GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון סולומון: זה לא אתיופים או לא אתיופים, אנחנו כולנו פה צריכים להיות ביחד, לדרוש שמי שעשה את זה, שישלם את המחיר, ריבונו של עולם.
שמעון סולומון: יש לנו פרשת הדם, יש לנו זה, כל פעם יש ועדה, כל פעם יש קבוצה שקמה.
שמעון סולומון: בסופו של דבר, שום דבר, ב- 96' פרשת הדם, אני הייתי בתוך הוועדה שקמה ודיברה על זה.
שמעון סולומון: בסוף, אף אחד לא שילם מחיר.
שמעון סולומון: אף אחד לא משלם, מישהו עומד ואומר – אתה עשית את זה, לך, תזוז מפה.
שמעון סולומון: אנחנו חייבים לעשות את זה.
שמעון סולומון: יש את הגזענות בקריית מלאכי, אז דיברנו אותו דבר, מישהו שיש לו מסמך שאומר לא להשכיר דירה, מראה את זה, הוא לא משלם מחיר.
שמעון סולומון: אז הפכנו להיות פילוסופים ואנחנו לא רוצים להיות פילוסופים.
שמעון סולומון: יש כאן החלטות טובות, באמת, יש החלטות טובות מאוד של הוועדות, מצוינות, דיונים מעמיקים, הכל בסדר.
שמעון סולומון: אבל ברמת השטח, החלטה, כמו פרשת הדם, ההוא ממגן דוד אדום, לא שילם מחיר.
שמעון סולומון: מתי הוא שילם מחיר?
פנינה תמנו: יש מחיר, אני ואתה לא יכולים לתרום דם.
פנינה תמנו: זה גם מחיר, עד היום.
שולי מועלם-רפאלי: זה המחיר שאת משלמת, לא הוא.
שולי מועלם-רפאלי: שמעון, תסיים בבקשה, כדי שנוכל להמשיך.
שמעון סולומון: מה שאני מבקש זה אחריות אישית שהוועדה שתקום, שיהיו לה שיניים, שתהיה לה אחריות, שתהיה לה היכולת לא רק לתת מסקנות, אלא מסקנות עם שיניים, של אחריות אישית.
שמעון סולומון: אנחנו חייבים לדרוש את זה וזה לא בגלל שאנחנו שונאים אדם.
שמעון סולומון: אדם עשה טעות, פעל בניגוד לאנושיות, בניגוד למקצוע שלו, בניגוד למה שמתקבל על הדעת, בניגוד לחוק, חייבי לדרוש שמי שעשה את זה בתוך הוועדה הזו שאנחנו נמצא, פשוט לתת אחריות אישית.
שמעון סולומון: באמת, תסתכלו – פרשת הדם, אותו קצין, אותו קצין שסירב לטפל בחייל יוצא אתיופיה, לא סילקו אותו מהצבא.
שמעון סולומון: זאת אומרת, פה, יחד עם פנינה ויחד עם כל חברי הכנסת פה, באמת, אני מאוד שמח לראות שכולם משלבים ידיים, חייבים לדרוש שינוי הפעם שלא רק מדברים לצאת ידי חובה, אלא אחריות אישית על מי שביצע את זה.
שמעון סולומון: תראו, אני שמעתי הרבה דברים באתיופיה, לא קישרתי את זה.
שמעון סולומון: כשנציג אחד המקומות אמר – צריך לייבש את הביצה הזאת של אתיופים.
שמעון סולומון: אמירה כזאת, אני באתי לארץ, כשניסיתי לדבר עם אותם גורמים, אף אחד לא הקשיב לי.
שמעון סולומון: זה הפטרוניות.
שמעון סולומון: זה הגישה.
שמעון סולומון: מה גם שאנחנו מדברים על יהודים שמגיעים לפה בסוף.
שמעון סולומון: צריך לבדוק, לעשות את שיעורי הבית.
שמעון סולומון: אותם גורמים, אז אומרים ג'וינט עולמי, ג'וינט זה.
שמעון סולומון: נכון, יש ג'וינט עולמי, ניו-יורק, ויש ג'וינט ישראל פה.
שמעון סולומון: אבל מה שמשותף לכולם, כולם יהודים וכולם עוסקים בבני אדם יהודים שמגיעים בסופו של דבר לפה.
שמעון סולומון: לכן, מספיק עם הפרשנות, מספיק עם המריחה, מספיק עם ההסברים.
שמעון סולומון: בסופו של דבר, צריכה הוועדה לתת אחריות אישית ואנחנו צריכים לדאוג פה שמי שעשה טעות, שילך הביתה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.
שולי מועלם-רפאלי: נציג אחת הקופות.
<רחלי מנגולי: לא קוראים לזה טעות.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק אגיד את הסדר הבא.
שולי מועלם-רפאלי: אחרי נציג הקופות ידבר חבר הכנסת מרגי, אחריו – רחלי מוויצ"ו וחברת הכנסת זהבה גלאון.
שולי מועלם-רפאלי: אחר-כך אתה.
שולי מועלם-רפאלי: יש, אמרתי, חבר כנסת – ארגון.
אברהם נגוסה: אולי הארגונים נדבר, העניינים במישור העובדתי, יהיו מסודרים.
שולי מועלם-רפאלי: יפת ביקש לדבר וגם רחלי וגם אתה, בשמחה.
שולי מועלם-רפאלי: כן, נציג של אחת הקופות, בבקשה.
<ארן שביט: קוראים לי ד"ר ארן שביט, אני הרוקח הראשי של קופת-החולים מאוחדת.
<ארן שביט: אנחנו גם אלה ששיתפנו את מרכז המחקר של הכנסת בנתונים, כי אני חושב שאין לנו מה להתבייש בהם.
<ארן שביט: התרופה, אני רק רוצה לצטט, הוגשה לסל הבריאות ב- 2010, על-ידי יושב-ראש החברה הישראלית לאמצעי מניעה ובריאות מינית.
<ארן שביט: אי-אפשר להגיד, לכן, שזו תרופה רעה או מזיקה.
<ארן שביט: הוא גם אומר, אני רוצה לצטט מתצהיר שהוא נתן, כי יש תביעה ייצוגית, אתם יודעים, שמתנהלת היום גם לכן הוא כנראה לא פה.
פנינה תמנו: היום ממש הדיון.
<ארן שביט: נכון ולכן אני מצטט, אני מקווה ברשותו, מדבריו.
<ארן שביט: הוא מתייחס לשאלה האם מדובר בזריקות בעלות פוטנציאל לגרימת נזקים חמורים ביותר, כפי שנטען בכתב התביעה.
<ארן שביט: הוא אומר – מדובר בטענה מקוממת ומופרכת.
<ארן שביט: הדפו פרוברה נחשב כאחד מאמצעי המניעה היעילים והבטוחים ביותר.
<ארן שביט: בעבר הועלה חשד ששימוש ממושך בדפו פרוברה עלול לגרום לבריחת סידן מהעצמות.
אורלי לוי אבקסיס: בואו לא נבלבל את הקהל.
אורלי לוי אבקסיס: בסל התרופות התרופה הזו נכנסה כאמצעי לטיפול בסרטן, לא כאמצעי מניעה.
אורלי לוי אבקסיס: היא התקבלה רק כתרופה לטיפול בסרטן.
אורלי לוי אבקסיס: אל תבלבל פה את הקהל.
שולי מועלם-רפאלי: ד"ר ארן שביט, אני אאפשר לך להמשיך.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שמה שאתה מצטט - - -
<קריאה: מנסים להכשיר את השרץ?
שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שמה שאתה מצטט, תורם לדיון.
שולי מועלם-רפאלי: אני אסביר לך למה.
שולי מועלם-רפאלי: ההכנסה של התרופה הזאת לסל התרופות ב- 2010, לא נעשתה כתרופת בחירה למניעת היריון.
<רחלי מנגולי: יש הפרה של חוק זכויות החולה.
<ארן שביט: אני מבקש את רשות הדיבור.
אורלי לוי אבקסיס: לא נמצאות בכלל בסל.
שולי מועלם-רפאלי: אומרת לי שרת הבריאות וזה שרת הבריאות, שתרופות למניעת היריון הן בכלל לא נמצאות בסל.
<ארן שביט: תנו לי לסיים.
אורלי לוי אבקסיס: התרופה זאת היא רק לסרטן.
<ארן שביט: התרופה הוגשה לסל הבריאות, נדחתה.
<ארן שביט: היא הוגשה.
אורלי לוי אבקסיס: אז סל הבריאות דחה.
<ארן שביט: דחה מאותה סיבה בדיוק, כי הוא דחה את כל אמצעי מניעת ההיריון, כמו הגלולות המשולבות.
<ארן שביט: ולכן הוא דחה, לא בגלל סיבות בטיחות.
<ארן שביט: התרופה, כמו שנאמר פה, היא אחת התרופות הבטוחות שיש.
אורלי לוי אבקסיס: נאמר על-ידי מי?
<ארן שביט: נאמר על-ידי פרופ' זיידמן, יושב-ראש - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה הוא?
<ארן שביט: הוא יושב-ראש החברה הישראלית לאמצעי מניעה ובריאות מינית.
<ארן שביט: אחד מהגינקולוגים - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש לו קשר לחברות תרופות?
שולי מועלם-רפאלי: ד"ר שביט, אם זאת כזאת תרופה מומלצת, חברים, תנו לי רגע לנהל את הדיון.
<ארן שביט: אם אפשר, שנייה, להשלים את מה שאני רוצה להגיד, אני אשמח אחר-כך לענות על שאלות.
<ארן שביט: רק אם אפשר.
<ארן שביט: בתרופות, כל מי שעוסק פה בתרופות יודע, חלק מאוד גדול זאת שאלה של מינון.
<ארן שביט: דוגמה – אחת התרופות שמשרד הבריאות נלחם עכשיו להביאה לארץ בהצלחה, לשמחתי הרבה, היא דיגוקסין.
<ארן שביט: דיגוקסין, לכל מי שיודע, רעל מסוכן מאוד.
<ארן שביט: יחד עם זאת, במינון הנכון, אחת התרופות החשובות שיש לנו היום לטיפול באי-ספיקת לב.
שולי מועלם-רפאלי: ד"ר שביט, כאחות מומחית בטיפול נמרץ, אני לא מתווכחת אתך על הדיגוקסין.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתווכחת אתך על הדפו-פרוברה שהיא כזאת תרופה מופלאה, וראה זה פלא, היא לא מוצעת לנשים ממוצא ישראלי.
שולי מועלם-רפאלי: היא לא מוצעת על-ידי שום גינקולוג.
פנינה תמנו: יותר מזה, גברתי יושבת הראש, זה מוצע לנשים שהן חוסות, ושסובלות מפיגור שכלי או לוקות בנפשן.
<ארן שביט: נשאלתי שאלה ואני מבקש לענות.
<ארן שביט: העברנו רשימה, כמו שאתם יודעים, העברנו גם למרכז המחקר של הכנסת.
<ארן שביט: אצלנו אין פילוח לפי ארץ מוצא, בדיוק בגלל התנאים, לא לגרום לטיפול על-פי מוצא.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, תאפשרו לו לדבר.
יעקב מרגי: אין לכם בתיעוד, לא בשימוש.
<ארן שביט: אם אתם חושבים שאנחנו מועלים בתפקידנו, אז אנחנו יכולים לסגור וללכת הביתה.
<ארן שביט: אני אומר את הדברים בשיא הרצינות.
שמעון סולומון: באמת, אתה בשיא הרצינות.
<ארן שביט: באמת, אני לא יכול להשלים משפט.
שולי מועלם-רפאלי: אתה יכול.
<ארן שביט: העברנו לעורכי-הדין שמייצגים את הקופה במשפט, 1,100 מספרי תעודות זהות שאיתרנו מתוך מסד הנתונים שלנו, שהשתמשו בתרופה בתקופה האמורה.
<ארן שביט: מתוך 1,100 שמות שהם זיהו, הם זיהו 40 שמות, עם כל המגבלות של אמצעי הזיהוי האלה - - -
עדי קול: אבל זה בגלל ששינו את השמות, אתה יודע.
עדי קול: זה עוד דבר.
<ארן שביט: מתוך 1,100.
שולי מועלם-רפאלי: רגע, תנו לו לסיים.
שולי מועלם-רפאלי: תנו לו לסיים.
<ארן שביט: אני חייב להודות שאני, אני מתקשה.
שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, ד"ר שביט.
<ארן שביט: מתוך 1,140 השמות, רק 40 נמצאו כשמות שמזוהים עם העדה האתיופית.
<ארן שביט: אז לכן אני חושב שלהגיד שיש פה מגמה, לפחות במה שקורה בקופה.
אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מזהים שמות עם שמות של העדה האתיופית?
שולי מועלם-רפאלי: אורלי, זה לוקח את הדיון למקום שאני לא רוצה להגיע אליו.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא צריכים לדבר פה עכשיו על עוד עוול שנעשה לעולים מאתיופיה, בשינוי השמות שלהם בעלייה.
שולי מועלם-רפאלי: אז בואו נניח לזה.
שולי מועלם-רפאלי: ד"ר שביט.
<ארן שביט: אנחנו מטפלים לפי מספרי תעודות זהות, כדי להימנע מטיפול בשמות.
<ארן שביט: ולכן זה הועבר לעורכי-הדין שיעשו את זה, ולא אנחנו.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
שולי מועלם-רפאלי: אם זו תרופה כל-כך מופלאה, למה היא לא תרופת הבחירה הראשונה שמוצעת לכל אישה במדינת ישראל.
<ארן שביט: אני אענה בשני חלקים.
<ארן שביט: אל"ף, אין תרופה שהיא תרופה מופלאה, כל תרופה יש לה תופעות לוואי, מכל תרופה צריך להתייחס אליה ברמת כבדהו וחשדהו, אני לא בעד שימוש אוטומאטי בתרופות כמו שאמרתי קודם, אני גם לא מאמין שיש רופא, אני רוצה להאמין שאין רופא שנותן איזו שהיא תרופה, לא חשוב איזו, באופן אוטומאטי.
שולי מועלם-רפאלי: כי זה מה שהיה פה.
שולי מועלם-רפאלי: זה מה שהיה פה ואם מישהו מהחברים שם מהקופות הוא רופא, אני רוצה תשובה מכם.
<ארן שביט: מייד.
<ארן שביט: אני גם דרך אגב, לצורך המחקר של הכנסת, זה לא עולה.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, בואו נאפשר לו לסיים ונעבור הלאה.
<ארן שביט: גם מדו"ח המחקר של הכנסת, אני לא הצלחתי לראות בקריאה חוזרת ונשנית, ויתקנו אותי עורכי המחקר, אם יש באיזה שהוא מקום עדות למתן אוטומאטי, כזה או אחר, של תרופה כזאת או אחרת.
<גל גבאי: אני אגיד לך איך הוא בא לידי ביטוי.
<קריאה: אבל יש פה את עורכי המחקר.
אורלי לוי אבקסיס: בית אלפא.
<ארן שביט: האם יש עדות שאתה יכול להצביע עליה כעדות מחקרית, שעונה על תנאי המחקר המדעי, שאומרת שיש, היה, מתן אוטומאטי של התרופה הזאת, למישהו?
אורלי לוי אבקסיס: מה אתה רוצה, שרופא יגיד – נתתי באופן אוטומאטי?
אורלי לוי אבקסיס: אבל בית אלפא, עד 2007, עד הקמת מרכז הקליטה, רק אחת קיבלה.
שולי מועלם-רפאלי: אתה מתעלם מהמספרים.
שולי מועלם-רפאלי: בין אחת ל- 81 במקום שמהרגע שיש בו מרכז קליטה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מודה לך.
<רחלי מנגולי: את שאלת שאלה למה נותנים את זריקת הדפו פרוברה, מנהל קופת-חולים כללית, כשניגשתי אליו, ברח' יונתן, אמר לי למה.
<רחלי מנגולי: הוא אמר – כי נשים עולות מאתיופיה, הגיעו ממדינת עולם שלישית, פוחדים שיביאו הרבה ילדים, בגלל זה אנחנו נותנים להן את הזריקות.
<רחלי מנגולי: ודבר נוסף שהוא אמר לי, דבר נוסף שהוא אמר לי, רגע, אני חיה את - - -
<קריאה: מי פוחד, המשפחות או הממסד?
<רחלי מנגולי: הממסד.
<רחלי מנגולי: ודבר נוסף שהוא אמר לי – את יודעת מה?
<רחלי מנגולי: אחרי שהתווכחתי אתו, ממחר לא יהיו אצלי זריקות, הן תקבלנה גלולות.
<רחלי מנגולי: בהינף יד.
שולי מועלם-רפאלי: כיוון שד"ר שביט הפנה שאלה לאיתי, אנחנו נאפשר לו לענות ונעבור לחבר הכנסת מרגי.
<איתי פידלמן: אני רק רוצה להגיד משהו בקשר - - -
<ארן שביט: אני עוד לא השלמתי את התשובה שלי אלייך.
יעקב מרגי: לא חייב, לא חייב.
יעקב מרגי: אנחנו לא נמצה את הדיון היום.
עדי קול: לכן צריך ועדת חקירה פרלמנטארית, כי אנחנו לא מספיקים לשאול את כל השאלות שלנו, בטח שלא מספיק לעומק.
עדי קול: אני חושבת שזה ברור שזה לא ייגמר היום.
<איתי פידלמן: נראה לי שיש קצת בלבול בעובדות.
<איתי פידלמן: הנתונים שד"ר שביט העביר לקופת החולים, אינם מפולחים לפי עדה, אין, לא ידוע למי ניתן מה.
<איתי פידלמן: זה סך הנשים שקיבלו את הגלולות וכשאתם ציינתם את העלייה בבית אלפא, זה נתונים של קופת-החולים הכללית.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל זה מעיד על משהו.
אורלי לוי אבקסיס: שאם עד להקמת המרכז היתה שם רק אחת, כל השנים.
<איתי פידלמן: בקופת-החולים הכללית נתנו יותר דפו פרוברה.
פנינה תמנו: זה לא רק בית אלפא, זה צפת שיש שם מרכז קליטה.
פנינה תמנו: תסתכלו על כל הערים.
פנינה תמנו: ככל שיש פילוח עדתי.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת, בבקשה.
יעקב מרגי: אני חושב שאסור לנו להתפתחות ולהפוך את הדיון פה לדיון מדעי.
יעקב מרגי: השולחן לדיון המדעי, יהיה בוועדת חקירה פרלמנטארית, כל ועדה שתקום.
יעקב מרגי: צריך לגשת למסר העיקרי שיצא מהמסמך הזה ואני רוצה להתייחס לדברים שאמרה חברת הכנסת פנינה תמנו שטה וחבר הכנסת שמעון סולומון ואני אומר לכם מה לעשות, ממרומי גילי, כמי שגדל במשפחה ברוכת ילדים בבאר-שבע, משפחה מרוקאית, אל תתנצלו ואל תרגישו, וזכותכם לדרוש להעמיד לדין או להעמיד את האחראים, לא כדי, כביכול, להרגיע את מצפונך או שעשית משהו, לדורות הבאים.
יעקב מרגי: אנחנו הבלגנו והרגשנו לא נוח ואמרו לנו – בואו, תתקדמו, תעזבו, אל תוציאו את השד.
יעקב מרגי: וזה לא נכון.
אורלי לוי אבקסיס: אז מה אמרתם?
יעקב מרגי: אני אסביר, אני אסביר.
יעקב מרגי: זוכרים את ה- DDT?
יעקב מרגי: ירדנו מהעצים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, והמדינה לא למדה כלום.
יעקב מרגי: והמדינה לא הפיקה שום לקח, לא בקליטת עלייה, לא בפטרונות.
<גל גבאי: כי זאת מדיניות.
יעקב מרגי: יש קבוצה בתוך, וגם אם השרה תתחלף ויבוא שר אחר, יש גרעין שמעביר את הלפיד, גרעין מקצועי מובנה.
יעקב מרגי: זו משנה סדורה.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אני לא מאלה שאוהב להתבטא בצורה כזו, אבל זו משנה סדורה.
יעקב מרגי: יש מי שחושב פה שהישראלי המצוי צריך להיראות ככה, לבוש ככה, חושב ככה, והכל מודל אחד.
יעקב מרגי: רק להזכיר להם שבהיסטוריה העולמית היה ניסיון אחד לעשות דברים אחדים, שפה אחת, דברים אחדים ויצא בלבול אחד גדול.
יעקב מרגי: אנא, מספיק.
יעקב מרגי: החברה הישראלית צריכה להתבגר ולהבין שיש את השונה וזה כור ההיתוך שלנו, זה היופי שבנו, ואף אחד לא בא פה ועשו לו טובה שהוא בא לפה.
יעקב מרגי: ואני אומר – רבותיי, אני זוכר גם כילד, כילד באותה משפחה ברוכת ילדים, שהביאה ברכה למדינה ואני אומר לכם, זוכר את אותה אחות שבשלב מסוים היה לה חלוק כחול ואחר-כך חלוק ירוק, זוכרים אותן?
יעקב מרגי: בינתיים הפריטו אותן, והיא היתה באה לאימא שלי, שאז דיברה בשלוש שפות, אז היא דיברה בשלוש שפות וכתבה בשלוש שפות, ניסתה להסביר לה מה זה תכנון המשפחה, עם חוברת.
יעקב מרגי: זה לא היה מוסתר, זה היה עם חוברת.
יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, רבותיי, זו משנה סדורה וצריך לבדוק אותה וצריך לעקור אותה מן השורש.
יעקב מרגי: אם יש בעיות רפואיות – צריך לטפל בהן, לא להתבייש.
יעקב מרגי: אבל מכאן, מכאן, ולנסות לטשטש את זה ואדוני הרוקח הראשי של קופת-החולים המאוחדת, יכול להיות שאתה מנסה לדבר בצורה מקצועית, אבל אני אומר לך, אי-אפשר להיתמם, הנתונים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: אם נעלם שנתון שלם,
<רחלי מנגולי: לא שנתון, שבעה שנתונים.
יעקב מרגי: בסדר, אני מבין את הרגישות שלך.
יעקב מרגי: בבדיקה מצאו ששנתון נעלם ואחריו זה לאורך הכל, זה עולמות, גברתי רחל, זה עולמות שלמים שנעלמו, מישהו צריך לבדוק את זה לעומק.
יעקב מרגי: למען ידעו הדורות הבאים.
יעקב מרגי: למען סוף סוף, ריבונו של עולם, מספיק.
יעקב מרגי: כדי שנתחנך אנחנו כאן.
יעקב מרגי: נשאיר משהו יפה לדורות הבאים.
שולי מועלם-רפאלי: יפת, יושב-ראש הארגונים.
<יפת אלמו: קודם כל, תודה ליושבת הראש ובאמת תודה לחברי הכנסת, זה שעכשיו דיברת, זה כל-כך מדבר חזק אלינו וכשאנחנו באים גם להשמיע, לפחות, פחות זמן מקבלים ואתם לא שומעים אותנו.
<יפת אלמו: תדעו לכם, השרים מתחלפים, אנשים שיש להם דעה מאוד מוקדמת, נשארים במשרד, נותנים להם את העצות איך לטפל בנושא אתיופיה.
<יפת אלמו: אפילו פעם במשרד החינוך, היו אומרים, לא היום, אני לא רוצה להאשים את אף אחד שם – אל תיגעו בנושא אתיופים, זה אסור לנגוע, שהיו אומרים את זה.
<יפת אלמו: אותם פקידים, משאירים אותם שם, נותנים להם אותה דרך, וזה ככה מכשילים את זה.
<יפת אלמו: היום דווקא אני רוצה להגיד לכולם, זה באמת, אנחנו בחודש אב, בחודש אב שכל יהודי באשר שהוא מאמין שהוא יהודי, שצריך לעשות חשבון נפש ואת חשבון הנפש הזה אנחנו צריכים לשאול שאלות קשות גם כלפינו וגם כלפי מעשינו, כי אנו בני-אדם, בני תמותה, כולנו.
<יפת אלמו: ולכן, מה שנעשה, אתם רואים במשך כל השנים, בנושא של העלייה, כשזעקנו, אף אחד לא שמע אותנו.
<יפת אלמו: אבל עכשיו תראו – גם להשאיר את האתיופים, את היהודים שם, הרבה שנים, פלוס זריקה, זה מוות ומוריד מספר אנשים.
<יפת אלמו: קל להמשיך אותו זריקה, מוריד מספר אנשים.
<יפת אלמו: מה זה אומר לנו?
<יפת אלמו: כאן אני רוצה על השולחן שיהיה.
<יפת אלמו: יש גזענות מובנית וצריך להילחם בה.
<יפת אלמו: לא כולם אני מאשים.
<יפת אלמו: יש גזענות מובנית.
<יפת אלמו: היום גם אנחנו רואים את זה.
<יפת אלמו: רוב האתיופים היום, בואו נעשה סדר חשב לעצמנו, אוקיי?
<יפת אלמו: מה שנעשה – נעשה, בוא נתקן את העוולות, ולא נמשיך את העוולות שישנן.
<יפת אלמו: למשל, אני רוצה להגיד לכם, עוולות, מה זה?
<יפת אלמו: אני מתכוון בנושאים חברתיים היום.
<יפת אלמו: אותם ילדים שבאו לעולם, חיים בתנאי עוני קשה מאוד ואז העוני מתגלגל.
<יפת אלמו: אז למה הממשלה לא לוקחת אחריות ולא משנה את זה?
<יפת אלמו: חברות כוח-אדם, מעבידים אותם כמו עבדות ומשלמים להם שכר עוולות וזה לא יכולים לגדל את הילדים בצורה שווה בין שווים, זה מעשה נכון?
<יפת אלמו: נכון, זה לא הנושא, לא האג'נדה, אבל זה גם אותם שבאו לעולם, לעולמנו, אנחנו מגדלים אותם בתנאים מאוד מאוד לא נעימים.
<יפת אלמו: למה אנחנו לא מתקנים?
<יפת אלמו: למה הממשלה לא לוקחת אחריות?
<יפת אלמו: למשל, אני רוצה סתם לזרוק שאלות.
<יפת אלמו: אני מבקש מהשרים החדשים וגם במשרדיכם, אנא, כאנשים, קחו אנשים אחרים חדשים, שתשמעו מהאנשים, מבחוץ, ולא מאותם המשרדים שבאמת אני גם קראתי בעבר, למשרד החינוך קראתי, למשרד הרווחה קראתי ואמרתי – יש במשרדים אנשים שכל כולם, שכל כולם תפושים בתפישה הכי לא נכונה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מעריכה את מה שאתה אומר, אני רק חושבת שאני לא רוצה להתפזר על כל הדברים הנוראיים שעשים.
<יפת אלמו: נכון.
<יפת אלמו: אוקיי, אני רוצה לסיים.
שולי מועלם-רפאלי: רק על העניין הזה, בוא תסיים, בבקשה.
<יפת אלמו: מאחר ואנחנו בחודש הזה, בחודש אב, מאחר שכולנו צריכים לעשות חשבון נפש ואני קורא לכל אחד ואחד לא לחזור על הטעות וזה באמת אחד הדברים, גם למצוא את האנשים שעושים איזה שהוא גזענות, להעניש אותם עונש.
שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, יפת.
שולי מועלם-רפאלי: ואחריה – גל גבאי וזיווה.
זהבה גלאון: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לשניים.
זהבה גלאון: אחד, על מה שהיה ואחד – על מה שקורה.
זהבה גלאון: בהתייחס למה שהיה.
זהבה גלאון: אני מודה שאני הייתי בשוק כשראיתי את הכתבה של גל גבאי, שיושבת כאן, בתוכנית ואקום.
זהבה גלאון: חשבתי שיש דברים שלא יעלו על הדעת, אבל מתברר שכל מה שלא עולה על הדעת – עולה על הדעת.
זהבה גלאון: ולכן אני רוצה להעיר את ההערה הבאה.
זהבה גלאון: אם הטענות שהעלתה גל, כפי שהיא קיבלה מאנשים שהיא ראיינה אותם נכונות, שהיתה מדיניות שיטתית, אני אגיד את זה בצורה קצת בוטה, לדלל את האוכלוסייה האתיופית, במחנות המעבר, הדבר הזה הוא לא נושא לוועדת חקירה פרלמנטארית בכל ההערכה והכבוד, הדבר הזה הוא נושא לבדיקה של מבקר המדינה תוך מיצוי.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר.
זהבה גלאון: בזמנו, כששמעתי שהשר ליצמן מבקש להקים ועדה בכל הכבוד, זה לא עניינו של משרד הבריאות לוועדת בדיקה פנימית.
זהבה גלאון: זה עניינה של ועדה של המבקר, שתוכל למצות את הדין, גם עם מי שהיה אחראי לשיטה, לקשר בין משרד הבריאות, הג'וינט, הסוכנות, כל הדבר הזה צריך להיבחן ואנשים צריכים לתת על זה את הדין.
זהבה גלאון: אם היתה כאן מדיניות שיטתית, שזו היתה המטרה שלה, מכל הסיבות שכבר הושמעו כאן, אני לא רוצה לחזור, כבר הצלצול ברקע.
זהבה גלאון: והערה שנייה היא לגבי עכשיו, בהמשך לדברים שאמר המנכ"ל גמזו.
זהבה גלאון: אני חושבת שבאמת מהדברים שתיארת, הם מנסים לעשות כאן ניסיונות, כדי, אני מודה שהטופס של הסכמה מדעת, אולי זה פן אחד במכלול צעדים, בסדר, אני לא משתגעת עליו, אני חייבת לומר, זה קצת, אני לא רוצה להשתמש במילה "כסת"ח" כי אני יודעת מה זה כשבאים, אמרה את זה עדי קול, באים לרופא, הוא אומר וזה לא מתוך רוע לב של הרופא, זה הכל בשיטת הסרט הנע.
זהבה גלאון: צריכה להיערך כאן בדיקה מקיפה, האם התרופה, האם השימוש בתרופה הזאת, אני לא יודעת איך לקרוא לה, לצורך העניין, האם השימוש בתרופה הזו, בזריקה הזו, הוא לגיטימי ולמי הוא ניתן וכמו שאנחנו יודעים היום, הוא ניתן לקבוצה מאוד מאוד מסוימת, גם לקבוצה חוסה, לקבוצה חוסה, לקבוצה לא מפותחת, אני אקרא לזה, מאותגרת שכלית, נקרא לזה כך, והוא ניתן לנשים - - -
שולי מועלם-רפאלי: חברים, חברת הכנסת גלאון מדברת.
זהבה גלאון: והוא ניתן גם אם הבדיקה שעשו כאן, כפי שתיארו עכשיו במאוחדת, הוא ניתן לנשים ספציפיות באוכלוסייה, הנציגים שלהם יושבים כאן, בואו נקרא לזה בשם, הוא ניתן לאוכלוסייה האתיופית.
זהבה גלאון: הדבר הזה מצריך, בעיני, אני הייתי עוצרת כרגע, לא שיש לזה, לא שאני יודעת מבחינה מדעית, אין לי מושג.
זהבה גלאון: אמר חבר הכנסת מרגי בצדק, הדיון הוא לא - - -
<רוני גמזו: מה היית עושה?
זהבה גלאון: אני אגיד לך מה הייתי עושה.
זהבה גלאון: יש מספיק אמצעים לעשות מניעת או לעצור מכל הזריקות, את מבינה בזה יותר ממני, באמת.
<רוני גמזו: אני מבין בזה.
<רוני גמזו: בואי, תגידי לי, מה היית עושה?
זהבה גלאון: אני הייתי עושה, אפילו כאיזה מסר הצהרתי, אפילו כמסר הצהרתי, הייתי מודיעה לקופות – אני עוצרת עכשיו את השימוש בדפו פרוברה, כרגע, כרגע.
<רוני גמזו: לא לא, חברת הכנסת גלאון - - -
זהבה גלאון: בסדר, תן לי, רגע.
<רוני גמזו: אני גניקולוג, יש לזה אינדיקציות.
<רוני גמזו: לא צריך, זה לא הצעה טובה.
<רוני גמזו: בוא נזכור שעדיין, עדיין אנחנו מדברים על אוכלוסייה שצריכה את השימוש באמצעי המניעה הזה, הוא מתאים לה, הוא אמצעי מניעה שיש לו את האוכלוסיות המתאימות לו.
<רוני גמזו: לדוגמה, הזכרת חלק מהם.
זהבה גלאון: אז רגע.
פנינה תמנו: אדוני המנכ"ל, כאשר החליטו לצאת לפרויקט רישום שמות - - -
זהבה גלאון: יכול להיות שההצעה שלי היא לא טובה מאוד, אבל אפשר לשדרג אותה.
<רוני גמזו: בואו, תציעו.
זהבה גלאון: תנו לי, אני מנסה לסיים.
שולי מועלם-רפאלי: תאפשרו בבקשה לחברת הכנסת גלאון לסיים, כדי שנוכל להמשיך.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתקרבים אל סוף הזמן שניתן לנו.
זהבה גלאון: אפשר לשדרג את ההצעה שלי.
<גל גבאי: לדני יש את האקדח המעשן.
<גל גבאי: הוא אמר פה את הדבר הכי דרמטי, ואנחנו מתעלמים.
שולי מועלם-רפאלי: שלחתי אותו להביא את האקדח.
שולי מועלם-רפאלי: אז בואי נחכה רגע.
<גל גבאי: לא, הוא לא יכול להביא את האקדח.
<גל גבאי: מרכז המחקר של הכנסת לא הצליח להביא את האקדח וגם זאת שאלה.
אורלי לוי אבקסיס: אין, הוא נעלם.
<גל גבאי: לאן נעלם האקדח?
שולי מועלם-רפאלי: בואו רק שחברת הכנסת גלאון תסיים ואז נעבור אליך.
זהבה גלאון: אני רוצה להציע, אני רוצה לשפר את ההצעה שלי, מהצעה רעה להצעה יותר טובה, לא, אני רצינית, אני אומרת את זה, יכול להיות שאני לא רואה את כל ההיבטים ולא נותנת את הדעת על הכל.
זהבה גלאון: מאוד יכול להיות שהאוכלוסיות שאמרת עליהן קודם שאתם יודעים בוודאות שצריך לתת להם, אתם יכולים להמשיך ואתם יכולים להגיד כרגע, לעצור, כיוון שאנחנו מדברים על האוכלוסייה האתיופית, בואו נקרא לילד בשמו, וזה ברור.
זהבה גלאון: אפשר בשלב מסוים להגיד – אנחנו לשלושת החודשים הקרובים או לפרק זמן שתחליט שהוא נכון מבחינת השימוש, עוצרים את השימוש בתרופה לאוכלוסייה הזאת.
זהבה גלאון: אנחנו בוחנים מחדש מבחינה מקצועית, מדעית, רפואית, שאין לי את הכלים.
אורלי לוי אבקסיס: זה גם פטרוניזם.
פנינה תמנו: אני חושבת שהפיתרון הוא הסברה אגרסיבית בתוך הקהילה.
<קריאה: אין תקדים.
זהבה גלאון: מה זאת אומרת אין תקדים לזה?
זהבה גלאון: אין תקדים לזה שמשרד הבריאות - - -
<רוני גמזו: מסכים אתך, מסכים אתך, פנינה.
יעל גרמן: אני מציעה שמנכ"ל משרד הבריאות, שכמו שהוא אמר, הוא פרופסור וגינקולוג, יודע בוודאי יותר טוב מכולנו, ישב, אני סומכת עליו ועל צוות המשרד, יחשוב ויגיש איזה שהיא תוכנית מה ניתן לעשות.
<רוני גמזו: מסכים להסברה.
<רוני גמזו: הסכמנו על זה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לעבור לדני.
זהבה גלאון: בכל הכבוד, גם במשרדים הקודמים ישבו פרופסורים ואנשי מקצוע והם נתנו הצעות אחרות.
<רחלי מנגולי: אני רוצה להציע משהו.
<רחלי מנגולי: יש לנו את ארגון טנא בריאות.
<רחלי מנגולי: טנא בריאות מעבירה בקופות החולים הרצאות מאוד מאוד יפות שאני נכחתי בהן כמה פעמים.
שולי מועלם-רפאלי: הם הבאים שרציתי לפנות אליהם.
<רחלי מנגולי: אפשר לעשות.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפנות לטנא בריאות.
<רחלי מנגולי: עוד משהו שיש לי להגיד, שבקנדה כרגע מתנהלת תביעת ענק נגד חברת פייזר, נגד דפו פרוברה וגם באוסטריה שעשו את זה לצוענים.
אורלי לוי אבקסיס: עשו את זה גם לצוענים?
שולי מועלם-רפאלי: פנינה, משפט.
<רחלי מנגולי: הודיעו לי לפני שבועיים שמתנהלת תביעת ענק נגד חברת פייזר בקנדה.
פנינה תמנו: הרי ברור שאנחנו לא קהילה כזאת גדולה וכאשר רצו למשל לרכז את שמות הנספים בסודן, קצת מאוחר מדי אבל זה נעשה, אז היה פרויקט של שלושה חודשים והצליחו לאסוף כמעט את כל השמות.
פנינה תמנו: אני אומרת לך שצריך להתמקד בהסברה אגרסיבית ומסכים אתי המנכ"ל.
שולי מועלם-רפאלי: בזה אנחנו כמובן מסכימים וזה חלק ממה שאני אוציא.
פנינה תמנו: ואני אומרת לך שתוכל לצמצם ב- 50% בשלושה חודשים הראשונים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לגמרי מסכימה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לאפשר לדני לדבר דקה ואז אליך, אדוני.
<דני אדינו אבבה: 20 שניות.
<דני אדינו אבבה: אני פונה אל יוצאי הקהילה, אני אומר, לנו יש אחריות לא פחות ממה שנעשה.
<דני אדינו אבבה: אנחנו ידענו, כן, כן, ארגונים שלכם ידעו.
<דני אדינו אבבה: סליחה, אתה רוצה שאני אוכיח לך שידעת?
אברהם נגוסה: מהפרסומים.
<דני אדינו אבבה: תקשיב טוב.
<דני אדינו אבבה: באדיס, בגונדר, ידעתם שאתם נותנים להם.
<דני אדינו אבבה: אז אל תבלבל את המוח, אני יודע בדיוק מי נתן.
<דני אדינו אבבה: יש כמה ארגונים, קל מאוד להאשים את הג'וינט, שהוא לא צדיק גדול, מעבר לג'וינט יש ארגונים כמו ארגון צפון אמריקה, שמחזיק את המחנות מ- 1992, יושב פה נציגו.
<דני אדינו אבבה: הם ידעו על כל תרופה, על כל תרופה.
<דני אדינו אבבה: מי שהזמין אותן זה אנשים שלהם.
<דני אדינו אבבה: אני לא מאשים את אברהם, אברהם לא אשם בזה.
אברהם נגוסה: אני לא נציג נאג"ו.
<דני אדינו אבבה: אני לא מאשים אותך, תקשיב לענייננו.
<דני אדינו אבבה: זה דבר אחד.
<דני אדינו אבבה: דבר שני, האקדח המעשן.
<יפת אלמו: דני, אנחנו מכירים אותך, זה אחד האנשים שנלחמת לעלייתם של אותם אנשים שאנחנו מדברים.
אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא, זה לא הדיון.
אורלי לוי אבקסיס: יהיו אנשים מבסוטים שתריבו ביניכם לבין עצמכם.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר האחרון.
אורלי לוי אבקסיס: ונשכח את הנושא שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר האחרון שיקרה טוב בדיון הזה, האחרון, ובהגדרתו הוא יהיה רע מאוד, אם הארגונים יתחילו לריב.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, זה לא המטרה.
פנינה תמנו: ככה זה בכל מקום שיש יהודים.
שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה, אדוני.
אברהם נגוסה: לא, לא ניתן לו לדני.
שולי מועלם-רפאלי: לא לא, אני לא רוצה שתענה לדני.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שתענה לעניין של הדפו פרוברה.
אברהם נגוסה: אני אתמקד בנושא, אני אתעלם מהשטויות שלו, כרגיל.
אברהם נגוסה: אז אני מנסה, אני רוצה להסביר מבחינת המישור העובדתי, מה שהיה באדיס אבבה ובגונדר.
אברהם נגוסה: קודם כל, אני מנהל ארגון מכנף דרום לציון, סגן יושב ראש נציגי הארגונים של יוצאי אתיופיה בישראל.
שולי מועלם-רפאלי: אז הוא הסגן שלך, יפת?
אברהם נגוסה: בפעילות שלנו, מעל 20 שנה, בנושא עלייה מאתיופיה, היו שלושה ארגונים שהיו, טיפלו בנושא העלייה מאתיופיה.
אברהם נגוסה: בואו נעשה במישור העובדתי, נשים את העניים.
אברהם נגוסה: הסוכנות היהודית היא אחראית בעניין העלייה, לעלות כל מי שזכאי.