GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: כי אם אני צריך להשוות את מה שמשלמים מנויי כבלים בארצות-הברית או באירופה, לעומתכם, חברים, אנחנו משלמים לכם אגרה ולכן אתם קבוצה ציבורית ולא פרטית.
אילן גילאון: אנחנו משלמים את האגרה אולי באהבה, אבל אתם לא יכולים לשמור אותה לעצמכם.
אילן גילאון: מה שקורה כאן הוא, פשוטו כמשמעו, זה מה שבזמנים עברו קראו לזה יברכן.
אילן גילאון: אתם לא מסוגלים להתמודד עם קהל מאורגן בעבודה שלכם והנה הם מתארגנים והסיבה לבואנו כאן ובה אני רוצה לגעת לפני שנגעתי בנושא של תנאי העבודה, אני לא רוצה לדבר על זה בכלל, אלא להתמקד בעיקר, והעיקר הוא שבתקופה האחרונה, כתוצאה מהתארגנות של אנשים, אתם כופים באופן בודד, בודדת, על אחד אחד, לחתום לכם על מה שאתם רוצים, כדי שהוא יצא למיקור החוץ הזה.
אילן גילאון: זאת ההתנהלות שלכם לאשורה.
אילן גילאון: אין דבר אחר.
אילן גילאון: לכן, אני לא רוצה לחפש את חקר האמת.
אילן גילאון: אני בא ואומר לכם – חיזרו בכם ולא.
אילן גילאון: אנחנו נטפל בכם בשני אופנים – אחד, באופן הציבורי, הנה, אני מבטיח לכם, אני בכוונה לא קניתי עדיין את החבילה החדשה שהציעו לי, שכוללת הכל ואינטרנט וכל מה שאתם רוצים, אבל אני מחזיק עדיין את החבילה הישנה, רק בגלל זה שאני רוצה שיהיה לי מה לזרוק עליכם חזרה, את ההסכם שלי אתכם.
אילן גילאון: אבל אני לא אעשה את זה לבד, זה ברור לכם.
אילן גילאון: זאת אומרת, אם לא תחזרו בכם, תתחיל פה תנועה ציבורית שתביא אותנו לקבל שירותים במיקור חוץ.
אילן גילאון: יש היום, ברוך השם, עוד כמה הצעות.
אילן גילאון: והדבר השני, לטפל בכם בצורה קצת יותר מואצת, בדואופול ובמעמד המיוחד הזה שאתם נהנים, אם אתם לא רוצים אפילו פירורים להשאיר לאף אחד.
אילן גילאון: ואני מציע לכם שתגידו למנכ"ל שלכם ותבינו אתם בעצמכם, כי אני יכול למדוד מייד את הפערים של משכורת המנכ"ל לעומת הבחור שמקבל 26 שקלים לשעה.
אילן גילאון: 24 שקלים.
אילן גילאון: ולכן, חבר'ה, תשמעו, עזבו את הדיון, לכו בחזרה הביתה, תעשו רוורס, בכל מה שעשיתם, ותיקחו את העובדים שלכם בבית שלכם.
אילן גילאון: ותפסיקו לבלבל את המוח, עם ההתמחות והמיקור חוץ.
אילן גילאון: אתם בסך-הכל, מה שמוביל אתכם, זה לשלם פחות ולהרוויח יותר.
אילן גילאון: למקסם רווחים ולצמצם הוצאות.
אילן גילאון: במצב שלכם, דיר בלאק, אל תהיו גרידים מדי.
חיים כץ: הוט, אתם רוצים להגיב?
<עמליה זרקא: שני דברים.
<עמליה זרקא: אחד, ראשית, גם לגבי הנושא של מיקור חוץ שנדון בבית-המשפט.
<עמליה זרקא: בית-הדין לא, בעצם אישר את המשך המהלך.
מיקי רוזנטל: לא לא לא לא, תדייקי, בבקשה.
<עמליה זרקא: סליחה.
מיקי רוזנטל: לא, בית-הדין התייחס להסכם הנלוז שהחתמתם.
חיים כץ: תן לה.
מיקי רוזנטל: רק על זה.
מיקי רוזנטל: אין שום פסיקה אחרת.
<עמליה זרקא: OK.
<עמליה זרקא: דבר שני, וצריך, ואני חוזרת רק לעובדות, חברים, תשע בערב ונאמרים פה הרבה דברים.
איתן כבל: עובדות זה לא מושג יחסי, לא נעים לי להגיד לך.
<עמליה זרקא: לא.
חיים כץ: רגע, לא איימתם על עובדים?
<עמליה זרקא: עובדות זה מושג של תאריכים וזמן ומקום, זה עובדות, בעיניי.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן לקח להם ללמוד?
<עמליה זרקא: רק שנייה, שנייה, תני לי להשיב.
<עמליה זרקא: את דיברת.
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת, לא.
אילן גילאון: את אמרת סך-הכל יש לכם 4,500 עובדים.
אילן גילאון: כמה הם עובדים שלכם, של הוט, כמה הם עובדי קבלן?
אילן גילאון: אלה העובדות.
חיים כץ: אמרה לך 40 – 60, נו.
<עמליה זרקא: חבר הכנסת גלאון, הוט מפרנסת במעגלים השונים שלה מעל 8,000 עובדים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל גם חברה אחרת יכולה לפרנס את זה, זה קהל לקוחות שבוי.
אורלי לוי אבקסיס: אם ייבחר משרד התקשורת, יכול להיות שנעשה מהלך לפתוח את זה לחברות אחרות.
אורלי לוי אבקסיס: הם עדיין יתפרנסו.
חיים כץ: אורלי, אורלי, אורלי.
חיים כץ: תנו לה.
חיים כץ: תתייחסי למילה מפרנסת.
חיים כץ: כשבן-אדם הולך הביתה עם 3,000 שקל, זה מפרנסת?
מיקי רוזנטל: או 4,000.
חיים כץ: או 4,000, זה מפרנסת?
חיים כץ: לא לא, כשאת אומרת מפרנסת.
אורלי לוי אבקסיס: זה הזיכיון של המדינה.
חיים כץ: הוט מפרנסת את מנכ"ל הוט וצוות ההנהלה בצורה מכובדת, שיכולים לנסוע כל שבועיים לחו"ל ולהיות במלון חמישה כוכבים ולפתוח חשבונות כאלה, והיא לא מפרנסת את עובדיה.
מיקי רוזנטל: היא מנצלת את עובדיה.
חיים כץ: הוט מעסיקה את עובדיה שאין לה ברירה וגם את זה היא רוצה להקיא החוצה.
חיים כץ: הוט מנצלת את עובדיה, היא לא מפרנסת.
<עמליה זרקא: אני רוצה להגיד משהו על מדיניות השכר של הוט.
חיים כץ: 24 שקלים, שמעתי.
<עמליה זרקא: חברים.
<עמליה זרקא: מדיניות השכר של הוט נקבעת על-פי מה שמקובל בשוק.
<עמליה זרקא: יש סקרים.
מיקי רוזנטל: איזה שוק?
מיקי רוזנטל: שוק עבדים?
<עמליה זרקא: בשוק המקצועי.
מיקי רוזנטל: איזה שוק את מדברת?
מיקי רוזנטל: תגידי, אתם הרווחתם 300 מיליון שקל בשנה שעברה, על מה את מדברת?
אורלי לוי אבקסיס: חצי מיליארד!
מיקי רוזנטל: מה, אין לכם בושה?
מיקי רוזנטל: מה יש אם העובדים שלכם ירוויחו מעט יותר, יתפרנסו כמו בני-אדם, והמנכ"ל ירוויח טיפה פחות.
אורלי לוי אבקסיס: כמה הוא מרוויח?
מיקי רוזנטל: 12 מיליון?
מיקי רוזנטל: 14 מיליון?
מיקי רוזנטל: ארבעה מיליארד?
מיקי רוזנטל: מה אתם, באמת.
<עמליה זרקא: מדיניות, מדיניות שכר נקבעת על-פי מה שמקובל בשוק המקצועי.
מיקי רוזנטל: מה זה מקובל?
<עמליה זרקא: אני חושבת שגם לחברי כנסת יש סולם שכר מוסדר, אותו דבר בעולם של הנציגים, בעולם של המהנדסים, בעולם של הטכנולוגיות, על זה אני אחראית, אז לפחות זה נושא שאני מכירה.
אורלי לוי אבקסיס: השכר שלנו נקבע על-פי חוק.
חיים כץ: אורלי, אורלי.
אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא, שנייה.
אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר שכל פעם יגידו.
אורלי לוי אבקסיס: השכר שלנו נקבע על-פי חוק ותאמיני לי, אנחנו עובדים קשה.
אורלי לוי אבקסיס: זה דבר ראשון.
<עמליה זרקא: לבריאות, חברים.
אורלי לוי אבקסיס: דבר שני, השכר שלכם לא נקבע על-פי חוק, הזיכיון ניתן לכם על-פי חוק, "לעשות קופה" על הציבור.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שנתנו לכם את הזיכיון, יכולים לתת את זה למפעיל אחר.
מיקי רוזנטל: אפשר גם לקחת אותו.
אורלי לוי אבקסיס: אל תאיימו.
מיקי רוזנטל: לא שלכם לנצח, העניין הזה.
חיים כץ: אורלי, אני אתן אותך, את תדברי במקומה.
חיים כץ: פעם תשבי פה, פעם תלכי לשם.
אורלי לוי אבקסיס: זה נהיה פופוליסטי להגיד חברי כנסת.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו על-פי חוק.
חיים כץ: אורלי, מי שלא מתאים לך, את לא נותנת לו לדבר.
חיים כץ: זה שיטה.
חיים כץ: כל מי שלא מתאים לך, את לא נותנת לו לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: חיים, צריך להעמיד את הנקודה בזמן.
חיים כץ: לא, זה לא בסדר.
חיים כץ: את לא תסתמי פה פיות.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא סותמת פיות.
חיים כץ: את לא נותנת לה לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמה דברים על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: זו אמירה פופוליסטית, זו אמירה פופוליסטית.
חיים כץ: אורלי, את סותמת פיות.
חיים כץ: אז אל תסתמי פיות.
אורלי לוי אבקסיס: אני, אני שמה את זה על השולחן.
חיים כץ: אני מבקש, אורלי, אני מבקש ממך, תני לה לדבר.
חיים כץ: אם את רוצה, תדברי במקומה.
חיים כץ: תדברי במקומה, תעני לה את, אחר-כך.
<עמליה זרקא: להשלים עוד עובדה אחת חשובה, להשלים עוד עובדה אחת חשובה, ששוב, אני מדברת רק על מבחן התוצאה ועל דברים שבאמת אפשר לאמוד ולהוכיח.
<עמליה זרקא: אנשים חתמו למחרת ואחרי יומיים ואחרי שלושה וגם אחרי שבוע.
<עמליה זרקא: כלומר, תשע בערב זה יופי, ככותרת לסיפור, אבל בפועל, אנשים חתמו וניתנה להם השהות והם לקחו חוזים והם העתיקו חלקים מחוזים.
<עמליה זרקא: חברים, אפשר לייצר את האווירה הזאת ואפשר גם, אפשר גם להקשיב.
חיים כץ: עמליה, גברתי מנהלת כוח-האדם.
אילן גילאון: תכריחי אחד לבוא לפה.
חיים כץ: בן-אדם שעובד אצלך שנה וחצי והוא רוצה את הפיצויים וללכת הביתה, הוא יחתום לך.
<עמליה זרקא: אני לא רוצה שהוא ילך הביתה.
חיים כץ: הוא ילך הביתה, את לא מעניינת אותו, סליחה.
חיים כץ: אם את חושבת שהעובדים הם מטומטמים, הם לא מטומטמים.
חיים כץ: יש לו הזדמנות ללכת הביתה, למה הוא צריך לבוא לבקש ממך פיצויים להתפטר, לא תתני לו פיצויים, לא תתני לו.
חיים כץ: יש לו הזדמנות היום לקחת את הפיצויים.
חיים כץ: ברגע שהוא עובר את המעסיק, הוא לוקח את הפיצויים, הולך הביתה והוא לא צריך את הטובות שלך.
חיים כץ: הוא לא צריך, למה אם היה תלוי בך, לא היית נותנת להם.
<עמליה זרקא: אתה צודק.
<עמליה זרקא: אבל במבחן התוצאה, כולם נשארו.
חיים כץ: שנייה, שנייה.
<עמליה זרקא: רובם נשארו.
חיים כץ: זה נראה מה יקרה בעוד שבועיים-שלושה.
מיקי רוזנטל: אולי נשמע קצת את העובדים?
חיים כץ: אין להם מה להגיד.
<נתן קביליס: יש לנו הרבה מה להגיד, רק, זה יפה מאוד, עמליה, שאת לוקחת פסיקה של בית-משפט שבזכותו, בזכות דיון בבית-משפט לענייני עבודה, שנתנה לנו שבוע לכל הסכם עתידי לחברה קבלנית, בזכות הפעילות שלנו, לוקחת את הפסיקה הזאת ומשתמשת בזה כאילו אתם נותנים לנו את זכות הבחירה.
<נתן קביליס: כי מה שקרה שבוע לפני זה, בנשר, 200 עובדים נכנסו לחדר ומיקי היה שם ולא נתנו להם להוציא את החוזה.
מיקי רוזנטל: למה לא נתנו לנציגי העובדים להיכנס?
מיקי רוזנטל: אולי תסבירי את זה.
מיקי רוזנטל: כי הם לא תיאמו אתכם?
מיקי רוזנטל: כי זה מתקן ביטחוני של השב"כ?
מיקי רוזנטל: איזה תירוצים תמציאו עכשיו?
חיים כץ: אני רוצה לסכם את העניין.
<אילן צחי: אפשר להתייחס לחלק מהדברים שעלו פה?
<אילן צחי: דובר כאן על כל מיני, ויש סוג של ציטוטים מכל מיני קטעים, שמדברים – אין הפסקות, אין אוכל.
חיים כץ: לא חשוב, עזוב, עזוב.
חיים כץ: אתם מצוינים.
<אילן צחי: רגע, שנייה.
חיים כץ: לא חשוב, בוא, אני אגיד.
חיים כץ: חברה מצוינת.
<אילן צחי: לא, לא קשור לזה.
חיים כץ: אל תגיד, בשביל מה, אתה עובד שלהם.
חיים כץ: חברת הוט חברה מצוינת, נותנת תנאים מצוינים, נותנת ארוחות, נותנת קרן, הכל בסדר.
חיים כץ: יחד עם זה, יחד עם זה, הוועדה קוראת להנהלת הוט להפסיק לאלתר, אנחנו מציעים לכם, להפסיק לאלתר את המהלך של הבאת העובדים, של העברת עובדים למיקור חוץ.
חיים כץ: לאלתר.
חיים כץ: הוועדה קוראת להנהלת הוט לקלוט מחדש עובדים שיחזרו בהם מהסכמתם לעבור לעבוד אצל קבלן, לפחות עד סוף החודש.
חיים כץ: לפחות עד סוף החודש הזה, יש להם זמן של חודש ימים לבוא להגיד – התבלבלנו.
חיים כץ: הוועדה קוראת להנהלת הוט להכיר בהתארגנות העובדים, להיכנס אתם לאלתר למשא ומתן למיצוי זכויותיהם ולשיפור תנאי העסקתם.
חיים כץ: ואני, אני מבקש ממך, כוועדה, שלא לחוקק לכם, אני לא רוצה לחוקק חוקים של הסכמי שכר, לא רוצה.
חיים כץ: שלא תקבלו בראש, איך אמר אילן?
חיים כץ: אל תהיו גרידים.
חיים כץ: תהיו גרידים, "תקבלו בראש, לא תבינו מאיפה זה בא לכם".
חיים כץ: זה יהיה הרבה הרבה יותר גרוע ממה שאתם חושבים.
חיים כץ: עדיין בוקר, יום שני בשבוע, ט"ז בתמוז, ה-24 ליוני 2013.
חיים כץ: הנושא: פרק ז', סעיפים 56(5) עד (7), 57 ו-59(ה) עד (ח) - גמלת סיעוד בכסף - ביטוח לאומי - מתוך הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014).
חיים כץ: מה שאני רוצה להגיד, יש פה הרבה מאוד אנשים.
חיים כץ: זה מעניין ונחמד שיש הרבה מאוד אנשים, אבל בדיון הזה, היום, אנחנו לא הולכים לקבל החלטות.
חיים כץ: אנחנו באים לקבל אינפורמציה ולשמוע.
חיים כץ: יכול מאוד להיות שלא כולם יקבלו היום רשות דיבור, אבל יקבלו בפעם הבאה, ובפעם הבאה אולי גם נקבל החלטות.
מוחמד ברכה: והסתייגויות.
מוחמד ברכה: הכול, כמו שצריך להיות.
מוחמד ברכה: הכול יהיה מסודר כמו שצריך להיות.
מוחמד ברכה: אבל היום לא יהיו הצבעות.
חיים כץ: היום לא יהיו הצבעות.
חיים כץ: אמרתי, בדיון הבא, אני חושב, יש את הדיון על הפנסיה הישראלית.
חיים כץ: ניסוי המעסיק.
חיים כץ: זאת אומרת, הורדה בשכר של כל עובד מעל 14,731 ברוטו בסדר גודל של 3.5%.
חיים כץ: אם הוא מרוויח סכומים כאלה והמעסיק משלם עבורו 7%, משלם 50% מס – פגיעה ישירה של 3.5%, וקיבוע החיסכון הפנסיוני במדינת ישראל, ונראה כמה אנשים יהיו.
יעקב מרגי: לאזרח אין קבוצות לחץ.
מיקי רוזנטל: אנחנו פה, מה קרה?
יעקב מרגי: בסדר, אנחנו חלשים לעומת קבוצות - - -
מיקי רוזנטל: איך אתה אומר דבר כזה?
חיים כץ: בנושא הבא העובדים יצאו טוב.
חיים כץ: אני מבטיח לך שהם יצאו טוב.
מיקי רוזנטל: גם בנושא הזה.
חיים כץ: גם בנושא הזה הם יצאו טוב.
חיים כץ: אנחנו נדאג לעשות כמיטב יכולתנו.
חיים כץ: הייתי מבקש ממנכ"ל הביטוח הלאומי לתת לנו סקירה מקיפה, אבל לא וירטואלית.
חיים כץ: אני מדבר אתך על סקירה של מספרים – כמה מקבלת חברת כוח אדם עבור עובד לשעה?
חיים כץ: אם הוא מקבל גמלה בכסף, כמה הוא מקבל לשעה?
חיים כץ: איך יעודכן הכסף?
חיים כץ: כמה מרוויח האוצר מהעניין?
חיים כץ: תן לנו להבין איפה אנחנו חיים.
מיקי רוזנטל: חיים, אם אפשר להוסיף שאלה, אין בחוק התייחסות למה שעושות היום חברות הסיעוד.
מיקי רוזנטל: מי ידאג לזה?
חיים כץ: אנחנו נשאל, אנחנו לא הולכים להצביע.
חיים כץ: את מסתכלת עלי, דברי ראשונה.
שלי יחימוביץ': אני?
חיים כץ: עוד מעט, אחריו.
חיים כץ: הוא ייתן סקירה, את צריכה לדעת על מה לדבר.
חיים כץ: עכשיו קראנו בעיתון.
חיים כץ: את העיתון אנחנו לא מחשיבים, אנחנו צריכים לשמוע.
חיים כץ: אם הוא יגיד דברים שמישהו לא רוצה לשמוע, אין הערות.
חיים כץ: כל אחד יביע את דעתו בלי הפרעה.
חיים כץ: גם אם הוא יגיד דברים שמרגיזים את האנשים בחדר, הוא יוכל להביע את דעתו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אחד החוקים המשמעותיים ביותר שנחקקו הוא חוק הסיעוד.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חוק הסיעוד שנחקק בזמנו הביא לידי ביטוי את הרעיון שזאת הגמלה היחידה שהמוסד לביטוח לאומי נותן אותה כגמלה בעין, ולא כגמלה כספית.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מאז התפתח המנגנון בצורה מאוד מרשימה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היום אנחנו מדברים על היקפי פעילות בחוק הסיעוד בסדר גודל של ארבעה וחצי מיליארד שקל.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אלה ההוצאות לחוק הסיעוד עבור על הפעילויות לזקנים בבית.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מתוך הפעילות הזאת, רוב רובה של הפעילות היא מתן שעות לאוכלוסיות שמשתמשות בשעות שנותנים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: יש 9 שעות שבועיות, 16 שעות שבועיות, 22 שעות שבועיות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כל אחד לפי יכולתו, לפי צרכיו, ולפי ההחלטות המקצועיות של המוסד לביטוח לאומי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: גם בנושא הזה עברנו כברת דרך, במבחנים, בצורות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אנחנו עוד עסוקים בנושאים האלה, שהם לא על סדר-היום בדיון הזה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חלק מהאנשים מעסיקים עובדים זרים ל-24 שעות אצלם בבית.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: גם האנשים שמעסיקים עובדים זרים, מתוך ארבעה וחצי מיליארד, סדר גודל של מיליארד שקל מעסיקים עובדים זרים סביב השעון.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כשהם פונים אלינו, אם הם עומדים בקריטריונים, הם מקבלים את השעות שמגיעות להם.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זאת אומרת, המקסימום שאנחנו נותנים הוא סדר גודל של 22 שעות שבועיות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אז הבן-אדם מקבל 22 שעות שבועיות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כל מי שיושב פה בחדר יודע שבשבוע יש יותר מ-22 שעות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אז מה קורה בפועל?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: בפועל, לאותו זקן – או מה שקורה בדרך כלל, לבני המשפחה, בנקודת הזמן הזאת יש שני מועסקים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מצד אחד הם משלמים לעובד הזר – הם מביאים את העובד הזר, חברות הסיעוד לא מביאות את העובד הזר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מי שמביאות את העובד הזר הן לשכות השירות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: לשכת השירות מביאה את העובד הזר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: המשפחה קולטת אותו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: המשפחה באה לביטוח לאומי, ומקבלת מהביטוח הלאומי הקצבה של 22 שעות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זאת אומרת, המשפחה בכל מקרה מעסקה את העובד הזר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היא יכולה להעסיק אותו כמכלול, והיא יכולה להעסיק אותו לרוב הזמן, כאשר חברת הסיעוד מעסיקה אותו ל-22 שעות בשבוע.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מה עבר פה בכנסת הקודמת?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: ויש פה אנשים שהיו שותפים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אמרו בסדר, בוא נראה האם שווה לעשות ניסוי, ניתן לאנשים יכולת לקבל את הכסף.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: הרי בלאו הכי הם מעסיקים את העובד הזר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אז למה הם צריכים שעוד חברה תעסיק אותם 22 שעות?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אם אני מעסיק אותו כל השבוע, אני אעסיק אותו גם את ה-22 שעות האלה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מה אני צריך גורם מתווך באמצע?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מטבע הדברים, בכל תיווך יש מחיר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: ואז עשו את החשבון, ואמרו, יכול להיות שאם ניתן לאזרח את הכסף, הוא יעשה בכסף הזה ניצול טוב יותר מאשר לממן דברים אחרים בדרך.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: וזה היה אופי הניסוי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: באופי הניסוי, מלכתחילה אמרו אם החברה מקבלת 100%, ניתן לאזרח 80%.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: למה 80%?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: לא בכדי לחסוך, אלא כי החברה מחויבת במע"מ, והאזרח אינו מחויב במע"מ.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אז אין טעם לתת את כל הסכום.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: ברגע הזה נתנו לו 80% - - -
חיים כץ: עוד פעם, מההתחלה.
חיים כץ: תחזור על מה שאמרת עם - - -
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זה לא יצא לך בדיוק, אני יודע.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: הרעיון היה לתת לאזרח את הסכום שהחברה מקבלת.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אז החברה הייתה משלמת 17% מע"מ, והתקורות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: לקחו את המע"מ והתקורות ואמרו - - -
חיים כץ: כמה התקורות?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אם המע"מ הוא 17%, פה זה היה 4%, או משהו כזה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אני מדבר על מה שהיה בניסוי שאישרתם בזמנו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: על הבסיס הזה יצאו לדרך.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אמרו את הניסוי הזה לא הביטוח הלאומי יחקור.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מי שיחקור אותו הוא גוף חיצוני.
חיים כץ: כמה כסף העברת לשעה לחברת כוח אדם?
חיים כץ: העברתי שלושה שקלים, ארבעה שקלים.
חיים כץ: תן לי מספר.
חיים כץ: כמה העברת לשעה לכוח אדם?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: יש פה מחלקת מחקר של הכנסת.
חיים כץ: למה היא צריכה לחקור?
חיים כץ: כמה אתה, ביטוח לאומי – עזוב אותי ממחלקת המחקר.
יצחק הרצוג: 24 שקל.
<משה בר סימן-טוב: 48 ו-44.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: 48 שקלים.
חיים כץ: אתה העברת לחברה?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כן.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: הנה, יש פה.
חיים כץ: כמה העברת לבן-אדם?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: 80% מזה.
חיים כץ: לא העברת 80%.
חיים כץ: אתה רחוק מזה.
חיים כץ: אתה העברת כ-27 שקלים.
<קריאה: ואיפה התוספות?
<קריאה: איפה התנאים הסוציאליים?
חיים כץ: זה מה שהעברת.
<קריאה: זה לא 23, 24.
חיים כץ: כמה העברת לו ישירות?
חיים כץ: 27, 26.5?
חיים כץ: לאיפה עפו 22 שקל?
<משה בר סימן-טוב: אתה שואל כמה הגיע למטפל, חבר הכנסת כץ?
חיים כץ: כמה שילמת למי שרצה כסף, אמר אני רוצה כסף?
חיים כץ: כמה העברת לו?
<פרופ'שלמה מור-יוסף: 80%.
חיים כץ: לא העברת לו 80%.
מיקי רוזנטל: 2,543 שקלים.
חיים כץ: בשקלים לשעה, כמה שקלים לשעה?
יעקב מרגי: אתה מדבר על הפיילוט?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כן, כן, הוא מדבר על הפיילוט.
<קריאה: לשעה?
מיקי רוזנטל: לשעה, אני אגיד לכם בדיוק.
חיים כץ: אתה לא יכול לדעת, לפי כמה שעות זה, 22?
מיקי רוזנטל: זה לפי 22 שעות.
חיים כץ: חלק את זה ל-88.
חיים כץ: חלק ל-100, כמה זה?
חיים כץ: 26 שקלים.
מיקי רוזנטל: כן, כי יש את התוספות של הבראה, מחלה, מתנות חג.
מיקי רוזנטל: כל זה נוסף.
מיקי רוזנטל: יש פה את הטבלה המדויקת.
חיים כץ: אתה מבין לאן אני הולך אתך.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: הרעיון ברור.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: הרעיון – ואני לא חושב שהוא לא בוצע כמו שנאמר – היה ש-80% מהסכום יועבר לזקן.
חיים כץ: לא עבר, אבל לא חשוב, תמשיך.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: עבר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: "מכון ברוקדייל" אמר בואו נעקוב אחרי הדברים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מטבע הדברים, דבר ראשון, רואים כמה בחרו בזה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כמו כל מחקר, כל אחד מסתכל מזווית אחת.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אני אנסה להסתכל באופן כללי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: קודם כל שיהיה ברור, המוסד לביטוח לאומי לא שיווק את הרעיון.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: לא הייתה לנו עמדה באותה נקודת זמן.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זה היה פתוח.
מוחמד ברכה: איך נקבע הפיילוט?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זה בא לפה, קבעו אזורים.
חיים כץ: זו הצעת חוק של שלי יחימוביץ - - -
מוחמד ברכה: מי הקליינטים של הפיילוט?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: קבעו אזורים בארץ.
חיים כץ: חמישה אזורים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה משתתפים?
<פרופ'שלמה מור-יוסף: אני אגיד לכם בדיוק כמה משתתפים.
אורלי לוי אבקסיס: באחוזים.
מוחמד ברכה: חמישה - - -
מיכל בירן: זו לא הבעיה.
מיכל בירן: אורלי, הבעיה היא שמי שהשתתף הוא רק מי שבחר.
אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי שאני יודעת, ואני עוד פעם שואלת את השאלות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אפשר לעשות פה דיון מתודולוגי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היינו מביאים את החוקרים כדי שיסבירו את כל המהלך.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: נדמה לי שג'ני פה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: ג'ני היא החוקרת הראשית של "מכון ברוקדייל".
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אם יהיו שאלות לגבי המתודולוגיה, ואם זה יעניין את הוועדה, המתודולוגיה של המחקר, אז יש פה מי שיכול לענות בצורה מסודרת.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: בפועל, מה שהסתבר – קודם כל, הבחירה הייתה בין 20%-10% מהאוכלוסייה, תלוי באיזה שלב וכמה זמן הם בתוך הניסוי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: דבר שני, כששאלו את האנשים שלא הצטרפו למה הם לא הצטרפו – חלקם לא הצטרפו כי הם לא ידעו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חלקם לא הצטרפו כי הם לא רצו להצטרף.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חלקם לא הבינו מה קורה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: בואו נסתכל עכשיו בראייה הכללית הזאת.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חלק יכולים להגיד הזקנים בכלל לא רצו את זה, עובדה, רק 20%-10% הצטרפו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חלק אומרים בוא נסתכל על אלה שבחרו - - -
חיים כץ: כמה הצטרפו 10% או 20%?
אורלי לוי אבקסיס: 10%.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: 10% בכללי, אבל יש - - -
<פרופ' שלמה מור-יוסף: חבר'ה, אתם מכירים את המחקר ואני מכיר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כל אחד בוחר את מה לצטט.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: כבר למדנו איך מצטטים מחקרים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אתם יודעים שיש 10% ויש .0%, ונכון, בסך הכול גם 20% זה מספר נמוך.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זה לא ש-20% זה - - - ו-10%.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אבל אם מסתכלים עכשיו על קבוצה שבחרה את זה, מה קרה בקבוצה שבחרה?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היה חשש שהטיפול יהיה פחות טוב.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היה חשש שיתייחסו פחות טוב לעובדים הזרים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: שני החששות האלה לא אומתו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היה חשש שהמשפחה לא תצליח להתמודד עם המשימה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: היא התמודדה עם המשימה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: והדבר האחרון, עשו חשבון כלכלי, ואמרו מה יצא למשפחה כלכלית?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: בסופו של דבר הסתבר שלמשפחה – מהזווית של המשפחה והזקן, כלכלית – נשאר להם יותר כסף.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: ותיכף אני אדגים.
אורלי לוי אבקסיס: רגע, אבל חשבו לדעת - - -
חיים כץ: אורלי, אחר כך את תבקשי לדבר - - -
אורלי לוי אבקסיס: - - - מה הרקע הסוציואקונומי שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: אלו אנשים - - -
חיים כץ: תקשיבי, הוא ידבר מה שהוא רוצה.
חיים כץ: את תרצי לדבר, תקבלי רשות דיבור.
אורלי לוי אבקסיס: אבל זו שאלה.
חיים כץ: עזבי, תני לו לתת סקירה.
חיים כץ: הוא לא יכול לנהל ככה שיחה.
חיים כץ: אף אחד לא יבין.
חיים כץ: תני לו לדבר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: שלא יהיו אי-הבנות, גם כשמשלמים את הסכום הזה, הגמלה נשארת בעין, כי זה עבור אנשים שמעסיקים עובד זר 24 שעות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אי-אפשר לעשות עם זה משהו אחר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: עם האקסטרה אולי אפשר לעשות משהו אחר, אבל אי-אפשר לעשות עם זה משהו אחר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: האזרח חייב להעסיק עובד זר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אם הוא לא מעסיק עובד זר, הוא לא יקבל מאתנו את הכסף.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אז כל מי שדואג שעכשיו לא יהיה מי שיטפל בזקן, את זה הוא יכול להסיר מליבו.
שלי יחימוביץ': הוא עובד ישראלי.
<קריאה: הוא עובד זר.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: לא, עובד ישראלי זה בעין.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: גם פה, העובד הזר חייב להיות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אין משהו אחר.
יעקב ליצמן: למה לא תיתן לו אפשרות לבחור?
חיים כץ: ליצמן, תן לו לגמור לדבר.
חיים כץ: אחר כך אתה תדבר, תשאל.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: יש פה גם ממכון המחקר של הכנסת, שעוברים אחרי כמה האזרח יכול לחסוך על-ידי השיטה הזו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: יש סדר גודל של כ-400 שקל לחודש, שהאזרח יכול לקנות עם הכסף הזה יותר שעות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: הרי הוא משלם לעובד הזר עבור השעות שהם לא ה-22 שעות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: במקום שהוא ישלם לעובד הזר X הוא יכול לשלם לעובד הזר מהכסף הזה על יותר שעות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: בסוף, האזרח כאזרח מרוויח.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אנחנו נמצאים בנקודה – עברנו את הניסוי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אנחנו במוסד לביטוח לאומי התלבטנו מה עושים עם זה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: ההמלצה שלנו הייתה לקחת את הניסוי ולהגיד זה הניסוי, את זה נפעיל בכל הארץ במסגרת החוק, ונשאיר אותו באותה מתכונת של הניסוי.
אורלי לוי אבקסיס: של הבחירה.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: נכון.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זה היה הרעיון שלנו, ועם זה באנו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: במהלך הדיונים עם משרד האוצר, בסופו של דבר – צריך רק להבין, מבחינת המערכת בכללותה, כל הכסף של המע"מ לא חוזר לאוצר עכשיו.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זאת אומרת, זה לא עסק שהוא כלכלי.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אם מסתכלים על שתי קופות, אז אפשר להסתכל על הקופה של המדינה, ועל הקופה של הביטוח - - -
יעקב מרגי: אז שיסבירו לנו למה הם התלהבו יתר על המידה מהחוק הזה.
יעקב מרגי: גם את הבחירה הם רוצים להוריד.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מה שנשאר בנקודת הזמן הזאת, לפי דעתי – האם אנחנו אומרים כולם ילכו בדרך הזאת, או האם אנחנו אומרים תהיה בחירה?
<פרופ' שלמה מור-יוסף: והבחירה יכולה להיות בשתי דרכים.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: יש אומרים זאת הדרך, דרך המלך היא זאת.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: מי שלא רוצה, יוכל להשיג דרך חברת כוח אדם.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: יש גם דרך אחרת, שדרך המלך היא חברת כוח אדם, ומי שלא רוצה ייקח כסף.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: אני חושב שזו הנקודה שבה יש הכי הרבה אי-נוחות.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: העמדה הכתובה של המוסד לביטוח לאומי אמרה שאנחנו בעד לקחת את זה ולהפעיל את זה בכל הארץ לא כניסוי, אלא כחקיקה, ולהשאיר את זכות הבחירה בדרך כזאת או בדרך כזאת.
<פרופ' שלמה מור-יוסף: זאת העמדה הכתובה שלנו.
חיים כץ: אני רוצה להגיד לך משהו, אתה בא מהביטוח לאומי, ואתה בן-אדם שיש לו כושר ביטוי.
חיים כץ: אם היית עושה עבודה מתאימה, היית שם מספרים על הלוח עם טבלה ושקף – ככה אתם מקבלים, ככה אתם מרוויחים.
חיים כץ: להערכתי, גם אתה לא יודע.
חיים כץ: לא בדקתם את זה.
חיים כץ: זה שאתה אומר לי לך למחקר של הכנסת, לממ"מ – אנחנו לא שם.
חיים כץ: אנחנו פשוט לא שם.
חיים כץ: מאחר וכל חברי הכנסת פה נרשמו לדבר, ואני לא רוצה לשמוע רק את חברי הכנסת, אנחנו נעשה אחד מפה, אחד מפה.
חיים כץ: מאחר ואת אלה מהצד השני לא רשמתי, אז ירימו ידיים ואני אתן זכויות דיבור.
חיים כץ: חברת הכנסת שלי יחימוביץ', בבקשה.
שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מרגישה שלך ולי יש כאן אחריות עודפת בדיון הזה, כיוון שלפני שנים אתה ואני חוקקנו יחד את החוק שמאפשר לקבל את הגמלה ישירות לקשיש ולמשפחתו בלי התיווך של חברות כוח האדם.
שלי יחימוביץ': בוא נגיד גלויות, מדובר בתעשייה שלמה, משגשגת, של חברות כוח אדם.
שלי יחימוביץ': 130 חברות כוח אדם, שגם מרוויחות הרבה כסף.
שלי יחימוביץ': זה אחד המדדים – מתי החדר צפוף במיוחד?
שלי יחימוביץ': כשיש הרבה לוביסטים והרבה ניירות, כשמדובר בהרבה כסף.
שלי יחימוביץ': אז בואו נודה, יש כאן עסק מאוד רווחי של 130 חברות כוח אדם.
שלי יחימוביץ': אנחנו חשבנו, חיים ואני – אני מרשה לעצמי לדבר בשם שנינו – שיש משפחות ויש קשישים סיעודיים שיכולים לקבל את הכסף ישרות אליהם, בלי הדלתא ובלי הקופון שחותכות חברות כוח האדם.
שלי יחימוביץ': לא ברשלנות, לא בפזיזות, לא בבת-אחת, לא כולם, אלא בפיילוט מאוד מדוד.
שלי יחימוביץ': גם שום משפחה ושום קשיש לא קיבלו את הסכום אם הם לא נבדקו על-ידי ועדה שאכן הם מסוגלים לעמוד בזה.
שלי יחימוביץ': שאכן הכסף יכול לעבור ישירות למשפחה ולקשיש, ואכן הוא ישמש לצרכי הקשיש ולצרכי העובד.
שלי יחימוביץ': שאכן יישמרו זכויותיו של העובד.
שלי יחימוביץ': כל הדברים האלה נבדקו על-ידי ועדה שהורכבה מפסיכולוג, עובד סוציאלי, וכן הלאה.
שלי יחימוביץ': בואו נגיד ש-10% ביקשו את זה.
שלי יחימוביץ': לא 20%, 10%.