GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יואל הדר: זה חייב להיות קצינים מקצועיים, סגן הוא בסדיר, הקצין במשטרה עבר הרבה יותר, הוא הרבה יותר מבוגר, זה שונה לחלוטין.
חיים כץ: אנחנו רוצים שהוא יהיה אחראי.
<יואל הדר: זה לא כמו סגן בצבא שבגיל - - -
חיים כץ: לא חשוב, אתה מתנגד?
חיים כץ: אה, חשבתי.
<נועה בן שבת: אנחנו הערנו על זה.
חיים כץ: עזבי, את גם כן, את תעירי רק בדברים שהם מהותיים, לא בזוטות.
<נועה בן שבת: אבל אנחנו שואלים את עצמנו האם באמת הוא יכול להורות על כך, האם יש לו מספיק - - -
חיים כץ: אה, אין לו מספיק ניסיון.
חיים כץ: הוא יכול לעצור אותך בצורה חופשית אבל לקחת קצת "אופטלגין" אסור לו.
<נועה בן שבת: אם הוא לוקח "אופטלגין" - - -
חיים כץ: כי כואב לו הראש, אסור לו לקחת "אופטלגין"?
<יואל הדר: יש מספיק בשר להתנגדויות גם בלי זה.
חיים כץ: יש פה מישהו שמתנגד שהדרגה תהיה סגן?
<יואל הדר: מפקח.
חיים כץ: אין בעיה, המפקח.
חיים כץ: אוקיי, סעיף (ד) אושר.
חיים כץ: יש פה מישהו שמתנגד?
יעקב מרגי: שאלה יש.
יעקב מרגי: עד היום, כשרצינו להכניס לצו תוספת של חומר מסכן, במה זה היה כרוך?
חיים כץ: לבוא לוועדה, להגיש את הרשימה, אין לאף אחד בוועדה את היכולות להבין מה זה ואנחנו נתנו להם קרט בלנש לכל מה שהם ביקשו תוך דקה.
יעקב מרגי: לא באו אנשי מקצוע לפה?
חיים כץ: באו אנשי מקצוע, לא אמרתי.
יעקב מרגי: לא, מצד המשטרה, מנגד?
חיים כץ: אנחנו לא יכולים לעמוד מול הבודק המשטרתי הכימאי שמסביר, ואנחנו לפעמים לא מבינים, חברי הכנסת, בצניעות רבה, את כל האותיות הקטנות שהוא מדבר עליהן.
יעקב מרגי: בשביל זה יש אנשי מקצוע שהם לא חברי כנסת.
חיים כץ: ובאים אנשי מקצועי מהצד השני, אומרים שהוא צודק.
<נועה בן שבת: אבל בשביל זה הם צריכים לבוא עם חומר מזוהה, עם חומר מזוהה שהם מבקרים אותו.
יעקב מרגי: השאלה אם בשביל זה אני אוותר על הקטע של האקט לבוא לכנסת, לוועדה, כי ברגע שאני מחייב משרד ממשלתי לעבור את התהליך הוא חושב 20 פעם.
חיים כץ: הוא לא חושב 20 פעם, הוא אחרי פעם מבין שכל פעם שהוא מגיע - - -
שולי מועלם-רפאלי: הוא יודע שהוא יקבל פה אישור
יעקב מרגי: אני זוכר כמה דיונים היו.
חיים כץ: תשמע, אני ביקשתי מהם שיבואו כל שבועיים, הם לא הצליחו לבוא כל שבועיים, הם באו כל חודש וחצי-חודשיים, הדיון היה מוקצב לחצי שעה, כל מה שהוא ביקש, ללא כחל וסרק, אושר בגלל חוסר היכולת שלנו להתמודד.
יעקב מרגי: אז אתה מוכן לתת להם עכשיו בלי שיקול דעת?
עדי קול: ו"המנהל" – "כהגדרתו בפקודת הסמים המסוכנים"?
<נעה גרודצקי: זה מנכ"ל משרד הבריאות.
עדי קול: מנכ"ל משרד הבריאות?
תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רק שאלה, בסיום ההקראה מקיימים את הדיון עכשיו בסעיפים?
חיים כץ: תראי, את לא חברת ועדה, ב-10:50 אנחנו פה בוועדה הולכים לאשר את כל מה שהאוצר רצה ב-10 דקות, כולל ויסקונסין.
רינה פרנקל: 10 דקות כולל ויסקונין?
רינה פרנקל: וואו.
תמר זנדברג: אז מה הולך לקרות עכשיו?
חיים כץ: אנחנו נקריא עד 10:50, ב-10:50 יהיה לנו עד 11:00 אישור של כל מה שהאוצר רצה בתקציב.
תמר זנדברג: אני שואלת על זה.
חיים כץ: אני עונה לך, זה ב-10:50 מסתיים.
תמר זנדברג: בקיצור, אני יכולה ללכת לשמוע את התשובה של המפכ"ל?
חיים כץ: את יכולה ללכת לאן שאת רוצה.
חיים כץ: את חברת כנסת, מי אני שאני אמנע ממך ללכת לפה, ללכת לשם?
שולי מועלם-רפאלי: תשמע, אתמול מנעו.
עדי קול: תמר, את רוצה איזו התנגדות, משהו שחשוב לך מאוד בהמשך?
תמר זנדברג: על זה?
תמר זנדברג: כן, יש לי הרבה.
שולי מועלם-רפאלי: בטח יש לה הרבה התנגדויות.
עדי קול: את סומכת עלינו שנתנגד?
תמר זנדברג: לא, אני לא סומכת על אף אחד, זה מה שלמדתי פה, אבל אני אחזור.
<וילמה מאור: אז תישארי.
חיים כץ: טוב, היינו בסעיף 5(א) ושאלנו אם יש למישהו התנגדויות על הסעיף, אין התנגדויות, 5(א) אנחנו נאשר ונעבור ל-5(ב).
עדי קול: אבל יש פה את השאלה שלך.
<נעה גרודצקי: כן, איך הם יפרסמו את זה.
עדי קול: יש פה שאלה אז בואו נתנגד.
חיים כץ: התנגדנו, אין בעיה, מה שאתן רוצות, אז לא אישרנו את 5(א), אז גם (ב)?
<נועה בן שבת: (ב) זה תנאי, הוא בעצם עוד תנאי.
חיים כץ: אדוני מהמשטרה, אחרי שקיבלת כאלה סופרלטיביים שאתה בעל מקצוע הכי טוב פה תן ליועצת המשפטית לעשות את העבודה שלה.
חיים כץ: מתנגד, תעברי לסעיף 6.
<נועה בן שבת: אוקיי, אז אתה אומר גם (ב) וגם (ג)?
חיים כץ: נגד, הלאה.
<נועה בן שבת: לזה אני מניחה שאף אחד לא מתנגד.
חיים כץ: מישהו מתנגד?
חיים כץ: וואלה, לא.
חיים כץ: אנחנו חוסכים בהקראה לפעם הבאה.
חיים כץ: מישהו מתנגד פה?
<איילת אלישר: יש לנו תוספת אז נדון בו.
חיים כץ: אוקיי, אז גם (ב), הם מתנגדים.
יעקב מרגי: הלוואי שבסמים המסוכנים יגיעו לרף ענישה ולרף אכיפה ברמה שמוצעת פה, הלוואי.
<יפעת רווה: זה מקסימום, זה עונש מקסימום.
<יואל הדר: זה בבתי משפט.
יעקב מרגי: לפעמים אתם גם לא מבקשים.
<יואל הדר: אנחנו תמיד מבקשים.
יעקב מרגי: את התואר הראשון שלי – אין לי אותו – לקחתי אותו מהשכונה שלי.
חיים כץ: זה המשטרה מתנגדת.
<יואל הדר: אנחנו לא מתנגדים, אנחנו רוצים להוסיף משהו.
<נועה בן שבת: רוצים לדון לסעיף לגופו.
<יואל הדר: אנחנו לא מתנגדים, אי אפשר להתנגד למה שאנחנו המצאנו.
חיים כץ: אי אפשר לדעת בממשלה.
חיים כץ: תראה, בפרק הזמן שאני נמצא בכנסת, בטח שאני מנהל ועדה, אם על כל פעם שיד ימין לא ידעה מה יד שמאל עושה, לפעמים אפילו באותו משרד ממשלתי, הייתי מקבל שנה אחת של חיים טובים, הייתי עד גיל 713 חי חיים טובים.
<יואל הדר: בלי סמים.
חיים כץ: בלי הקטע של הסמים.
חיים כץ: גילוי נאות, מעולם לא השתמשתי, לא צרכתי ולא ניסיתי שום סוג של סם, גילוי נאות.
יעקב מרגי: במודע.
חיים כץ: במודע.
יעקב מרגי: אתה יודע כמה מכניסים לנו שלא במודע?
חיים כץ: במודע, במודע.
חיים כץ: מעולם.
חיים כץ: כשהתחלנו לדון בגראס הביאו את זה, זו היתה הפעם הראשונה שראיתי את זה, פעם ראשונה.
יעקב מרגי: אנחנו מקבלים את זה במינון נמוך בכל מיני דברים.
רינה פרנקל: עוד לא ראיתי.
חיים כץ: אז נעשה לך שידור - - -
שולי מועלם-רפאלי: זהו, גם אני לא ראיתי.
חיים כץ: וואלה?
חיים כץ: מעניין.
שולי מועלם-רפאלי: ברוך-השם.
חיים כץ: הגראס הרפואי, אנחנו חושבים שצריך לייצא את זה.
חיים כץ: הרפואי – חבל על הזמן, הפרופסורים שבאים ואומרים כמה זה מועיל לחיים וללב ולריאות.
<יואל הדר: בינתיים זה לא החוק הזה.
עדי קול: רגע, רק ראיתם או גם ניסיתם?
יעקב מרגי: רק ראו.
חיים כץ: כן, זה לא החוק הזה.
חיים כץ: מישהו מתנגד לזה, "הדחת לקטין לחומר...
חיים כץ: העושה אחת מאלה, דינו – מאסר חמש שנים"?
רינה פרנקל: מעט מאוד לדעתי.
חיים כץ: "נותן לקטין חומר אסור בהפצה"?
יעקב מרגי: פה יש הסכמה.
עדי קול: לא נותנים 5 שנים גם ככה?
חיים כץ: "משדל קטין להשיג חומר אסור בהפצה או להשתמש בו", סעיף 8, יש מישהו שמתנגד?
<נועה בן שבת: את אומרת לעניין גובה המאסר?
<נועה בן שבת: בפקודת הסמים העונש הרבה יותר חמור.
חיים כץ: כן, יש פה מישהו שמתנגד?
חיים כץ: תאשרי את זה.
<נועה בן שבת: לאשר בכל זאת?
חיים כץ: כן, אף אחד לא מתנגד.
<נועה בן שבת: הבנתי שחברת הכנסת מתנגדת.
שולי מועלם-רפאלי: היא שאלה, היא רק שאלה.
<נועה בן שבת: היא שאלה לגבי מספר שנות המאסר.
חיים כץ: 5 שנים, אמרנו 5 שנים.
<יפעת רווה: - - - ואז זה הופך ל-25 שנים.
עדי קול: 25 לפי חוק העונשין.
חיים כץ: כן, 5 שנים.
חיים כץ: סעיף 9.
חיים כץ: תעברי לסעיף 10, לפרק ד'.
חיים כץ: סעיף 10 מאשרים, 11.
חיים כץ: גם לזה כולם מסכימים, נכון?
חיים כץ: אוקיי, גם 11.
<יואל הדר: עם הוועדה אין לנו בעיה.
חיים כץ: מתנגד, הלאה.
חיים כץ: הוא לא רוצה, הסנגוריה הציבורית לא רוצה שידווחו.
<גיל שפירא: ההפך, שידווחו יותר.
<נועה בן שבת: יש לנו הערה האם באמת זו הערכאה המתאימה.
חיים כץ: הנה, אנחנו כבר מסיימים, כבר אנחנו קובעים את התחילה והתוקף.
חיים כץ: את סעיף 14 תעזבי.
חיים כץ: אז מה אישרנו פה היום?
<נועה בן שבת: אישרנו כך: את הגדרות בסעיף 1, חוק העונשין, המנהל ופקודת הסמים; בסעיף 4(ד) קצין משטרה, בסעיף 6, מה שמופיע כסעיף (ב) לגבי זה שיפקע תוקפה של ההכרזה הדחופה ביום כניסתה לתוקף של ההוספה; את סעיף 8, את סעיף 10 ואת סעיף 11.
חיים כץ: אנחנו נצביע על כל הסעיפים שאישרנו.
עדי קול: למה זו הוראת שעה?
<נועה בן שבת: כרגע לא יצביעו על הנושא הזה.
חיים כץ: אנחנו גם על זה נדון.
<יואל הדר: על שם החוק אין גם מחלוקת, נכון?
<נועה בן שבת: בגלל שבדרך כלל לא מצביעים על שם של החוק.
<יואל הדר: לפעמים יש מחלוקת על השם של החוק.
חיים כץ: לא, עזוב, זה לא חוק התקציב.
חיים כץ: אנחנו מצביעים על כל הסעיפים שאושרו פה על ידי כל חברי הוועדה, מי שבעד ירים את ידו.
חיים כץ: כל חברי הוועדה, והם 5 במספר, מאשרים את הסעיפים שהוקראו על ידי היועצת המשפטית.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הסדרי שיבוב – ביטוח לאומי – מתוך הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה).
חיים כץ: בדיון האחרון אנחנו ביקשנו ממשרד האוצר, ביטוח לאומי והיועצים המשפטיים של הוועדה לנסח את הצעת החוק, אני מבין שיש ניסוחים שהם מוסכמים.
<נועה ברודסקי לוי: עם משרדי הממשלה.
חיים כץ: משרדי הממשלה.
חיים כץ: אנחנו נעבור קודם כל להקראת הניסוחים.
<נועה ברודסקי לוי: "תיקון חוק הביטוח הלאומי סעיף 56 לחוק לשינוי המדיניות הכלכלית בחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995 (בפרק זה – חוק הביטוח הלאומי) – (9) בסעיף 328, אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(א1)(1) מבטח, שהוא או צד שלישי שהוא מבוטח שלו, ניכה או רשאי היה לנכות סכום כלשהו מהפיצויים שהוא או המבוטח שלו חייב לשלם לזכאי, בין לפי הסכם ביניהם ובין לפי פסק דין, בשל גמלה ששילם או שעתיד לשלם המוסד לפי חוק זה, ואשר המוסד רשאי היה לתבוע מהמבטח או מהצד השלישי לפי סעיף קטן (א), ידווח למוסד על הניכוי או על כך שהיה רשאי לנכות סכום כאמור; בסעיף קטן זה, "מבטח" – כהגדרתו בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), התשמ"א–1981.
<נועה ברודסקי לוי: (2) דיווח כאמור בפסקה (1) יישלח בדואר רשום בתוך שישים ימים מיום כריתת ההסכם כאמור, מיום מתן פסק הדין או מיום ביצוע הניכוי, לפי המוקדם, ובו יפרט המבטח את שם הזכאי ומספר הזהות שלו, את הסכום ששילם או שהוא עתיד לשלם לפי ההסכם או לפי פסק הדין, את מועד כריתת ההסכם או מתן פסק הדין או ביצוע הניכוי, ולפי איזה חיקוק מאלה המנויים בסעיף קטן (א) חלה חובת הפיצוי, ואם נוהל הליך משפטי, יציין את מספרו; השר, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת העבודה והרווחה, רשאי לקבוע דרכים נוספות למסירת הדיווח, מסמכים או פרטים נוספים שיצורפו לדיווח, ולהאריך את התקופה למסירתו.
<נועה ברודסקי לוי: (3) על אף האמור בכל דין, לא דיווח מבטח כאמור בסעיף קטן זה, תחל תקופת ההתיישנות של תביעת המוסד לפי סעיף קטן (א) ביום קבלת הדיווח או ביום שבו נודע למוסד על ההליכים בין הזכאי למבטח או לצד השלישי, לפי המוקדם, ובלבד שלא תוגש תביעה כאמור אם חלפו 15 שנים מיום המקרה שחייב את המוסד לשלם את הגמלה.
<נועה ברודסקי לוי: (4) על אף הוראות סעיף 398(ב), אי-מסירת דיווח לפי סעיף קטן זה לא יהיה עבירה פלילית.
<נועה ברודסקי לוי: " " אני מבקשת להבהיר כמה דברים.
<נועה ברודסקי לוי: לעניין פסקה (3), לעניין ההתיישנות, חשוב לציין שמדובר בשינוי מפסיקת בתי-המשפט היום שבעצם לא מאפשרת הארכה כזו של תקופת ההתיישנות, אבל יחד עם זאת, הכוונה היא שזה יהיה חריג ולא שיהיה שינוי של טיב העילה.
<נועה ברודסקי לוי: כלומר, טיב העילה יישאר, שהמוסד לביטוח לאומי נכנס בנעלי הנפגע, וייצרו חריג לכלל, כך שאם אין דיווח, בעצם תקופת ההתיישנות תימנה מהתחלה, מהדיווח או מהיום שנודע למוסד.
<נועה ברודסקי לוי: לעניין פסקה (4), הכוונה היא שאי מסירת הדיווח לא יהווה עבירה פלילית, גם לא לפי הפרת חובה חקוקה, לפי חוק העונשין.
<מיכל צוק בכר: מיכל צוק בכר, איגוד חברות הביטוח.
<מיכל צוק בכר: לגבי פסקה (3), אנחנו מבינים את הצורך בהארכת תקופת ההתיישנות, אנחנו מבקשים שהיא תהיה מוגבלת כמו בחוק ההתיישנות למקרים שבהם לא הייתה ודאות, לעשר שנים.
<מיכל צוק בכר: 15 שנה זו תקופה ארוכה מכפי שקיימת בכל חוק אזרחי במדינה, עשר שנים נראה לנו הולם יותר.
חיים כץ: מה אומרים בביטוח הלאומי?
חיים כץ: עשר שנים לא מספיק לכם?
<רועי קרת: אנחנו רצינו שלא תהיה מגבלה בכלל.
<רועי קרת: 15 שנים זה אחרי שאגף שוק ההון ומשרד המשפטים - - -
חיים כץ: כמה זמן נמשכים משפטים בדרך כלל?
<רועי קרת: אדוני, זה לא שאלה של משפטים.
<רועי קרת: אם שכחו להודיע לנו שיש לנו עילה, ויש פסקי דין שאנחנו שלחנו לוועדה שבהם חברות הביטוח ניכו מיליוני שקלים, השאירו את זה אצלם בכיס – לא הם ולא המבוטח הגישו, תביעה בכלל לא הוגשה.
<רועי קרת: הביטוח הלאומי לא יכול בכלל לדעת, אפילו אם הוא מתאמץ.
<רועי קרת: בסיטואציה כזאת, בדין הרגיל, אם זה לא ביטוח לאומי, תקופת התיישנות מתחילה ביום שבו נודע לניזוק.
<רועי קרת: בביטוח לאומי הכלל הוא אחר.
<רועי קרת: זה לא משנה אם ידעתי או לא ידעתי, אם השתדלתי או לא השתדלתי, התביעה יכולה להיות מוגשת אלי אחרי שהיכולת שלי להשתבב כבר הסתיימה.
<מיכל צוק בכר: אבל זה אומר - - -
<רועי קרת: לכן, אדוני, 15 שנים זו תקופה ממותנת.
<רועי קרת: אנחנו רצינו יותר, כופפו לנו את היד לפחות, אין מקום להוריד את זה מתחת ל-15.
חיים כץ: עכשיו אם את רוצה להגיב, דברי.
<מיכל צוק בכר: אני מבינה מה אתה אומר, רק גם בחוק, מי שלא ידע מקבל עשר שנים.
<מיכל צוק בכר: זה אומר שמרגע הדיווח או מרגע שנודע לך, יש לך עוד עשר שנים לפעול.
<מיכל צוק בכר: זה המון זמן עשר שנים לאסוף את כל החומר ולתבוע את חברות הביטוח.
<מיכל צוק בכר: זאת לא הבעיה שלכם.
<רועי קרת: לא נכון.
<רועי קרת: 15 שנה, אדוני, מסתיימות גם אם לא ידעתי.
<מיכל צוק בכר: זה אומר שחברות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל מתי מתחילים לספור?
חיים כץ: אל תיכנסו אחד לדברי השני.
<רועי קרת: החברה פה מדברת על משהו אחר.
<רועי קרת: עשר שנים מיום שנודע לי, אבל אני מדבר פה על אפשרות שבה אני בכלל לא יודע.
אורלי לוי אבקסיס: ממתי מתחילים לספור את ההתיישנות?
אורלי לוי אבקסיס: מרגע שנודע לך או מביצוע העוולה?
חיים כץ: מה זה משנה בכלל.
אורלי לוי אבקסיס: לא, זה משנה לגבי התיישנות.
<רועי קרת: לא לא, זה משנה.
<רועי קרת: היום, אדוני - - -
חיים כץ: לא צריכה להיות התיישנות בכלל.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה מתי סופרים.
<רועי קרת: זה בדיוק העניין, מה ששאלה חברת הכנסת לוי.
<רועי קרת: היום מתחילים לספור את מועד ההתיישנות – אם מדובר בתאונת דרכים – מהמועד שבו קרתה תאונת הדרכים לאיש.
<רועי קרת: הניזוק, יש לו יחסים עם חברת הביטוח.
<רועי קרת: אני לא יודע שום דבר, אבל מועד ההתיישנות שלי מתחיל ממועד התאונה, לא מהמועד שבו זה נודע לי.
<מיכל צוק בכר: הסכמנו להאריך, ואנחנו מאריכים בעשר שנים נוספות.
<מיכל צוק בכר: הנקודה היא שכל שנה שאנחנו מאריכים, חברות הביטוח צריכות לשמור את הכספים האלה ברזרבה.
<מיכל צוק בכר: וכשחברות הביטוח שומרות כספים ברזרבה, והן לא יכולות להשתמש בהם, יוצא מצב שכל - - -
חיים כץ: איך הם שומרים את הכספים ברזרבה?
חיים כץ: מה הם עושים אתם?
<מיכל צוק בכר: כספים ברזרבה אלה כספים שאסור - - -
<רועי קרת: אנחנו מבקשים שתשלמו לנו את זה מראש.
חיים כץ: אני לא הפרעתי לה להפריע לך.
<מיכל צוק בכר: תתקן אותי אם אני טועה.
חיים כץ: למה שיתקן אותך?
חיים כץ: את רוצה שהוא ידבר אם את לא יודעת?
<מיכל צוק בכר: לא.
חיים כץ: מה את עושה עם כספים ברזרבה?
<מיכל צוק בכר: כספים ברזרבה אלה כספים שאסור להשקיע אותם בבורסה.
חיים כץ: מה את עושה אתם, משאירה אותם בעו"ש?
<מיכל צוק בכר: משאירים אותם בצד, ללא פעילות בנקאית, שומרים עליהם.
<מיכל צוק בכר: אני לא יודעת בדיוק את הנקודה הזאת, אני מתנצלת.
חיים כץ: לא נראה לי כך.
<מיכל צוק בכר: הנקודה היא שזה אומר שכל המשק יושפע מזה.
חיים כץ: לא נראה לי שחברות הביטוח משאירות כספים, ונשחקים ככה סתם.
<רועי קרת: אדוני, אני יכול להציע שלא ישאירו בצד.
<רועי קרת: כספים שמשאירים בצד - - -
<קריאה: זו הצעה שכבר נפלה.
<רועי קרת: אז שיעבירו אלינו ולא ישאירו בצד.
חיים כץ: אנחנו נעבור להצבעה על ההקראה הזאת.
<מיכל צוק בכר: לא, יש נקודות נוספות.
<מיכל צוק בכר: אפשר להעיר לגבי סעיפים נוספים?
חיים כץ: למה לא.
<מיכל צוק בכר: לגבי סעיף 1, אדוני, מבקשים מאתנו לדווח על ניכוי או שרשאים היינו לנכות.
<מיכל צוק בכר: שוחחנו על זה בפעם הקודמת, ואדוני החליט שאי-אפשר לדרוש מאתנו, על כספים שלא יכולנו לדעתם שננכה אותם, לדווח עליהם.
<מיכל צוק בכר: אדוני החליט שרק על ניכויים.
<מיכל צוק בכר: הבנתי שלמוסד לביטוח לאומי יש קושי לקבל את זה, ולכן חשבנו על פתרון, להוסיף את המלים "באותה העת" בצמוד למלים "רשאי".
<מיכל צוק בכר: זאת אומרת, מה שידעתי ויכולתי לנכות, ניכיתי או נמנעתי – אין בעיה, אנחנו נדווח, אבל אני לא יכולה לדווח על משהו שלא ידעתי עליו באותה העת.
חיים כץ: ומה אומר הביטוח הלאומי?
<רועי קרת: אדוני, זאת פרסה.
<רועי קרת: אני מבין שחברות הביטוח מנסות בכל יכולתן - -
חיים כץ: להרוויח כמה גרושים.
<רועי קרת: - - להימנע מחובת הדיווח.
<רועי קרת: הוסבר פה היטב על-ידי הגברת ממשרד המשפטים – שהיום לא נמצאת, אבל אפשר לקרוא בפרוטוקול – למה אי-אפשר לעשות את זה.
<רועי קרת: זה ירוקן מתוכן את התיקון משום שרוב ההסדרים הם הסדרים שבהם חברות הביטוח וגם הניזוק לא עושים בצורה מדויקת כמה כסף שולם – כמה כסף שולם כן, אבל לא כמה כסף פה חושב בתור ניכוי רעיוני.
<רועי קרת: וברגע שזה לא קורה, תמיד אפשר יהיה לטעון פה, לא נעשה ניכוי ולא ידעתי שאני יכול לנכות.
<רועי קרת: זה רוב המקרים.
<רועי קרת: זה פשוט ירוקן את החוק מתוכן, התוספת הזאת.
חיים כץ: תעירי את כל ההערות שלך, לכל הסעיפים.
<מיכל צוק בכר: אני רוצה להשיב.
<מיכל צוק בכר: הגברת תמר קלהורה ממשרד המשפטים אמרה שהבעיה שלהם היא לגבי הסכומים, מה שנקרא, שמוקפאים.
<מיכל צוק בכר: ישנם מקרים שחברת הביטוח לא מודעת לסכום המדויק שהמוסד לביטוח לאומי ישלם, ולכן מסכמים עם הנפגע פיצוי, וכסף מסוים שומרים אצלנו עד לתום ההליכים עם המוסד לביטוח לאומי.
<מיכל צוק בכר: על המקרים האלה של ההקפאה אנחנו מוכנים לדווח, אין לנו שום רצון לעשות עשיית עושר.
<מיכל צוק בכר: המקרים הבעייתיים הם אלה שאני סוגרת פשרה עם הנפגע, ואז הוא מחליט ללכת לערר או להחמרה, או שיש לו נכות אחרת שמצטברת עד כדי כך שהוא יוכל לקבל גמלאות של נכות כללית.
<מיכל צוק בכר: אלה מקרים שהם לא בשליטתי, אני לא יכולה על משהו שלא בשליטתי באותה העת, לתת דיווח ולהיות חשופה להתיישנות.
חיים כץ: יכולה, יכולה.
חיים כץ: ואנחנו נעבור להצבעה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש בזה היגיון, חיים.
חיים כץ: נכון, יש סופר היגיון.
חיים כץ: בעד – 2
חיים כץ: אין מתנגדים.
חיים כץ: אין נמנעים.
<נועה ברודסקי לוי: אדוני, לא הצבענו מתי זה ייכנס לתוקף.
חיים כץ: מתי את רוצה שייכנס לתוקף?
חיים כץ: מתי אתם רוצים, מיידית?
חיים כץ: כמה זמן אכשרה?
<רועי קרת: אדוני, המנהל הכללי כתב לך שאנחנו יכולים לעשות את זה מיידית.
<רועי קרת: לא מדובר בתיקון שמשנה.
חיים כץ: ינואר 2014.
<דב בארי: אנחנו מבקשים, בהתאם להחלטת הממשלה, קבוע החל מ-1 באוגוסט 2013.
<דב בארי: המוסד לביטוח לאומי, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי הצהיר שאין מניעה מינהלית להתחיל לקיים את זה החל מה-1 באוגוסט 2013.
<דב בארי: אין צורך להמתין לדעתי.
<מיכל צוק בכר: חברות הביטוח צריכות זמן להיערך מיכונית לתהליך.
<מיכל צוק בכר: לפחות חצי שנה, אדוני.
חיים כץ: 1 בינואר 2014.
<נועה ברודסקי לוי: יש הסתייגות, אדוני, של סיעת חד"ש.
<נועה ברודסקי לוי: הם ביקשו לבטל את כל הסעיף.
<נועה ברודסקי לוי: הם הגישו בקשה בכתב.
חיים כץ: מי נגד ההסתייגות של סיעת חד"ש?
חיים כץ: נגד – 2
חיים כץ: תודה רבה, ההסתייגות נפלה.
חיים כץ: הם יוכלו להעלות במליאה ולהסתייג במליאה.
חיים כץ: אנחנו מצביעים עוד פעם על התחולה, 1 בינואר 2014.
חיים כץ: החל מה-1 בינואר 2014 יש לכם את העניין, כפי שהוקרא.
חיים כץ: אנחנו מתחילים לנו שבוע חדש.
חיים כץ: יום שני בשבוע, א' באב, ה-8 ביולי 2013.
חיים כץ: הנושא: הצעת חוק להשתת
חיים כץ: פותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד – אבל יחד עם זאת, חברנו מר קובי אמסלם.
<קובי אמסלם: כן אדוני.
חיים כץ: לפני – אני לא יודע אם זה היה שנה-שנה וחצי.
חיים כץ: כמה זמן אתה בתפקיד?
<קובי אמסלם: קצת יותר משנה.
<קובי אמסלם: אבל זה חיי כלב, כל שנה היא כמו שבע.
חיים כץ: מה שאתה אומר, זה נעשה עוד יותר גרוע.
חיים כץ: אם אתה יותר משנה, אז בוא נגיד שלפני כשנה וחצי-שנתיים.
אורנה ברביבאי: דצמבר 2010.
חיים כץ: דצמבר 2010.
חיים כץ: שנתיים וחצי.
חיים כץ: דיברנו על הארכת תקופת שירותם של אנשי הצבא.
חיים כץ: העלינו את תקופת שירותם של אנשי הצבא.
חיים כץ: ואז אמרנו לא סביר שאם אנחנו מעלים בשש-שבע-שמונה-ארבע שנים, שאנשים שיגיעו יהיו תקועים, ולא יהיה להם שום אופק של קידום.
חיים כץ: בן-אדם יגיע לשיא דרגתו בשכר בגיל מסוים, ויהיו לו 15 שנה שהוא לא יכול להתקדם.
חיים כץ: אנחנו מדברים על שכר לא גבוה במיוחד.
חיים כץ: אני לא מדבר על אלופי משנה.
חיים כץ: אני מדבר על רוב הצבא, שהם רס"רים, רס"לים וכן הלאה, כשמדובר על שכר – אני לא רוצה להגיד נמוך, אבל אני אגיד די נמוך.
חיים כץ: שכר די נמוך.
חיים כץ: אמרנו אנחנו נקבע דרגות של 400-300 שקל שהוא יקבל אותם פעם בשלוש שנים-ארבע שנים.
חיים כץ: נקבע איזה נורמה.
חיים כץ: נכון שאתה לא היית הממונה על השכר, אתם התחייבתם כלפי שתוך שלושה-ארעה חודשים יביאו לוועדה נושא שהגדרנו אותו "אופק שירות".
חיים כץ: אני בתמורה העברתי בחקיקה את העלאת גיל הפרישה של הצבא.
אורנה ברביבאי: לגיל 50.
חיים כץ: זה שהצבא היום טוען אנחנו נבטל את זה – הוא לא יכול לבטל את זה כי זה חוק.
חיים כץ: אז גם אתה יודע שהוא לא יכול לבטל את זה.
<קובי אמסלם: אני למדתי שצה"ל יכול לבטל הכול.
אורנה ברביבאי: עובדה שהסכמי שכר הוא לא יכול.
חיים כץ: אני חושב שצה"ל, הצבא, הוא גוף דפוק.
חיים כץ: תשמע, אני מדבר לפרוטוקול.
חיים כץ: גוף דפוק, לא מהבחינה הביצועית, מבחינת ההתייחסות אליהם.
חיים כץ: הם אויבי העם.
חיים כץ: הם המיליונרים שמרוויחים הכול.
חיים כץ: הם הפנסיות שגומרות את התקציב, כש-80% מהפנסיה היא סדר גודל של 4,500-4,000 שקל.
חיים כץ: 80%.
חיים כץ: ועשיתם אותם אויבי העם.
חיים כץ: התקשורת, האוצר, עשו אותם אויבי העם.
חיים כץ: החובות העתידיים – ואני חושב שזה לא בסדר.
חיים כץ: אף אחד מהאוצר לא אמר כמה שבתות הם שכבו במארבים, וכמה שבתות הם לא באו הביתה.
חיים כץ: וכמה שעות נוספות לא שולמו להם, וכמה אנשים מהם פוטרו אחרי 15 שנה מסיבות כלכליות, בלי שהם יוכלו ללכת לבית דין לעבודה, כי הם לא עובדים, הם משרתים.
חיים כץ: ואין להם מעמד של עובד.
חיים כץ: הם גם גוף שלא יכול להגיב.
חיים כץ: הוא לא יכול לשבות, הוא לא יכול להתאגד.
חיים כץ: הוא תלוי ברצונותיו של פקיד באוצר – יהיה חשוב כמה שיהיה חשוב – שכופה את עצמו על הצבא ואומר ככה אני רוצה.
חיים כץ: וזה היה אצל אודי ניסן.
חיים כץ: כשאילן לוין אמר אני משלם להם 2,000 שקל, אודי ניסן אמר אני לא רוצה, ויצא לטיול בשוויץ, לסקי.
<קובי אמסלם: עם הפולקלור שאתה עוטף את זה – אני לא יודע - - -
חיים כץ: ותאמין לי, הוא לקח בשבי את כל הצבא.
חיים כץ: קובי אמסלם בקלות לוקח בשבי את כל הצבא.
חיים כץ: הוא אומר ככה אני רוצה.
חיים כץ: נכון שאתה לא היית בתפקיד של אילן לוין, אבל ביכולתך לתקן.
חיים כץ: אני אתן לך זכות דיבור.
חיים כץ: אני בכל אופן – לא על-ידך, אבל על-ידי המשרדים שלך, יש המשכיות ניהול – מרגיש מרומה.
חיים כץ: לא הייתי מעביר בחקיקה את העלאת גיל הפרישה של הצבא אם הייתי יודע שאתם "מסתלבטים" עלי.
חיים כץ: ואתם, שלא בתום לב – ואני יכול להגיד את זה היום אחרי היכרות של "שלושה שבועות".
חיים כץ: בחיי כלב.
חיים כץ: ככה הוא אמר.
חיים כץ: אני מרגיש שזה לא בסדר.
חיים כץ: אני פשוט מרגיש שזה לא בסדר.
חיים כץ: נמצאת פה גם ראש אכ"א, והיא גם תציג לנו את ההסכמים.
חיים כץ: אז גם בהסכמים לכאורה שנעשו עם הצבא, או לא לכאורה נעשו עם הצבא, יש השלכות על גופים אחרים, שזה בכלל לא מקובל.
חיים כץ: אני לא יכול לסכם אתך הסכם שנעה בן-שבת לא תוכל להיכנס לבית הכנסת ביום שבת.
חיים כץ: בהסכם שלי ושלך אנחנו לא יכולים למנוע ממנה לנהל את חיי היומיום שלה.
חיים כץ: בהסכם אתך אני יכול למנוע ממני לנהל את חיי היומיום.
חיים כץ: אני יכול להקיש עלי, אבל אני לא יכול להקיש על צד שלישי.
חיים כץ: וזה מה שעשיתם.
חיים כץ: לא ראיתי את ההסכם, אבל נאמר לי.
חיים כץ: ואני בטוח שאתה תגיד חיים, לא כך הדברים, אתה טועה.
חיים כץ: אני בטוח שזה מה שאתה תגיד, אתה טועה.
חיים כץ: בלבלו אותך.
חיים כץ: ואז אני אבוא לפה ואני אגיד לך קובי, אני מצטער, טעיתי.
חיים כץ: אני אגיד לך, אני לא מתבייש.
חיים כץ: איך אתה רוצה שתהיה המתכונת?
חיים כץ: קודם שהצבא יציג את העניין, או כמו קודם, שאתה תבוא ותסביר לנו למה לא מילאתם אחר ההתחייבויות שלכם כלפינו?
חיים כץ: אתה רוצה להיות ראשון?
חיים כץ: ניתן לך לנהל את העניין.
חיים כץ: איך שאתה רוצה.
<קובי אמסלם: אם ראש אכ"א מעדיפה לפני, אני מוחל - - -
חיים כץ: איך שאתה רוצה, אני נותן לך לנהל את העניין.
חיים כץ: אתה הכי חזק פה.
חיים כץ: מה שאתה רוצה יהיה.
<קובי אמסלם: בסדר, אז אני אתייחס, ברשותך.
<קובי אמסלם: אני מבטיח לגעת בכל הנקודות שנגעת בהן, לאו דווקא לפי הסדר.
<קובי אמסלם: לגבי פולקלור, אני כבר מזהיר, יש לי פחות פולקלור בעניינים האלה.
<קובי אמסלם: שאלת מתי נכנסתי לתפקיד.
<קובי אמסלם: נכנסתי לתפקיד במאי 2012, ואחד הדברים הראשונים שעשיתי - - -
חיים כץ: אני שאלתי כדי לדעת כמה זמן - - -
<קובי אמסלם: אחד הדברים הראשונים שעשיתי, הלכתי לפגישה עם ראש אכ"א, ואמרתי לה אני רוצה לסיים את העניין הזה של הסכמי השכר.
<קובי אמסלם: שני הסכמים – גם הנגדים וגם הרה-דירוג, בהמשך להעלאת גיל הפרישה.
<קובי אמסלם: קיימנו סדרת ישיבות.
<קובי אמסלם: לפעמים זה הלך יותר טוב, לפעמים זה הלך פחות טוב.
<קובי אמסלם: אני הייתי כל הזמן עם הרגל על הגז כדי לסיים את זה כמה שיותר מהר.
<קובי אמסלם: בשלב כלשהו – אני כבר אומר את זה – כשהיה ברור שהולכים לבחירות, עשינו חושבים, אם עוצרים או לא עוצרים.
<קובי אמסלם: החלטנו לא עוצרים.
<קובי אמסלם: קיבלנו על זה גיבוי של היועץ המשפטי לממשלה לא לעצור, למרות שבתקופת בחירות לא עושים הסכמים בכלל.
<קובי אמסלם: קיבלנו גיבוי של היועץ המשפטי לממשלה, ולכן גם נקבע המנגנון שנגעת בו.
<קובי אמסלם: ותיכף ואני אתייחס אליו.
<קובי אמסלם: מבחינתי, אני הייתי כל הזמן עם הרגל על הגז כדי לסיים את התהליך הזה.
<קובי אמסלם: בתוך התהליך הזה – אני כמובן לא מחלק פה קרדיטים, בטח לא לעצמי – בשום צורה – שר האוצר וסגן שר האוצר, גם הם היו עמוק בתוך תמונת ההסכמים, עמוק בתוך הרצון לסיים את התהליך הזה.
<קובי אמסלם: נדמה לי שב-12 בינואר 2012 חתמנו על שני ההסכמים בלילה.
חיים כץ: 12?
חיים כץ: לפני שנה וחצי?
אורנה ברביבאי: לא, פברואר 13.
<קובי אמסלם: סליחה, ב-12 בינואר 2013 חתמנו על ההסכמים.
<קובי אמסלם: זה עבר הרבה מאוד מהמורות, בעיקר בתוך משרד האוצר.
<קובי אמסלם: היה חשוב לסיים את זה, וגם בסוף, האחריות והסמכות בהקשר הזה היו אצל שר האוצר.
<קובי אמסלם: הוא קיבל כמה החלטות מרכזיות שאפשרו לנו לסיים את התהליך הזה.
<קובי אמסלם: בזה ההסכמים נחתמו.
<קובי אמסלם: עכשיו לגבי תוכן ההסכמים, אדוני, ולגבי התחושה שלך לגבי הגופים, בית כנסת לנעה, והגופים האחרים.
<קובי אמסלם: לגבי שלושת החודשים, אין ספק שהתהליך נתקע.
<קובי אמסלם: הוא נתקע בשל סוגיה שהייתה חיצונית לעניין הזה, והיא הצורך לגמור קודם כל את התהליך של ההצמדה למדד, של העברת הגמלאים של צה"ל מהצמדה לפעילים להצמדה למדד.
<קובי אמסלם: לא משנה - - - את זה, אני לא בא עכשיו לסנגר על זה, זה מהלך שכבר עבר.
<קובי אמסלם: זה היה חלק מהתהליך הזה.
<קובי אמסלם: ברגע שהסוגיה הזו הסתיימה עברנו ביתר התעסקות לסיים גם את הסכמי השכר.
<קובי אמסלם: היו פערים, והפערים האלו בסוף נסגרו בהסכם.
<קובי אמסלם: מה שקבענו בהסכם זה לא שאנחנו מונעים מקבוצה אחרת.
<קובי אמסלם: מה שקבענו – ושים לב לתקופה שבה נחתמו ההסכמים, ושים לב לסוגית תקציב בכלל ולסוגית התקציב במערכת הביטחון בפרט, מה שאמרנו - - -
חיים כץ: אימא שלי, עליה השלום, אתה יודע מה היא אמרה?
חיים כץ: יש שני סוגי אנשים.
חיים כץ: יש מסבירים ויש מנצחים.
חיים כץ: ברגע שאתה מסביר, אתה אומר נכשלתי.
<קובי אמסלם: תיכף, אני לא עוד.
<קובי אמסלם: רגע, אתה נותן לי את זכות הדיבור, אז בסוף תחליט אם אני מפסיד.
<קובי אמסלם: אם אני מסביר או לא מסביר.
<נעה בן-שבת: > כשאומרים קבוצה אחרת, מדברים על השב"כ?
חיים כץ: אני לא יודע, הוא יסביר.
חיים כץ: אני לא מבין בכלום.
חיים כץ: הוא מדבר לפרוטוקול, הוא יסביר.