GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי כהנא: והחומר לא ייחשב מסכן?
חיים כץ: אתם מבינים את האווירה?
חיים כץ: אז אנחנו מאתמול בתשע בבוקר התחלנו את האירועים - -
עדי קול: כן, אנחנו פה.
חיים כץ: - - ואנחנו בהמשך כזה, אז תבינו את החופש שאנחנו מרשים לעצמנו, וכנראה מחר נמשיך לא יודע עד איזו שעה.
חיים כץ: תחזרי על הסעיף.
<נועה ברודסקי-לוי: אני חוזרת רק על ב': "חומר לא ייחשב חומר מסכן אם המחזיק בו הוכיח כי החומר מיוצר או מיובא לפי כל דין וזאת לשימושו של אדם באותה דרך".
חיים כץ: מאחר שאני רואה שזה מקובל פה על האנשים - - -
אורלי לוי אבקסיס: רגע, מה הוחלט?
חיים כץ: הם הסכימו.
<איילת אלישר: אני לא מבינה, חשבת שזה רק לחזקות.
<איילת אלישר: אני עכשיו צריכה, בתור משטרה, להראות שזה לא מיובא ולא מיוצר?
<נועה ברודסקי-לוי: לא, אבל העברנו את הנטל, הנטל להוכיח הוא על הבן-אדם.
<יואל הדר: לא, הפוך.
אורלי לוי אבקסיס: חובת ההוכחה עוברת על המחזיק.
<נועה ברודסקי-לוי: אם המחזיק בו הוכיח.
חיים כץ: ואנחנו מצביעים על פרק א'.
חיים כץ: היא הקריאה, זה בסדר, אורלי.
<יפעת רווה: שלא יתפסו – החומר מסכן, אבל הוא לא ייתפס אם - - -
<נועה ברודסקי-לוי: "אם המחזיק בו הוכיח שהוא מיוצר או מיובא לפי כל דין וזאת לשימושו של אדם באותה דרך".
חיים כץ: מי בעד פרק א'?
חיים כץ: יש ארבעה חברי כנסת שיש להם זכות הצבעה.
חיים כץ: מאשרים את פרק א' כהכנה לקריאה השנייה והשלישית.
חיים כץ: אנחנו עוברים לפרק ב'.
<נועה ברודסקי-לוי: "פרק ב': סמכויות תפיסה והשמדה של חומר מסכן סמכויות כניסה, חיפוש ותפיסה 3.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) היה לשוטר יסוד סביר להניח כי אדם מחזיק חומר מסכן, רשאי הוא לעשות כל אחד מאלה: (1) להיכנס, בכל עת סבירה, למקום שבו יש לו יסוד סביר להניח כי האדם מחזיק בחומר המסכן, למעט למקום המשמש למגורים, ולבצע חיפוש במקום; (2) לתפוס את החומר המסכן, לרבות את אריזתו.
<נועה ברודסקי-לוי: (ב) הוראות סעיפים 26 עד 29 ו-45 לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ"ט–1969‏ יחולו, בשינויים המחויבים, על חיפוש לפי סעיף זה.
<נועה ברודסקי-לוי: " אני מקריאה את הסעיפים מתוך פקודת סדר הדין הפלילי.
עדי קול: רגע, כל השאלות שלך פה נענו?
עדי קול: יש פה המון שאלות שלך: סמכויות תפיסה, צו שופט – שקלתם את כל הדברים האלה ולא הגעתם ל-?
<נועה ברודסקי-לוי: בסוף הכנסנו את עניין בית-המשפט בשלב ההשמדה של החומר ולא בשלב הזה, וזה באמת מעלה שאלות.
<נועה ברודסקי-לוי: התשובות שקיבלנו פשוט - - -
עדי קול: אז באמת יש שאלה, אני רוצה להבין – אני חייבת להגיד, אמרת למה אנחנו - - -
חיים כץ: השאלות הן עד סעיף ההחלטה על השמדה?
עדי קול: לא, הן עד 2.
אורלי לוי אבקסיס: עברנו עליהם מהר מדי.
עדי קול: עברנו מהר.
אורלי לוי אבקסיס: הכי מעניינת זו השאלה השנייה.
עדי קול: שוב, עברנו מהר נראה לי ל-2, יש פה הרבה שאלות שהועלו על-ידי הוועדה, ואני רוצה לדעת למה אתם - - -
חיים כץ: לא עשינו כלום, רק קראנו, עכשיו את יכולה לדבר כמה שאת רוצה.
עדי קול: אז אני מבינה שכבר דיברתם על הפתרון של צו שופט, אבל לעניין סמכויות התפיסה - - -
<נועה ברודסקי-לוי: לעניין צו שופט אבהיר.
<נועה ברודסקי-לוי: דיברנו על זה בהקשר של השמדת החומר, לא בשלב של התפיסה, ותכף נגיע לזה.
<נועה ברודסקי-לוי: לגבי השאלות האחרות, מסבירים שקיבלנו - - -
<איילת אלישר: אולי צריך להסביר מה התכלית של הפרק הזה.
<איילת אלישר: הרעיון זה שמסתובב משהו שנחזה להיות מסוכן בשוק, והיום בעצם אין לנו אפשרות לקחת ולהוציא אותו משם, וזה הרעיון.
<איילת אלישר: זאת אומרת, הרעיון הוא לתת לשוטר קודם כול סמכות לסלק את הסיכון, זה דבר מסוכן, פשוט הוא לוקח, הוא תופס את זה, אם יש לו יסוד סביר להניח ברמת החשד הנדרשת, ופשוט הרעיון הוא שהוא יוכל לתפוס ולקחת את החומר, זה הרעיון של הפרק הזה.
<איילת אלישר: הוא לא יכול לעשות את זה בתוך בתי מגורים כחלק מהאיזונים שהוכנסו על-ידי משרד המשפטים, זהו.
<איילת אלישר: זה בדרך כלל יהיה פיצוציות, בתי עסק.
<אתי כהנא: זה לא בתי מגורים, בתים שמשמשים למגורים.
<אתי כהנא: לא בית מגורים כדירה.
<איילת אלישר: אם הדירה היא בפועל פיצוצייה, אז - - -
<אתי כהנא: אם הדירה היא בית עסק לכזה דבר אז - - -
<אתי כהנא: אם לקחו דירה ומוכרים ממנה סמים, אז עצם זה שזו הגדרה של בית מגורים ולא בית עסק זה לא מה שייתן את האפשרות לעשות את זה.
רינה פרנקל: לא גרים שם, היא מתכוונת?
רינה פרנקל: אלא רק ככה אפשר?
חיים כץ: הוא לא יכול להיכנס אלי הביתה כשאני - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל היא אומרת הפוך.
<גבי פיסמן: לא, ההחרגה של הסמכות היא למעט מקום המשמש למגורים.
<איילת אלישר: משמש למגורים.
<גבי פיסמן: ככל שמדובר בדירה שמתגוררים בה אנשים לא תהיה סמכות תפיסה.
חיים כץ: הוא לא יכול להיכנס אלי הביתה.
עדי קול: שוב, שאלתי את זה פעם שעברה, אבל נכנסים לפיצוצייה, הוא לוקח את מה שהוא רואה ואתם מונעים את ההפצה של זה, אבל אם יש לו עוד וסטוקים ומחזיק בעוד מקומות, הוא עושה את זה – הרגע הוא לקח את הכול, השוטר יצא, ואז הוא ממלא שוב את המדפים, אין התייחסות לזה.
<איילת אלישר: סמכות התפיסה היא על כל מה שיש, כל מה שנדע שיש.
<יפעת רווה: המשטרה תצטרך להגיע שוב.
רינה פרנקל: להגיע שוב ושוב לתפוס.
חיים כץ: בהמשך יש ענישה?
אורלי לוי אבקסיס: מה ענישה?
אורלי לוי אבקסיס: הוא עוד לא מוגדר, זו עוד לא עבירה.
עדי קול: לא בסעיף הזה, הם לא יודעים מה זה החומר הזה.
עדי קול: שוב, צריך לבדוק את זה.
חיים כץ: הוא לוקח לו את כל ה"מבסוטון" - - -
<קריאה: את מה?
עדי קול: זה אחד מהם.
אורלי לוי אבקסיס: זה ה"חגיגת" וזה.
חיים כץ: זה אותו דרק, אותו דבר.
חיים כץ: הוא לוקח לו את כל ה"מבסוטון", ההוא מסתלבט עליו, אומר: ואללה, טוב, קח, קח, קח, הוא הולך, ההוא מוציא מהשכן עוד ארגז ומתחיל למכור את ה"מבסוטון", ושני ילדים הגיעו לבית-חולים, נטרפה דעתם.
<יפעת רווה: אז החלק השני של ההצעה זה הנושא של הכרזה מהירה, זאת הסיבה שאנחנו עושים את זה.
חיים כץ: נטרפה דעתם ושתי בנות נאנסו כי הם השתגעו לגמרי, שם זה.
עדי קול: שוטר לקח את ה"מבסוטון", כמה זמן לוקח לו עד שהוא ידע בוודאות שהיסוד סביר להניח הוא - - -
חיים כץ: שנה ושבעה חודשים בתקנות של הביטוח הלאומי.
<יואל הדר: מה הוא בודק?
<יואל הדר: מה בודקים?
<איילת אלישר: הוא לא ידע.
עדי קול: אפשר תשובה אחת כדי שאבין?
<איילת אלישר: מבחינתנו מה שחשוב זה שיקול הדעת המינהלי שהוא הפעיל ברגע התפיסה.
<איילת אלישר: אם היה בידיו מידע מספק שהחומר הזה הוא חומר מסכן, זה מה שייבחן.
<איילת אלישר: אחת הבעיות - - -
חיים כץ: שלוקחים את החומר?
<איילת אלישר: שהחומר הוא חומר מסכן על-פי המידע שקיים בידינו.
חיים כץ: ומה אתם עושים?
חיים כץ: רגע, ואללה, קשה לנהל דיון עם כל כך הרבה נשים דעתניות.
עדי קול: משפטניות.
<קריאה: אנחנו יכולות לצאת.
חיים כץ: דעתניות.
חיים כץ: עורכות-דין, זה בכלל זה.
חיים כץ: מצאת את ה"חגיגת" בשם אני לא יודע, "x", לקחת, מה קורה הלאה?
<איילת אלישר: אסביר.
<איילת אלישר: אחת הבעיות המרכזיות שיש לנו בהתמודדות עם החומרים האלה זה שאנחנו לא יודעים מה הסכנות שלהם, למה?
<איילת אלישר: החומרים האלה הם חומרים שנכנסים מהר מאוד לשוק וגם הרבה פעמים מהר מאוד יוצאים.
<איילת אלישר: אנחנו לא יודעים מה ההשפעות שלהם, לכן הרבה פעמים אנחנו לא יכולים לתת חוות דעת לגבי המסוכנות שלהם.
<איילת אלישר: עם זה, אנחנו מבקשים להתמודד בחוק הזה.
<איילת אלישר: אם היינו יכולים על כל חומר וחומר לתת חוות דעת, להגיד: הוא מסוכן, להפעיל את כל התהליך - - -
חיים כץ: אני משתגע מכם, אתה יודע.
חיים כץ: הנחנו הצעת חוק שאף אחד לא יוכל למכור שום דבר שאין לו רישיון, שיהיה הפוך בכלל.
חיים כץ: ואללה, אני רוצה למכור "חגיגת", אעביר את זה לזה, יבדקו את זה, ויבדקו שאין שם סמים, וימכור.
חיים כץ: יש שם סמים, הוא לא יכול למכור.
חיים כץ: אתם הולכים, ואללה, אתם נוסעים לחיפה דרך אילת ומבקשים אישור להיכנס לעקבה.
רינה פרנקל: אישור של משרד הבריאות צריך להיות.
רינה פרנקל: כל מוצר שיש לו אישור של משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא כל מוצר שיש לו אישור.
רינה פרנקל: למה?
אורלי לוי אבקסיס: מה שחיים ניסה להגיד פה, אם אינני טועה, יש עם זה בעיה, כי אם זה בא להתמודד עם הסיפור הזה שכל הזמן יש תרכובת חדשה שאותה הם - -
אורלי לוי אבקסיס: - - שאותה הם לא הגדירו כחומר מסוכן.
חיים כץ: הוא גם לא עושה לו כלום פה.
<יואל הדר: הוא רק לוקח את החומר.
אורלי לוי אבקסיס: פה אתה מונע, אתה מייתר את העניין שצריך לבדוק.
<יואל הדר: השלב הזה זה השלב הראשון, אנחנו מדברים על כמה שלבים.
חיים כץ: תגיד לי, ברצינות הבאת אותנו פה בבהול וזה בשביל לקחת לו את החומר?
<יואל הדר: לא, זה שלב ראשון.
<יואל הדר: רגע, אדוני, זה שלב ראשון.
<יואל הדר: אדוני, אנחנו משאירים אותך במתח.
<איילת אלישר: יש פה שני שלבים, שני חלקים.
חיים כץ: אתה לא משאיר אותי במתח.
<יואל הדר: זה שלב ראשון.
<יואל הדר: שלב ראשון לוקחים לו, השלב השני משמידים לו, זה בדיוק מה שעושים.
<יואל הדר: זה לא הכול, יש עוד בחוק הזה.
<אודי וולף: 338, אמרתי לכם שלשם הולכים.
חיים כץ: הנה, הוא קונה את זה בסין ב-100 שקל, הוא מוכר כל אחד ב-1,000 שקל, העלות שאתה תופס לו זו בדיחה.
<איילת אלישר: אדוני, תרשה לי להסביר.
<יואל הדר: יש לזה עוד חלק לחוק הזה, זו ההכרזה.
<איילת אלישר: ההנחה שעומדת בבסיס החוק הזה, זה שזה בעצם חומר אסור.
<איילת אלישר: למה?
<איילת אלישר: כי אם החומרים האלה, כמו שהגדרתם אותם, זה חומרים שגורמים לתופעות שהן תופעות פסיכו-אקטיביות, אז בדרך כלל חומרים כאלה צריכים אישור לפי פקודת הרוקחות, צריכים לקבל היתרים, ולכן ההנחה היא שברגע שאין לו היתר, החומר הזה הוא חומר אסור.
<איילת אלישר: זו הנחת יסוד שיושבת בבסיס - - -
חיים כץ: אז מה, אז אתם כל היום תצאו לאלנבי תיקחו את החומר?
חיים כץ: כל היום הלוך חזור?
<איילת אלישר: למה הלוך חזור?
<איילת אלישר: רגע.
<איילת אלישר: אנחנו קודם כול רוצים - - -
חיים כץ: הוא ישים מנות קטנות.
<איילת אלישר: אנחנו קודם כול רוצים לתפוס.
<אודי וולף: ואי-אפשר להיכנס למחסן?
עדי קול: לתפוס את השלוש שקיות, ומה?
<איילת אלישר: למה את השלוש שקיות?
<איילת אלישר: באלנבי זה יותר, זה 300 שקיות.
<איילת אלישר: להיפך, אנחנו רוצים להגיע לבתי העסק לתפוס - -
עדי קול: ויש לו 3,000.
<איילת אלישר: - - קודם כול להוציא את החומרים, כשההנחה היא באמת שהוא יצטרך להציג איזשהו היתר.
<איילת אלישר: תראה בחלק השני של הצעת החוק, בעצם אנחנו אומרים לו: טוב, תראה עכשיו שזה חוקי, נו, נראה.
חיים כץ: אבל הוא לא מראה לך, את לוקחת לו.
עדי קול: רגע, את זה אני רוצה להבין.
עדי קול: את תופסת, מוציאה, ואז את אומרת: תראה עכשיו שזה חוקי?
<יואל הדר: לא, אנחנו לא אומרים לו כלום.
<אודי וולף: לא, אם אתה רוצה לקבל את זה בחזרה.
<יואל הדר: יש את האפשרות בחוק אם הוא רוצה את זה חזרה, אנחנו לא אומרים לו כלום, לקחנו, החרמנו.
<יואל הדר: אם הוא רוצה, הוא טוען שזה בכלל לא נכון.
עדי קול: אבל לא כמו שהחלטנו קודם:
עדי קול: תראה שיש לך אישור למכור את זה ואז ניקח.
<גבי פיסמן: לא, ודאי שהוא יכול – זה הסייג.
<גבי פיסמן: אם הוא מחליט להוכיח - - -
חיים כץ: בואו, תקשיבו, כל עורכי-הדין המלומדים מכל המשרדים, למה אתם מחוקקים חוק, ואומרים: אתה לא מוסמך למכור שום דבר שלא קיבל את אישור משרד הבריאות, ואז כל מוצר אחר אתם באים ולוקחים by definition.
<יפעת רווה: יש הוראות בפקודת הרוקחות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל גם לא כל תוספי התזונה עוברים אישור של משרד הבריאות, אתה יודע מה תעשה - - -
חיים כץ: שם לא מוכרים - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, אז מה אתה רוצה?
אורלי לוי אבקסיס: להכניס פה גם – כזה או אחר.
חיים כץ: תשמעי, בואי, הוא מוכר סמים, יש שם 2,000 ילדים, כל שנה - - -
רינה פרנקל: אז חבל שלא עוברים את אישור משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: חיים, אני אתך, שנייה, אני מדברת אתך על העניין הזה שאם אנחנו הופכים את זה, משרד הבריאות יקרוס רק בשביל להתחיל להוציא היום היתרים על דברים שהם בסדר וכמו תוספי תזונה וכדומה.
חיים כץ: לא מוכרים שם תוספי תזונה.
רינה פרנקל: תוספי תזונה גם מסוכנים לפעמים.
אורלי לוי אבקסיס: לא משנה, אבל זאת אומרת ששום עסק לא יוכל להחזיק דברים שאין את האישור של משרד הבריאות.
רינה פרנקל: נכון, גם תוספי תזונה, דרך אגב.
<יואל הדר: אז ימכרו ירקות ופיסטוקים.
<יפעת רווה: גם עגבניות.
אורלי לוי אבקסיס: לא, יש בזה היגיון.
חיים כץ: תשמע, תקשיב, אמרתי לך, אתה תבוא כל שבועיים, אתה לא מגיע.
<איילת אלישר: הלוואי שהוא יכול היה לבוא, אם היו לו חוות דעת הוא היה בא.
חיים כץ: לא, כל מה שהוא מבקש הוא מקבל, הוא בא כל שבועיים.
<אודי וולף: בגלל זה אני שותק.
חיים כץ: ואנחנו באים לפה, תשמעי, משחיתים זמן שלכם ושלנו לחוק שאני לא רואה בו תכלית ומתווכחים על הניסוחים - - -
<אתי כהנא: אם המשטרה רואה בו תכלית, אז תן לה לפחות לנסות.
חיים כץ: תקשיבי, אז אני חלוק על המשטרה.
עדי קול: לכן יש הפרדת רשויות.
חיים כץ: תשמעי, אני מסתכל על המשטרה - - -
חיים כץ: בואי, אספר לך משהו על המשטרה, מאחר שאני לא רואה שיש פה תכלית, אתם רואים, זאת העוזרת הפרלמנטרית שלי, קוראים לה קורל, היא נסעה לפני שבוע הביתה בערב ונהגה לאט, ובאה משאית ונתנה לה "בום", הנהג סימן את האצבע, ויסלחו לי, עשה לה ככה, והמשיך לנסוע, והיא צילמה אותו, והיא הלכה למשטרה, אמרו לה במשטרה: מה זה מעניין את הציבור.
חיים כץ: ברח ממקום תאונה, לא דאג לוודא אם יש שם פצועים או לא, לא דאג, היא לא בת של שופט, אבל היא עורכת-דין, דרך אגב.
<אתי כהנא: היא תגיש ערר על זה.
חיים כץ: למה היא צריכה להגיש?
חיים כץ: למה המשטרה - - -
אורלי לוי אבקסיס: חיים צודק לגמרי בדוגמה הזו, במה שקורה - - -
חיים כץ: ואם היא יושבת פה והמשטרה אמרה: אין לה עניין לציבור, אז איזה עניין יהיה לה ללכת לקחת את ה-17 "חגיגת" חוץ מאשר לבוא להסתלבט יום שישי בערב עם האוטו?
אורלי לוי אבקסיס: לא, חיים, יש תופעה של מאבק.
עדי קול: ואז היא תיקח, ואז מה?
אורלי לוי אבקסיס: לא, חיים, זה משנה את המצב הקיים לגמרי.
<יפעת רווה: אז אם אפשר להשלים את זה בכל זאת.
אורלי לוי אבקסיס: היום אם החומר לא מוגדר כחומר מסוכן, זאת אומרת שעבר את המבחנים של הכימיה, של משרד הבריאות, של פקודת הרוקחים וכו', אז הם לא יכולים אפילו לקחת אותו.
אורלי לוי אבקסיס: היום הם - - -
חיים כץ: תקשיב, אני לא רואה תכלית בלקחת את החומר, בניגוד אליך.
חיים כץ: לא מגיעים לכלום, אנחנו הולכים הביתה.
עדי קול: שנייה, אבל שאלתי שאלה לפני המון זמן, אני רוצה שתעני לי.
<יפעת רווה: אני רוצה לענות, אני ממש רוצה.
עדי קול: אני יודעת שאת רוצה, אבל לא נותנים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל, חיים, כששוטרים רואים ילדים לוקחים בקבוק - - -
עדי קול: שאלתי שאלה ואני רוצה תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: לשוטר יש את הסמכות לפתוח ולזרוק אפילו בקבוק של מים מינרלים שיש בפנים אלכוהול?
אורלי לוי אבקסיס: גם לקחת להחרים וגם בעצם לשפוך?
<איילת אלישר: לשפוך במקום ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: למה זה בסדר וזה לא בסדר?
אורלי לוי אבקסיס: זה על אותו עיקרון – אתה פשוט לוקח ומשמיד.
<יואל הדר: עדי, אני לא רוצה לדבר מכיוון החוק, אני רוצה מכיוון אחר.
<יואל הדר: היום באים בטענות למשטרה – למה הפיצוציות האלה קיימות, למה מוכרים את הסמים האלה.
<יואל הדר: אנחנו אומרים: מה שהצענו זה כלי בידי המשטרה שתוכל לעשות עם זה משהו להתמודד עם התופעה.
<יואל הדר: רגע, אדוני, אם תיתן לנו את הכלי הזה, מחר בבוקר תבוא אלינו בטענות מוצדקות.
<יואל הדר: נכון להיום הטענות לא מוצדקות.
<יואל הדר: תן לנו את הכלי הזה, ואחרי זה תבוא אלינו בטענות.
חיים כץ: מה יצא לי אם אבוא עם הטענות?
חיים כץ: הנה, אני בא אליך בטענות שפגע נהג וברח, ואף אחד במשטרה שלנו, שלנו – איך הוא אמר?
חיים כץ: – אין עניין לציבור.
חיים כץ: לא אמר, לא בדק אם יש פגועים, לא בדק אם יש זה – אין עניין לציבור, כולו ברח.
חיים כץ: מה הם אומרים, המשטרה?
חיים כץ: כל אחד שעושה תאונה בלי נפגעים, כשהוא יודע שאין נפגעים, גם לא צריך לתת פרטים.
<יואל הדר: אני לא בטוח - - -
חיים כץ: גם אני לא רוצה לתת לך פרטים, מה תעשה?
חיים כץ: אין עניין לציבור, אני נוסע.
<יואל הדר: אדוני, אני לא מצדיק את זה, ואם הייתה תקלה במשטרה - - -
חיים כץ: זו לא תקלה.
חיים כץ: אספר לך עוד סיפור אם אתה רוצה.
<יואל הדר: זו יכולה להיות עוד תקלה.
חיים כץ: על רכב ציבורי שעשה אותו דבר וברח, ואמרו: אין עניין לציבור, מחקו את התביעה.
חיים כץ: ואני יושב – גילוי נאות, אנחנו עכשיו מבלים – באופן קבוע אני יום שישי "טורקיז" ארוחת בוקר, יש שם פרלמנט של כל אלופי המשטרה לשעבר.
חיים כץ: יושבים שם – המפכ"ל ואלה ומברברים, ואני אומר להם: יאללה, סמרטוטים, איך אתם לא עושים כלום?
חיים כץ: אה, תראה, וזה.
חיים כץ: כל יום שישי הם יושבים ב"טורקיז" בבוקר, ואני בא עם העניין, אומר להם: תשמעו – אז עכשיו אני יושב פה, משחית את זמני בשביל שייקח איזה פודרה - - -
<יואל הדר: אדוני, תבחן אותנו על החוק הזה לשלוש שנים, תבחן אותנו.
עדי קול: שלוש שנים?
<עדי חביב: אבל, יואל, בוא נסביר את החוק עד הסוף.
<יואל הדר: כן, שלוש שנים.
<יואל הדר: זה הרבה?
חיים כץ: לא נגיע עד הסוף, אל תדאגי.
<יואל הדר: גם האלכוהול זה לשלוש שנים, מה, זה לא הרבה, אולי זה מעט.
<יואל הדר: אבל תן לנו את ההזדמנות להוכיח לציבור, לכנסת, שאנחנו יכולים להתמודד עם תופעה שהיום לא מצליחים להתמודד אתה.
עדי קול: זו כל תקופת הקדנציה שלנו שלוש שנים.
<יואל הדר: נכון, החוק הזה הוא לא אידיאלי, מה שאדוני מציע אידיאלי, אבל יש איזונים שונים - - -
חיים כץ: אז תביא את האידיאלי ונילחם.
חיים כץ: מה אתה מביא לי – תקשיב, אתה שולח אותי למלחמה על קליפות של גרעינים, כשאני רוצה להילחם על הגרעינים, הבנת?
<יואל הדר: אדוני, זה על הגרעינים.
<יואל הדר: זה על הגרעינים שיבואו לפה, אבל צריך לעמוד גם בבית-משפט - - -
עדי קול: רגע, חיים, בוא ניתן להם לענות, שאלנו את השאלה מה קורה אחרי שהוא החזיק – יפעת אמרה שיש לה תשובה, נצטרך לדעת.
<יפעת רווה: זה פשוט הפרק הבא.
<יואל הדר: יש תשובה.
עדי קול: אז תן לה, היא רוצה לענות כבר, אם התשובה טובה אולי נראה שאפשר ללכת עם זה.
<יפעת רווה: החוק הזה הוא שני חלקים – אחד זה הנושא של התפיסה, השני זה הנושא של הכרזה מהירה.
<יפעת רווה: נשאל למה אנחנו לא אוסרים את כל החומרים.
<יפעת רווה: בצדק היו אומרים לנו: אתם אוסרים בשמים, ואתם אוסרים עגבניות, ואתם אוסרים ירקות, ואתם אוסרים תוספי תזונה, וכל מיני דברים שממש לא רלוונטיים.
<יפעת רווה: מה שאנחנו מבקשים, וזה החלק השני של החוק והוא חלק מאוד חשוב, זה החלק הפלילי – לעשות את ההכרזות המהירות כדי שתוך יום-יומיים או כמה שלוקח להם, הסבירו פה, במקום החודשים הארוכים שלוקח היום, אפשר יהיה להכריז על חומרים שאסורים, ואז אם אותו בעל פיצוצייה – נכון, לקחו ממנו שלוש דוגמאות, אבל אם זה מוכרז, אז הוא עובר עבירה.
חיים כץ: תלכי לחלק השני, נחזור לחלק הראשון.
עדי קול: וגם השאלה אם יש לך את זה, למה את צריכה את ההחזקה?
עדי קול: תיקחי, תחרימי.
עדי קול: יש לך חשש?
עדי קול: תיקני אחד, תכריזו מהר - - -
<יפעת רווה: לא תמיד אפשר להכריז.
<יואל הדר: אני צריך לקחת את זה.
<יואל הדר: מי יוציא את זה?
<יפעת רווה: אבל מה נעשה עם הסחורה?
<יפעת רווה: נשאיר לו אותה שם שהוא יסכן את - - -
<קריאה: אי-אפשר להכריז.
עדי קול: עדיין לא יודעים שזה חומר לא בסדר.
<יפעת רווה: יש לנו חזקות, כתוב שם: זה החומר שיעיף אותך.
<יפעת רווה: ראיתי את הפרסומות לדברים האלה, זה יעיף אותך, זה - - -
אורלי לוי אבקסיס: גם על "רד בול" אומרים את זה, דרך אגב.
<יפעת רווה: ראיתי את הפרסומות, באמת, זה דברים שילדים מגיעים עם זה לבית-חולים, אנחנו רואים את הפרסומים: החומר שייתן לך הרגשה של מריחואנה, וזה חוקי לגמרי.
<יפעת רווה: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים פה על איזה - - -
עדי קול: לא, ברור לי.
עדי קול: אני מנסה להבין אם החוק הזה יעיל, זה הכול.
<יפעת רווה: יש פה באמת בעיה אמיתית.
חיים כץ: גמרנו, תלכי לחלק ב', מה קורה אם - - -
עדי קול: יש עוד את:
עדי קול: לתפוס את החומר המסוכן לרבות - - -
<נועה ברודסקי-לוי: רוצה שנעבור לחלק של הפלילי?
חיים כץ: כן, אני רוצה לראות מה עושים, מה קורה.
עדי קול: מה עם הכמות?
חיים כץ: עזבי, נחזור אחר כך, בואי נראה אם יש תכלית לזה בכלל.
עדי קול: דיברו על כמות בכלל?
חיים כץ: לא, נעבור לתכלית.
חיים כץ: תעברי לחלק ג'.
<נועה ברודסקי-לוי: אני עוברת לפרק ג', זה סעיף 5: "פרק ג': חומר אסור בהפצה הכרזה דחופה 5.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) סבר המנהל כי יש מקום להוסיף חומר מסכן לרשימת הסמים המסוכנים שבתוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים (בחוק זה – רשימת הסמים המסוכנים), בשל צורך מיידי לאסור על הפצתו של אותו חומר בציבור, נוכח החשש כי השימוש בו עלול להביא לפגיעה בשלום הציבור, בביטחונו או בבריאותו, או אפשרות אחרת - - - "
חיים כץ: בואי, תרוצי, בואי נראה מה.
<נועה ברודסקי-לוי: "נוכח החשש כי לחומר תופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה משימוש בסם מסוכן, רשאי הוא להכריז עליו כעל חומר אסור בהפצה (בפרק זה – חומר אסור בהפצה).
<נועה ברודסקי-לוי: " רק אבהיר שאנחנו חושבים שעדיפה האפשרות השנייה.
חיים כץ: מה זה משנה עכשיו?
חיים כץ: בואי, תלכי הלאה.
חיים כץ: אני רוצה לראות מה קורה עם זה.
<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) המנהל לא יכריז הכרזה כאמור בסעיף קטן (א) (בפרק זה – הכרזה דחופה), אלא לאחר שהתייעץ עם יושב-ראש הרשות הלאומית למלחמה בסמים ולשימוש לרעה באלכוהול או מי שהוא הסמיכו לכך ועם המפקח הכללי של משטרת ישראל או מי שהוא הסמיכו לכך.
<נועה ברודסקי-לוי: (ג) לא הוגשה לאישור ועדה של הכנסת טיוטת צו להוספת החומר האסור בהפצה לתוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים בהתאם להוראות סעיף 41 לפקודה האמורה, בתום שלושה חודשים מיום מתן ההכרזה, ימסור המנהל הודה בדבר ההכרזה הדחופה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.
<נועה ברודסקי-לוי: תוקפה של הכרזה דחופה 6.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) הכרזה דחופה תיכנס לתוקפה עם פרסומה ברשומות; ההכרזה תפורסם גם באתרי האינטרנט של משרד הבריאות ובעיתון יומי/בשני עיתונים יומיים.
<נועה ברודסקי-לוי: (ב) הכרזה דחופה תעמוד בתוקפה לתקופה שלא תעלה על 12 חודשים, ואולם רשאי המנהל להאריך את תוקפה פעם אחת בשלושה חודשים נוספים, מטעמים שיירשמו, ויחולו הוראות סעיף קטן (א) לעניין הפרסום.
<נועה ברודסקי-לוי: (ג) על אף הוראות סעיף קטן (ב), הוסף חומר אסור בהפצה לרשימת הסמים המסוכנים, יפקע תוקפה של ההכרזה הדחופה ביום כניסתה לתוקף של ההוספה כאמור.
<נועה ברודסקי-לוי: (ד) הוכרז חומר כחומר אסור בהפצה ולא הוסף לרשימת הסמים המסוכנים, לא יכריז עליו המנהל כעל חומר אסור בהפצה פעם נוספת, אלא אם כן הגיע לידיו מידע חדש בדבר השפעת החומר או השימוש בו; הכרזה נוספת כאמור טעונה אישור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.
<נועה ברודסקי-לוי: הוכרז חומר כחומר אסור בהפצה, לא יחולו לגביו הסמכויות האמורות בפרק ב', אף לאחר פקיעתה.
<נועה ברודסקי-לוי: איסור הפצה 7.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) לא ייצר אדם חומר אסור בהפצה, לא ימכרו, לא יציגו למכירה, לא ייבאו, לא ייצאו, לא יספקו, לא יסחר בו או יעשה בו עסקה אחרת ולא יחזיק בו במטרה לעשות אחת מהפעולות האמורות; העובר על הוראות סעיף זה, דינו – מאסר שלוש שנים.
חיים כץ: חמש כתוב.
<נועה ברודסקי-לוי: לא, שלוש זה א', ב' זה חמש.
<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) חזקה על אדם הפועל כאמור בסעיף קטן (א) כי ידע שחומר הוא חומר אסור להפצה, והטוען - - - "
חיים כץ: מה אומר הסניגוריה הציבורית?
<גיל שפירא: על מה, אדוני, על (ב) או על (א)?
חיים כץ: על (א), שלוש שנים.
<גיל שפירא: זה בסדר, זה תואם את מה שמקובל לגבי החזקה.
חיים כץ: ו-(ב), חמש?
<גיל שפירא: שוב, ככלל, אדוני דילג על הדיון בחזקות גם בחלק - - -
חיים כץ: כן, אני רוצה לראות אם יש תכלית לחוק הזה.
<גיל שפירא: אני חושב שהתכלית הוסברה כאן היטב על-ידי נציגי משרד המשפטים והמשטרה, אבל החזקות ככלל זה קטע בעייתי.
חיים כץ: לא הוסברה.
חיים כץ: לפי מה שהוסבר הבנתי שאין תכלית.
<גיל שפירא: שוב, אדוני שאל לגבי החזקות.
<גיל שפירא: אנחנו סבורים שחזקות ככלל הן מכשיר בעייתי במשפט, ויש כאן קושי בהקשר הזה.
<גיל שפירא: אגב, מדוע צריך לקבוע את החזקה הזאת?
<גיל שפירא: כי הרי מראש יש חזקה שכל אדם יודע את החוק, אז בשביל מה אנחנו צריכים כאן לקבוע איזושהי חזקה ספציפית על ידיעה של חוק?
<גיל שפירא: ספציפית שהחומר אסור להפצה, ואז הוא צריך להוכיח שהוא לא ידע.
<גיל שפירא: מדובר ביסוד סובייקטיבי - - -
חיים כץ: עדי, את עורכת-דין, נכון?
חיים כץ: בואי תנהלי את הדיון.
עדי קול: סליחה, אתה יכול להמשיך.
<גיל שפירא: שוב, העניין הזה של החזקה במקרה הספציפי הזה מתייחס למודעות סובייקטיבית של אדם.
<גיל שפירא: כלומר, אנחנו לא מטילים כאן חזקה על מעשים או על טיבו של החומר, אלא חזקה על ידיעה סובייקטיבית.
<גיל שפירא: ומכאן אנחנו רואים בזה קושי מסוים, בעיקר בעובדה שכמעט לא ניתן לסתור חזקה כזאת, כי איך אדם יכול לבוא ולהוכיח שהוא לא ידע משהו?
<גיל שפירא: זה לשאלתו של יושב-ראש הוועדה.
עדי קול: טוב, יש לי עוד שאלות.
עדי קול: סיימנו להקריא את הפרק הזה, נכון?
<נועה ברודסקי-לוי: היינו ב-7.
<נועה ברודסקי-לוי: 8.
אורלי לוי אבקסיס: אז בעצם הערת לגבי סעיף (ב).
עדי קול: הוא רק שאל על זה.
עדי קול: יש עוד הרבה הערות לגבי סעיפים קודמים.
עדי קול: רצנו קדימה רק לסיים את ההקראה, ונחזור לשאול את השאלות העקרוניות לגבי הסעיף הזה.
<נועה ברודסקי-לוי: אקריא את 8: "הדחת קטין לחומר אסור בהפצה 8.
<נועה ברודסקי-לוי: העושה אחת מאלה, דינו – מאסר חמש שנים: (1) נותן לקטין חומר אסור בהפצה; (2) משדל קטין להשיג חומר אסור בהפצה או להשתמש בו.
<נועה ברודסקי-לוי: החלת הוראות מפקודת הסמים המסוכנים 9.
<נועה ברודסקי-לוי: (א) ההוראות לפי סעיפים 22 עד 24 לפקודת הסמים המסוכנים יחולו, בשינויים המחויבים, לעניין עבירה לפי סעיף 8." את רוצה שאקריא עכשיו את סעיף - - -
אורלי לוי אבקסיס: שנייה, לי יש רק בעיה אחת, האמת יש כמה שאלות, אבל השאלה שלי היא כזו: 7(ב), בגלל שגם הערת: החזקה על אדם הפועל כאמור בסעיף קטן (א), כי ידע שחומר הוא חומר אסור בהפצה – חבר'ה, המשטרה אפילו עוד לא יודעת אם זה חומר אסור בהפצה.
<שירי חבה: לא, זו הכרזה.
עדי קול: רגע, חכו, כל פעם שאתם מדברים כולם ביחד - - -
<שירי חבה: אני רוצה להסדיר בין שני החלקים.
<שירי חבה: אני חושבת שיש פה איזשהו קושי בכוונה בין – זאת אומרת, החוק הזה בנוי משני חלקים נפרדים – חלק אחד מדבר על סמכות מינהלית שבעצם נותנת את האפשרות למשטרה לתפוס ולהשמיד חומרים מסוכנים, מסכנים לפי ההגדרה והחזקות; החלק השני נפרד מהחלק הראשון והוא חלק שמדבר בעצם על הכרזה מהירה, בחלק הזה בלבד יש בעצם הליך פלילי.
<שירי חבה: בחלק הראשון לא.
<שירי חבה: מדובר על הליך מינהלי, אין מעצר, אין כלא, אין כתבי אישום.
<שירי חבה: החלק השני של ההכרזה המהירה, בעצם מה שאנחנו מדברים, חומר שהוכרז כאסור בהפצה, זה חומר שנבדק.
<שירי חבה: יש לנו ידיעה מה הנוסחה שלו - - -
עדי קול: אני חושבת שהחלק הזה ברור.
עדי קול: אני רוצה להבין כמה דברים.
עדי קול: לא ברור לך?
אורלי לוי אבקסיס: אגיד לך למה, כי אתם מחויבים – אחרי שהכרזתם שהוא חומר אסור – לפרסם - - -
<אתי כהנא: נכון, ברשומות.
אורלי לוי אבקסיס: לפרסם איפה?
<אתי כהנא: ברשומות, ואפילו כתוב כאן בעוד מקומות, ובאתר האינטרנט של משרד הבריאות.
<יפעת רווה: נכון, ברשומות.
<יפעת רווה: הייעוץ המשפטי הוסיף גם שני עיתונים, ונדמה לי שלא התנגדנו.
עדי קול: זה פשוט פרטים קטנים - - -
<אתי כהנא: צריך לזכור שבעיתון שיפורסם - - -
עדי קול: עשית ככה, וראיתי שכתוב שיפורסם החומר הכימי והמרכיבים שלו, אבל אני חושבת שאנחנו נכנסים לפרטים לפני שהשאלה העקרונית.
עדי קול: אני מבינה את ההבדלים בין חלק (ב) לחלק (ג), אני רק באמת מנסה להבין האם חלק (ב) כל כך משמעותי.
עדי קול: אני מבינה את הצורך.
עדי קול: אמרת שאת רואה מודעה בה כתוב: "מבסוטון" יעיף אותך לשמים, זאת נראית לי סיבה מספיקה בשביל לבדוק את ה"מבסוטון", האם באמת החומר הזה יעיף אותך לשמים, אנחנו לוקחים ונבדוק אותו.
עדי קול: ואני שואלת שאלה סגורה, בבקשה: כמה זמן לוקחת הבדיקה?
עדי קול: היו ארבע תשובות שונות.
רינה פרנקל: אמרו שהבדיקה יכולה לקחת המון זמן.
<איילת אלישר: כמו שהסברתי קודם, יכול להיות שלא נוכל להפיק בדיקה, זאת הבעיה שלנו, כי כשאתה עושה בדיקה, אתה צריך להוכיח סיכון, והסיכון הוא על סמך מידע שנאסף בעולם כתוצאה מהשימוש באותו חומר.
<איילת אלישר: ויספרו לך נציגי משרד הבריאות - - -
<איילת אלישר: את מדברת על הכרזה?
<איילת אלישר: לא, היא דיברה על תפיסה.
עדי קול: אני מדברת על הכרזה.