי קול: אז תוך כמה זמן אתם מצפים שמתפיסה עד ההכרזה – כמה זמן יכול לעבור?
<גיל שפירא: זה לא בהכרח יגיע.
<גיל שפירא: התפיסה לא תגיע בהכרח להכרזה.
<אודי וולף: אין בהכרח קשר.
עדי קול: אז זאת בעיה בעיני, זאת אומרת, יש חומרים שתתפסו ותגידו - - -
<גבי פיסמן: אבל לא קראנו את החלק השני.
<אודי וולף: לא קראנו את החלק הראשון עד תומו, וזאת בדיוק הבעיה.
<גבי פיסמן: לפני ההחלטה על השמדה יש אפשרות לאדם להתייצב ולהשמיע את עמדתו ולהגיד מה - - -
עדי קול: אתם אומרים שלא כל החומרים ייבדקו, אז על סמך מה?
<אתי כהנא: הוא צריך להוכיח.
<אתי כהנא: הוא מוכר משהו שהוא מנסה לטעון שהוא משהו תקין, והוא עכשיו צריך להוכיח מה הוא מוכר.
רינה פרנקל: באמצעות מה הוא מוכיח?
רינה פרנקל: גברת, הוא נותן אישורים מסוימים?
<אתי כהנא: כן, הוא צריך להראות שזה תקין.
רינה פרנקל: הוא נותן את כל התמונה?
רינה פרנקל: ואם יש למשל איזושהי אריזה שכתוב עליה משהו, למה זה שייך, למי זה שייך, מאיפה הם הביאו את זה - - -
עדי קול: בואו נעשה את זה מסודר.
<גבי פיסמן: ככל שאדם מתנגד, הוא גם יהיה נתון לביקורות - - -
<אודי וולף: אנחנו קופצים כל הזמן, ואין פה דיון מסודר.
<מוריה בן צור: צריך להבין שיש פה שני חלקים, יש את החלק של התפיסה - - -
עדי קול: רגע, אתם חוזרים ואומרים את זה ארבע פעמים, הבנו.
<מוריה בן צור: כן, כי זה מתבקש.
עדי קול: הבנתי, וקפצנו קדימה כי רצינו להבין האם באמת לחוק הזה יש משמעות או שאנחנו יכולים לדלג על תפיסה ולעבור להכרזה.
עדי קול: אני רוצה שנעבור חזרה לסעיף ב', ונעשה את זה באופן מסודר, ונדון סעיף סעיף, כמו שעשינו על א'.
עדי קול: חיים ביקש לקפוץ, אני חושבת שהוא רצה להבין, אני חושבת שגם אפשר להבין מהעובדה שהוא לא נמצא כאן שהוא לא התרשם ממטרת החוק.
<יואל הדר: או שהוא התרשם עמוקות ורצה קצת לנוח.
עדי קול: או שהוא כל כך רצה, ואמר: בוא נצביע על זה ככה, אני לא צריך להיות כאן בהצבעה.
<יואל הדר: שתי החלופות.
עדי קול: מה נראה לכם?
עדי קול: אנחנו חוזרים חזרה, תחילת פרק ב', סעיף 3, את התיקון הזה קיבלנו.
עדי קול: הייתה פה שאלה לעניין הכמויות, צריכה עצמית.
עדי קול: הייתה לזה התייחסות?
<נועה ברודסקי-לוי: לא כתבנו את זה, זאת אומרת, כתבנו את זה כשאלה, הנושא של - - -
<איילת אלישר: איפה זה צריכה עצמית?
<איילת אלישר: איפה יש פה צריכה עצמית?
<יואל הדר: אין פה צריכה עצמית.
<יואל הדר: אנחנו לא מדברים – זה לא כמו אלכוהול - - -
<נועה ברודסקי-לוי: היא מדברת על תפיסה של בן-אדם שהחזיק.
עדי קול: בתוך הפיצוצייה יש מישהו, אין הרבה מהחומר הזה, יש לו "נייס גאי", והוא אומר: זה לשימוש עצמי.
<איילת אלישר: זה נועד לקחת בדיוק מהילדים, גם ממנו, גם מהילדים שנושאים את הדבר הזה וגם מהפיצוצייה, ומכל מי שאפשר לקחת ייקחו.
<אתי כהנא: ייקחו לו את זה, גם את זה, גם ממנו, גם מהצרכן שייקחו את זה.
<אתי כהנא: מה, נשאיר את זה לקטין?
<אתי כהנא: נשאיר לילד את ה"נייס גאי" ביד כדי שהוא ילך ויתמסטל ממנו?
עדי קול: אומנם לא אעשה את זה תקיף כמו חיים, אבל אני מבקשת שלא תדברו כולם ביחד.
<איילת אלישר: כמו שאמרתי, הפרק הזה מדבר על כל כמות שהיא, ובהחלט הכוונה היא אם אתה רואה ילדים משתמשים בדבר הזה לצריכה עצמית לגמרי, לאפשר לקחת את זה.
עדי קול: נשאיר את זה וצריך עיון.
<נועה ברודסקי-לוי: יובהר רק שזה לא מאפשר חיפוש על אדם, אלא אם כן הוא בתוך המקום.
<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא לא בתוך המקום, זה לא מאפשר חיפוש, זה כן מאפשר תפיסה.
עדי קול: בתוך הבניין, את זה הבנו.
עדי קול: ואני מניחה שקטין, זה יהיה חיפוש לפי כל הכללים שמחייבים.
<נועה ברודסקי-לוי: ובכל מקרה, אם זה בחוץ, הוא יכול לתפוס אם הוא רואה את זה, אבל הוא לא יכול לעשות עליו חיפוש לצורך העניין.
עדי קול: גם שאלת פה את השאלה, אם החומר נמצא אצלו אבל הוא לא מפיץ אותו?
<איילת אלישר: אז אמרתי, זה כולל כל סיטואציה של החזקה, זו לא שאלה של הפצה.
עדי קול: אז זו כל כמות, כל החזקה, לא משנה לאיזה שימוש.
<איילת אלישר: הרעיון לסלק את הסיכון.
<איילת אלישר: מישהו פה אמר שזה דומה לאלכוהול, כן, זה כמו לסלק את האלכוהול כשאתה רואה אותו.
עדי קול: שוב, אני אומרת "אוקיי", כי אני רוצה להבין מה אתם חושבים, לא מסכימה עם זה.
<יואל הדר: את לא מסכימה שצריך לסלק את הסמים?
עדי קול: מסכימה לסלק את הסמים.
עדי קול: אני לא מסכימה שיש לנו מספיק - - -
רינה פרנקל: אבל זה כמו סמים.
רינה פרנקל: אם מצאו חומר שהוא לא זה, אז צריך לסלק אותו.
<יואל הדר: החומר הזה הוא חשש לסמים, זה בדיוק העניין.
<יואל הדר: זה לא חומר ניטרלי.
<יואל הדר: החומר הזה על פניו הוא חשש לסמים, אחרת השוטר לא יעשה את זה.
<יואל הדר: הרי אנחנו לא נמצאים פה בגלל - - -
עדי קול: נכון, והשאלה אם על פניו זה מספיק – על פניו זה מסוכן - -
<יואל הדר: על פניו, ולצורך העניין הזה - - -
עדי קול: - - ולכן אני יכול לקחת את כל החומר שנמצא אצלו, לעשות אתו - - -
<יואל הדר: מה זה לעשות אתו?
<יואל הדר: לקחת אותו - -
עדי קול: לשים אותו בצד עד השמדה.
עדי קול: אמרתם שיש עוד סעיפים, אני מחכה בהתרגשות להשמדה.
<יואל הדר: - - לשים אותו בצד כדי שהוא יוכיח שזה לא אותו חומר.
<יואל הדר: הרי אנחנו לא יושבים פה בגלל שבא לנו לשבת פה, באנו בגלל אירועים שקרו.
עדי קול: אנחנו מבינים, אל תחזרו על המטרות, בואו נסכים שאנחנו מסכימים על המטרות – צריך למנוע את המכשול הזה מהציבור.
עדי קול: ואם יש משהו שפוגע בשלום הציבור, בבריאותו, בביטחונו, אנחנו מסכימים שצריך לקחת אותו משם, השאלה היא איך, מי ומתי, אלו שלוש השאלות שנשארו.
<יואל הדר: בסדר גמור.
רינה פרנקל: מי?
רינה פרנקל: זה משטרה, איך?
רינה פרנקל: פשוט באים ולוקחים.
רינה פרנקל: ומה עוד?
רינה פרנקל: מה הייתה השאלה?
<נועה ברודסקי-לוי: מתי?
עדי קול: מתי שרוצים.
רינה פרנקל: מתי?
רינה פרנקל: ברגע שנכנסים לשם, רואים, מאתרים ומשמידים.
רינה פרנקל: אז מה?
עדי קול: זאת התפיסה של רינה, ואני חושבת אחרת, אבל נמשיך.
<נועה ברודסקי-לוי: אקריא את ההוראות מתוך פקודת סדר הדין הפלילי מעצר וחיפוש שקודם לא הקראנו, אז הסעיפים המוחלים הם: "26.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) חיפוש, בין על-פיצו ובין שלא על-פיצו, ייערך בפני שני עדים שאינם שוטרים, זולת אם – (1) לא ניתן בנסיבות העניין ובגלל דחיפותו לערכו כאמור; נסיבות העניין וטעמי דחיפותו יפורטו בפרוטוקול שייערך; (2) שופט הרשה לערכו שלא בפני עדים; (3) תופש הבית או המקום שבו נערך החיפוש, או אחד מבני ביתו הנוכחים שם, ביקש לערכו שלא בפני עדים; הבקשה תפורש בפרוטוקול שייערך.
<נועה ברודסקי-לוי: 27.
<נועה ברודסקי-לוי: רשימת כל החפצים שנתפסו אגב חיפוש, בין שנערך על-פיצו ובין שלא על-פיצו, והמקומות שבהם נמצאו, תיערך על-ידי מי שביצע את החיפוש ותיחתם בידי העדים או בחותמתם.
<נועה ברודסקי-לוי: 28.
<נועה ברודסקי-לוי: תופש הבית או המקום שמחפשים בו, או אדם מטעמו, יינתן לו להיות נוכח בחיפוש, ולפי דרישתו יימסר לו העתק של רשימת החפצים שנתפסו, חתום בידי העדים או בחותמתם.
<נועה ברודסקי-לוי: 29.
<נועה ברודסקי-לוי: נמצא אדם בבית או במקום שמחפשים בו או בקרבתו, ויש יסוד סביר לחשוד שהוא מסתיר אצלו חפץ שמחפשים, או שרשאים לחפש אחריו - מותר לחפש על גופו, כאמור בסעיף 22 מיד; רשימת החפצים שנמצאו ונתפסו תיערך ותיחתם בידי עדים, כאמור בסעיף 27, והעתק הרשימה חתומה כאמור יימסר לאדם לפי דרישתו.
רינה פרנקל: אבל דיברנו על זה שבבית אסור לעשות חיפוש.
<נועה ברודסקי-לוי: לא בביתו, הכוונה בתוך בית.
<גבי פיסמן: זה לא חל על בית.
<יואל הדר: לא בית.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל אם מחפשים בבית עסק – כן יכולים לחפש על מי שנמצא בבית העסק.
רינה פרנקל: ועל גופו גם?
<נועה ברודסקי-לוי: על גופו.
<גבי פיסמן: זה על הגוף, לא בגוף.
<איילת אלישר: על הגוף.
עדי קול: זה לא בחדירה.
<נועה ברודסקי-לוי: זו בדיקה על הבגדים.
<נועה ברודסקי-לוי: זו דווקא בדיקה - - -
רינה פרנקל: נו, ברור.
רינה פרנקל: אז גם השארת?
רינה פרנקל: זאת אומרת, מותר?
<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא בתוך המקום, כן.
<נועה ברודסקי-לוי: בתוך המקום שמחפשים.
<יואל הדר: שלא ייקח, יחביא אל תוך הכיס שלו.
רינה פרנקל: ברור.
<נועה ברודסקי-לוי: "45.
<נועה ברודסקי-לוי: אדם הגר בבית או במקום שמותר להיכנס אליו מכוח רשות לעצור או לחפש, או הממונה על בית או מקום כאמור, ירשה, לפי הדרישה, כניסה חופשית וייתן כל הקלה סבירה; נדרש וסירב להרשות כניסה כאמור, מי שזכאי להיכנס רשאי לבצע את הכניסה בכוח.
עדי קול: אנחנו מסכימים על הסעיפים האלה, נכון?
<יואל הדר: אלא אם כן לכם יש איזושהי בעיה.
<איילת אלישר: בטח מסכימים.
עדי קול: זו חקיקה קיימת, יש לנו בעיה אחרת.
עדי קול: אם יש לנו בעיה, אנחנו צריכים לשנות אותה.
<נועה ברודסקי-לוי: "החלטה על השמדת חומר מסכן 4.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) תפס שוטר חומר מסכן בהתאם להוראות סעיף 3, ייתן למי שהחזיק בו זימון להופיע לפני קצין משטרה, בתוך שבעה ימים במועד שיקבע, לצורך טיעון לפני החלטה בדבר השמדת החומר המסכן.
<נועה ברודסקי-לוי: (ב) קצין משטרה יורה על השמדתו של חומר שנתפס כאמור בסעיף קטן (א), לאחר תום התקופה האמורה באותו סעיף קטן - - -"
<נועה ברודסקי-לוי: תכף, פה שינינו: "אם המחזיק לא הופיע בפניו, אלא אם כן שוכנע כי החומר אינו חומר מסכן; קצין המשטרה ישמור דגימה מהחומר בטרם השמדתו לפרק זמן של שנה.
<נועה ברודסקי-לוי: " עכשיו זה סעיף שבעצם ביקשנו להוסיף, ויש פה שתי חלופות, אחת מדברת על כך שבעצם כן תהיה חובה של המשטרה שתפנה לבקשת אישור מבית-המשפט כדי להשמיד את החומר, וחלופה שנייה שמדברת על כך שאותו אדם יצטרך לפנות.
<נועה ברודסקי-לוי: "(ב1) הופיע המחזיק בפני קצין המשטרה והתנגד להשמדת החומר, רשאי קצין המשטרה לפנות לבית-המשפט השלום בבקשה לצוות על השמדתו:
<נועה ברודסקי-לוי: בית-המשפט ראשי לצוות כאמור אם סבר כי ממכלול הנסיבות, ובין היתר אריזת החומר, המקום בו נתפס והנסיבות בהן הוחזק, עולה כי החומר הוא חומר מסכן.
<נועה ברודסקי-לוי: על החלטת בית-המשפט השלום ניתן לערער לבית-משפט מחוזי בדרך שמערערים על החלטה בעניין אזרחי והערעור יידון לפני שופט יחיד".
<נועה ברודסקי-לוי: "חלופה ב': קצין משטרה יורה על השמדתו של חומר שנתפס כאמור בסעיף קטן (א), לאחר שהופיע לפניו מי שהחזיק בחומר כאמור, אם לא שוכנע כי החומר אינו חומר מסכן.
<נועה ברודסקי-לוי: הורה קצין משטרה על השמדת החומר, רשאי המחזיק לפנות לבית-המשפט בבקשה לצוות, לאחר ששמע את קצין המשטרה או מי מטעמו ואת המחזיק ומי מטעמו, על ביטול ההחלטה להשמיד את החומר או לצוות על החזרתו, אם סבר כי ממכלול הנסיבות עולה כי לא מדובר בחומר מסכן.
<נועה ברודסקי-לוי: " למעשה יש פה שתי חלופות.
עדי קול: רגע, ואתם לא מסכימים לאף אחת מהחלופות?
<שירי חבה: לא, הגענו לפשרה בעניין הזה דווקא.
<נועה ברודסקי-לוי: לא הבנתי שזה סופי, כי הבנתי שהיו עוד – אז תציגו את זה, כי לא הייתי עד הסוף.
<שירי חבה: בעיקרון, לפי מה שהבנתי, אולי אני לא מייצגת את כל הנוכחים מימיני, אבל הגענו להסכמה שבעצם מה שיהיה זה שלאחר השימוע, במידה והקצין לא שוכנע שלא מדובר בחומר מסכן, אז הוא יורה על ההשמדה.
<נועה ברודסקי-לוי: שכן מדובר בחומר מסכן.
<איילת אלישר: אם הוא לא שוכנע שלא מדובר.
עדי קול: זה דאבל נגטיב.
<שירי חבה: כן.
<שירי חבה: ואז אנחנו נותנים איזושהי שהות למחזיק בעצם לפנות לבית-המשפט ולבקש מבית-המשפט לבטל את ההחלטה.
<איילת אלישר: נצטרך לקבוע פה פרק זמן.
<יפעת רווה: חלופה ב'.
עדי קול: זה יותר קרוב לחלופה ב'.
<איילת אלישר: חלופה ב' בסיפא.
<שירי חבה: יותר קרוב לחלופה ב', ופשוט מה שעשינו זה הבאנו מעט את מה שבית-המשפט בעצם ידון בו, זאת אומרת שזה לא יהיה כהליך של תביעה רגילה עם הוכחות, אלא בעצם מה שידונו בו בשיקול הדעת.
<שירי חבה: בעצם שיקול הדעת הופעל, וכמובן שתינתן למחזיק האפשרות לבוא ולהראות שאכן מדובר בחומר לא מסוכן.
עדי קול: תכף אתן לך, אני רק רוצה לחזור אחורה.
עדי קול: שבעה ימים?
<שירי חבה: לא, הרחבנו את זה - - -
<נועה ברודסקי-לוי: לא, היא מדברת על שבעה ימים בעניין הזימון למשטרה.
<שירי חבה: לצורך השימוע שבעה ימים?
<גבי פיסמן: צריך שיהיה לזה אפקט מיידי.
<שירי חבה: שימוע בפני הקצין – שבעה ימים זה נראה לי סביר.
<שירי חבה: כבר היום יש כל מיני הליכים לפקודת התעבורה שהוא צריך להופיע תוך שלושה ימים, תוך 48 שעות, שבעה ימים זה נראה לי סביר להופיע בפני קצין.
עדי קול: מה זה "בתום התקופה" באותו סעיף קטן?
עדי קול: אם המחזיק לא הופיע – כמה זמן?
<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא לא הופיע לזימון.
עדי קול: אני מנסה לתאר סיטואציה – הוא לא הופיע לזימון כי הוא השתמש בחומר "מבסוטון" והוא שכח, ואז אנחנו משמידים על סמך אותו יסוד סביר שהשוטר - - -
<שירי חבה: כן, ובכל זאת אנחנו נותנים שהות.
רינה פרנקל: שבעה ימים זה לא יותר מדי?
עדי קול: זה פחות מדי.
<נועה ברודסקי-לוי: לא, זה כבר בידיים של המשטרה.
<שירי חבה: ובכל זאת אנחנו נותנים שהות – גם אם הוא לא הגיע לשימוע, אז אנחנו עדיין נותנים שהות של זמן מסוים שהוא יכול בכל זאת להגיע.
עדי קול: זה לא כתוב.
<שירי חבה: בנוסח הקודם היו כמה שינויים שהוועדה ערכה, אבל לצורך העניין הרעיון הוא שגם אחרי - - -
<נועה ברודסקי-לוי: זה כתוב בסעיף (ג) בכל מקרה.
<נועה ברודסקי-לוי: שגם אם הורה קצין משטרה השמדתו של חומר הוא לא - - -
<שירי חבה: הוא ישמיד רק לאחר 30 ימים.
<שירי חבה: זאת אומרת, אנחנו מאפשרים בכל זאת גם אם הוא לא הגיע איזושהי שהות.
<יואל הדר: אם אותו אחד חשב שיש פה חומר שהוא לא מסוכן, אז נניח שהוא יגיע מהר אם זה שווה לו כסף.
עדי קול: אבל אז אני נכנסת לשאלה השנייה שלי, עכשיו יש לנו קצין משטרה שצריך להיות משוכנע בלי בדיקה, מה הוא צריך לעשות?
עדי קול: הוא צריך לטעום את זה ולנסות?
עדי קול: על סמך מה הוא אמור להיות משוכנע?
<יואל הדר: לא, הוא צריך להראות על פניו.
<קריאה: הנסיבות - - -
עדי קול: לא השתנו שום נסיבות – קודם הייתה רק פיצוצייה, לקחו את זה לידיים שלהם, זה נמצא אצלם, ועכשיו יש בן-אדם בדרגה יותר מתקדמת, הוא צריך להיות משוכנע שזה לא בסדר.
עדי קול: אין פה שום מדד אובייקטיבי בשום צורה.
<גיל שפירא: אני חושב שזאת בדיוק הנקודה, המנגנון שהוצע כאן הוא מעט בעייתי גם כשאנחנו מדברים על הליך מינהלי, כי ברירת המחדל כאן היא שלילית תמיד לרעתו של האזרח.
<גיל שפירא: כלומר, הוא צריך לשכנע את קצין המשטרה, אין לו דרך לעשות את זה, א' - - -
עדי קול: למה אי-אפשר שהחזקה באמת תהיה המשטרה.
עדי קול: אתם לקחתם, תוכיחו.
<גבי פיסמן: אז את מכניסה את המשטרה בדיוק לאותה בעיה שהייתה קודם.
<אודי וולף: אם היה כאן יושב-ראש הוועדה, הוא היה - - -
עדי קול: זו לא אותה הבעיה.
עדי קול: נגיד שאני נותנת לך לעשות את כל ההחזקה, היום אתם גם לא יכולים להחזיק.
עדי קול: עכשיו אתם אומרים: אנחנו גם רוצים להחזיק, ואנחנו גם רוצים להגיד: בסדר, אנחנו מניחים שזה לא בסדר.
עדי קול: אני מוכנה לתת לכם להחזיק, ואז בוא נגיד: החזקה – עליכם להוכיח שהחומר לא בסדר.
<גיל שפירא: אין לו דרך.
<גיל שפירא: מה שחשוב להבין זה שלאזרח למעשה אין דרך להתמודד עם זה, משום ש-א' החומר לא ברשותו כבר, החומר אצל המשטרה.
<גיל שפירא: הדרך היחידה שלו למעשה להוכיח זה לקחת את החומר לבדיקה, הוא לא יכול לבדוק את זה.
<איילת אלישר: הוא יקבל דוגמית.
<אודי וולף: הוא יכול לקבל דוגמית.
<גיל שפירא: הוא יכול לקבל דוגמית, הוא צריך למצוא מעבדה מוסמכת – המז"פ יתנו שירותי מעבדה לאזרח כדי לבדוק את החומר?
רינה פרנקל: אבל המשטרה יכולה לבדוק.
עדי קול: רינה, אתן לך דוגמה כדי שתביני, יכול להיות שיש מישהו ששם בשקיות סוכר, ואומר: אני מוכר חומר מעולה לילדים, והילדים יקנו את זה וישלמו על זה כסף, והוא אומר: יעופו לכם השמים, ואין שום דבר חוץ מסוכר וזה עובד, ואנשים עושים את זה, ואז את המקרה הזה השוטר יכול לבוא, לקחת את כל הסוכר, ואחרי חודש ולהשמיד את זה.
<אתי כהנא: לא נורא - - -
עדי קול: לא נורא?
עדי קול: זו לא הגישה - - -
<אתי כהנא: אם הוא לא יכול להוכיח שזה סוכר - - -
רינה פרנקל: אבל למשטרה יש זכות לבדוק את זה במעבדה.
עדי קול: אבל היא לא בודקת.
עדי קול: הרגע אמרו לי שהיא לא בודקת.
<אודי וולף: סליחה, אני רוצה לחזור להצעה של יושב-ראש הוועדה שאומר שבהיעדר אישור ורישיון למכור את הדברים האלה, לא ימכרו החומרים האלה.
עדי קול: אבל כיוון שההצעה הזאת לא התקבלה - - -
<אודי וולף: אז פתאום הפכנו את פנינו?
<אודי וולף: אז אני אומר: אדרבה ואדרבה, כאן נותנים לו את הזכות לבוא ולהגן על שמו הטוב ועל הסחורה שהוא מוכר, ולהגיד: אדוני היקר, קח את זה לבדיקה או תוכיח לנו מאיפה קנית את זה, ולא מחרימים את זה על פניו.
עדי קול: עד שהמדינה לא תחליט שיש באמת נטל על כל מי שמוכר מוצרים לבוא ולקבל אישור, אנחנו לא נגיע ונגיד דבר כזה.
<אודי וולף: אז קודם כול, יש נטל, הרי הוא כתוב בסעיף (א) שקראנו.
<אודי וולף: יש חובה לכתוב את הפירוט של מה שנמכר על גבי מה שמוכרים, ולכן הוא לא עמד בנטל זה, אז על פניו הוא חשוד.
<עדי חביב: על סוכר אמורים להיות כתובים הרכיבים.
<עדי חביב: לא אמור להימכר סוכר – אמורים להיות כתובים כל הרכיבים.
עדי קול: ברור, אבל זה סוכר בשקיות, הוא אומר לילדים שזה - - -
<מיקי אריאלי: אבל בתנאי, א' שהוא קנה חשבוניות - - -
<אודי וולף: אבל זאת עבירה.
עדי קול: ברור שהוא עושה עבירה כשהוא עושה את זה, זו פשוט לא עבירה שמקנה לכם את הסמכות לבוא ולקחת את כל הסוכר הזה בשקיות.
עדי קול: זה שהוא עובר על החוק אני מסכימה, לא על החוק הזה.
<אודי וולף: אבל זאת עבירה שמקנה למישהו אחר את הסמכות לעשות בדיוק.
עדי קול: כיוון שעד לפני דקה חשבתי שאנחנו לא מצביעים, ואנחנו מנהלים דיון פה רק להגיע להסכמות, ועכשיו אנחנו כן מצביעים, אז עכשיו אנחנו גם לא נקיים דיון שבו כולם צועקים במקביל, וננסה להגיע לפשרה.
עדי קול: אתם מבינים את הבעייתיות.
<יואל הדר: אני לא מבין את הבעייתיות.
<יואל הדר: הרי לא מדובר באיזושהי חנות טבע שמוכרים שם סוכר, מדובר בחנויות שנכנסים לשם שהמטרה שלהם באמת להונות.
<יואל הדר: אם נניח שזה סוכר, שאני חושב שזה הדבר הכי חריג, באופן כללי המטרה שלהם למכור סם, זו המטרה.
<יואל הדר: אנחנו צריכים להילחם בתופעה הזאת.
עדי קול: המטרה שלהם, דרך אגב, למכור, נקודה.
<יואל הדר: כן, אבל הם רוצים למכור - -
עדי קול: כמה שיותר.
<יואל הדר: - - כדי לגרום לילדים – או להונות או לגרום לאיזשהן תופעות לוואי אצל הצרכנים.
עדי קול: דרך אגב, שיגרמו להם לקנות יותר.
עדי קול: הם לא בהכרח – רק תסכימו על זה – רוצים לגרום לכם ליהנות, לא אכפת להם למכור סמים, הם רוצים למכור הרבה, והסמים האלה פשוט גורמים להתמכרות, זה הכול.
<יואל הדר: אבל לפחות הם נחזים להיות לסמים.
<יואל הדר: המטרה שלהם שהם ייחזו להיות כסמים, שהם לא יהיו סוכר, נכון?
<יואל הדר: כי אם אני כותב על זה: סוכר, אף אחד לא היה קונה.
<יואל הדר: זאת המטרה שלו.
<יואל הדר: בסופו של דבר זה יפגע בילדים, בקטינים.
עדי קול: אני מבקשת שתעצור.
עדי קול: שוב, כל פעם שאנחנו מנהלים את הדיון הזה, אתם חוזרים להסביר לי את המטרה, ואמרנו שעל המטרה אין ויכוח.
עדי קול: אני מסכימה ומתקדמת.
עדי קול: הגענו לזה, הסכמנו על הנוסח של החומר.
עדי קול: אני מוכנה לתת לכם להחזיק את החומר שבעה ימים, אני בשום אופן לא מוכנה שהנטל יהיה על האזרח.
עדי קול: בשום אופן לא מוכנה.
<קובי עזרא: אז אין מה לעשות עם זה.
<איילת אלישר: אין מה לעשות עם - - -
עדי קול: אז אין לכם מה לעשות עם זה?
עדי קול: תשמעו, אני מוכנה - - -
<יואל הדר: זו בעיה – האזרח מכר את החומר, לא המשטרה מכרה את החומר, האזרח צריך להוכיח - - -
עדי קול: אז תבדקו אותו ותגידו לי - - -
עדי קול: אל תגיד לי לא, גם את לא, סליחה.
<שירי חבה: אני רוצה להתייחס בדיוק לזה.
עדי קול: לא, את מתייחסת לזה ועוד פעם תחזרי אחורה.
עדי קול: אני לא רוצה שתגידו למה אתם לא מסכימים אתי, כי הדעה שלי היא שכרגע לקחתם את החומר ואולי נתתי לכם, קחו אותו, רינה אמרה: שיבדקו.
עדי קול: אני רוצה או שיבדקו ויגידו לי מה יש - - -
עדי קול: שנייה, לא.
עדי קול: את קופצת, אתם לא נותנים לסיים משפט.
עדי קול: זה לא דיון.
עדי קול: אני יכולה להיות קשוחה כמו חיים, אבל זה יהיה פחות נעים.
עדי קול: הוא אמר פה שהוא יכול תוך שבועיים, אפילו יותר מהר - - -
<אתי כהנא: אנחנו מדברים על ההכרזה.
עדי קול: הבנתי את זה, רגע.
<אתי כהנא: זה שני חלקים אחרים.
עדי קול: אני טיפשה?
עדי קול: זאת אומרת, מה אם זה שני חלקים אחרים בחוק אבל יש לו את היכולת, נכון?
עדי קול: – אל תענו – יש לו יכולת להגיד לי אחרי שבוע אם יש יסוד סביר בריאותי להגיד שהחומר הזה לא נכון, אז תבדקו, ואז תגידו לי.
רינה פרנקל: אבל אם הוא מוכר משהו שגם כתוב עליו משהו אחר או לא כתוב שום דבר, זו כבר עבירה, הוא מרמה.
רינה פרנקל: הוא פשוט מרמה, זה הכול.
עדי קול: מסכימה עם זה.
עדי קול: אני רוצה לדעת, או שזה יהיה נטל עליכם ותצטרכו להוכיח שהחומר לא בסדר לפני השמדה, או שנקבע זמן שאומר: עד אליו צריך להגיד שהחומר – אי-אפשר - - -
<איילת אלישר: ניתן לך משהו אחר, נציע אופציה אחרת – שבית-משפט יחליט.
עדי קול: אני לא צריכה מסקנה.
עדי קול: אני רוצה חוות דעת של משרד הבריאות שאומרת שהחומר הזה יש - - -
<אודי וולף: לא יכולה להיות חוות דעת של משרד הבריאות.
<אודי וולף: למה?
<אודי וולף: אני מוכן להסביר.
עדי קול: אני רוצה שמשרד הבריאות יסביר לי.
עדי קול: אני רוצה שנציג משרד הבריאות יסביר לי למה במהלך השבוע שבו נערך השימוע לא ייבדק החומר על-ידי משרד הבריאות ויגיד: זה חומר מסוכן.
<מיקי אריאלי: אנחנו החלק השני של ההכרזה.
<מיקי אריאלי: אני חייב להסביר – אנחנו לא על הנושא של תפיסה.
עדי קול: מאוד מצטערת, אני לא מקבלת את התשובה הזאת.
עדי קול: זה אותם שלושה עובדים שתיארת קודם – יבדקו, יסתכלו על אותו חומר, וייקח את אותו זמן.
עדי קול: אמרת לי: שבועיים אני יכול להגיד - - -
<מיקי אריאלי: לא, לא, לא, לא הבנת.
<מיקי אריאלי: אני יכול להסביר?
עדי קול: אבל אתה מחזיר אותי לביורוקרטיה.
עדי קול: אני שואלת – מקצועית בריאותית.
<מיקי אריאלי: לא ביורוקרטיה כאן.
<מיקי אריאלי: בריאותית – אני יכול להסביר?
עדי קול: כן, ודאי, איזה דוח אתה יכול לכתוב תוך שבועיים שדיברת עליו קודם?
<מיקי אריאלי: דבר ראשון, כמו שאמרנו אלף פעמים, יש שני חלקים של הסיפור זה, אוקיי?
<מיקי אריאלי: החלק שאנחנו נותנים חוות דעת אחרי זיהוי חומר, זה הנושא של הכרזה, זה הכול, אם יש סיכון או לא.
עדי קול: אני יכולה להגיד לך לתת חוות דעת קודם.
<מיקי אריאלי: רגע, אני מדבר על בריאות.
<מיקי אריאלי: תני לי לדבר.
<איילת אלישר: לא בודקים את החומרים באופן פרטני, הם עושים בדיקה אחת לזיהוי חומר מסוים כדי להכניס אותו בסוף לפקודה.
<קריאה: לפקודת הסמים.
<מיקי אריאלי: לפקודה, זה הכול, זה הכול.
<מיקי אריאלי: דבר שני, לגבי החלק הראשון שאת מדברת עליו, שאנחנו לא כותבים חוות דעת על הסיכון, שיש חשש, ואסביר לך למה הוא חלק בריאותי.
<מיקי אריאלי: א', אנחנו רואים וכרוכים בדברים כאלה שבאמת מקום חשוד; דבר שני, אין סימון ואין שום דבר, ואם הוא אומר שיש סוכר, שיראה שהוא קנה את זה ממקום מסוים, יש לו את הסימון, יש כבר חשש סביר שהוא חומר, יכול להחזיק.