GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב ליצמן: אני אומר שמה שקורה כאן שהכסף הזה התחיל קודם כל בקניית שירותים.
יעקב ליצמן: קניית שירותים – אז יש תחרות.
יעקב ליצמן: הכסף מתבסס גם אם השני לא כל כך טוב כמו הראשון, אני לא רוצה לפרט יותר מזה.
יעקב ליצמן: אחר כך מתחיל תמיכות – זה לא פחות קשה.
אילן גילאון: אז מה אתה מציע, קונקרטית?
יעקב ליצמן: הדרך היחידה שמצאנו, שלא יכולתי לממש את זה - - יושב כאן גדי לובין, והוא יפרט יותר, כי יכול להיות שדברים השתנו מאז שעזבתי, ועוד בסוף, כשלא הספקתי לדון.
יעקב ליצמן: הדרך היחידה שאנחנו נכיר בהם כפרויקט, כמשהו כזה, שממשלה ממילא צריכה לאשר את זה, נדמה לי.
יעקב ליצמן: ואז אפשר, זה לא הרבה כסף, זה כסף קטן.
יעקב ליצמן: מד"א לא צריכה קריטריונים.
<וילמה מאור: איך התחיל התהליך עם מד"א?
יעקב ליצמן: יש החלטת ממשלה, מכירים - -
<קריאה: שירות ייחודי?
יעקב ליצמן: אין ייחודי, אני לא יודע – פרויקט, משהו כזה.
עדי קול: זו החלטת ממשלה – ער"ן.
אילן גילאון: זה אומר שכל שנה יש החלטה?
יעקב ליצמן: פעם אחת מכירים בזה, לדעתי, ואז זה מתחיל לרוץ, טייס אוטומטי.
יעקב ליצמן: וכמובן, אני לא רוצה לדבר פוליטיקה, שזה אפשרות של שר האוצר לקצץ, להוריד - - אני לא נכנס לפוליטיקה הגדולה כאן.
יעקב ליצמן: ולכן מה שאני אומר זה דבר אחד: אני מעריך ומוקיר את האנשים.
יעקב ליצמן: הדרך לעזור להם, שצריך מישהו מהקואליציה.
יעקב ליצמן: אני רק אבקש שד"ר גדי לובין יאשר את מה שאמרתי.
<מאיר ברום: גבירותי ורבותי, אני אחד מאלף המתנדבים האנונימיים שיושבים כבר קרוב ל-17 שנים מדי שבוע במשך 4 שעות, ומאזין למצוקותיהם של אנשים שמתקשרים לער"ן.
<מאיר ברום: אנחנו רוצים לספר קצת במה אנחנו עוסקים, בעצם.
<מאיר ברום: פעם חשבתי שאגיע לסניף, אשב, אשמע שיחה ובין שיחה לשיחה אוכל לעיין באיזה שהוא ספר.
<מאיר ברום: ממש לא.
<מאיר ברום: כמעט לא קורה שאפשר לנוח ולקרוא ספר, כי השיחות הן תכופות, אנשים מתקשרים.
<מאיר ברום: ידוע שבמשך שעות היום, גם במשך שעות היום – רק חלק קטן מהאנשים שמנסים להתקשר בכלל יכולים לקבל מענה.
<מאיר ברום: בלילה אומרים שרק כ-25%.
אילן גילאון: מה האורך הממוצע של שיחה?
<מאיר ברום: מדברים בער"ן ובארגונים דומים בעולם שהשיחה הקלאסית נמשכת 20 דקות.
<מאיר ברום: אבל זה על הנייר.
<מאיר ברום: יש שיחות קצרות ושיחה יכולה להימשך גם כן 3/4 שעה, ואם יש אדם שמנסה לאבד את נפשו היא יכולה להימשך גם שעה, ככל שצריך.
<מאיר ברום: מדברים תמיד על 20 דקות.
<מאיר ברום: אבל בפועל זה לא תמיד נכון.
<מאיר ברום: מי המתקשרים?
<מאיר ברום: זקנים גלמודים, עניים, שלא יכולים להרשות לעצמם לגור בבית אבות ולשלם מדי חודש 15-10 אלף שקל בחודש, והם ספונים בביתם הדל, מבודדים, פעמים – נכים.
<מאיר ברום: היחידים שיש להם קשר אתם זה אנחנו.
<מאיר ברום: כבר הוזכר על ידי פרופ' קנובלר –חולי נפש שנמצאים בביתם, שבתי חולים מחזירים אותם לחברה, אבל החברה לא כל כך אוהבת אותם.
<מאיר ברום: אנחנו החברים שלהם.
<מאיר ברום: בני נוער שמתלבטים, התלבטויות כאלה ואחרות.
<מאיר ברום: יש לנו פונים שפונים אלינו כשאנחנו עבורם כמעט התחנה האחרונה.
<מאיר ברום: לפני שבועות מספר ביקרתי בשני סניפים של ארגון שדומה לער"ן באירופה ושם אמרה לי מנהלת הסניף – דע לך, אם אנחנו לא ניתן מענה, האדם הזה, חולה הנפש, יגיע לאשפוז.
<מאיר ברום: כנראה שהיא צודקת.
<מאיר ברום: ביום עיון בנושא זה אמר פרופ' קנובלר:
<מאיר ברום: אם אנחנו לא ניתן להם את המענה, יהיו יותר התאבדויות.
<מאיר ברום: כמובן שיש לא מעט בעיות משפחתיות, מתחים בין בעל ואישה, בין ילדים להוריהם, בנים שבורחים מהבית, בנות שבורחות מהבית, מתוך בתי הספר, פעמים – ילדים שלא מוצאים את מקומם, ולטענתם בית הספר או המורים לא מבינים אותם.
<מאיר ברום: אצלנו יש להם אוזן קשבת.
<מאיר ברום: אנחנו לא שיפוטיים.
<מאיר ברום: אנחנו נמצאים עם הכאב של האנשים.
<מאיר ברום: אנחנו מאזינים להם, אנחנו מנסים להיות אתם, להקל על הכאב ובעת הצורך גם לתת עצה, אם הם רוצים.
עדי קול: אני מצטרפת לתמיכה בקו החשוב הזה, בעבודה של ער"ן.
עדי קול: אני רוצה להוסיף - אני לא יודעת כמה אנשים מכירים את הקו של משרד הרווחה, הקו המפורסם – 118.
עדי קול: אני מתחילה כל שבוע בשיחת טלפון לשם, רק לראות מתי יענו לי.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן, בממוצע?
עדי קול: לפעמים זה לא מגיע בכלל למענה, וזה נעשה תפוס אחר כך, לפעמים אני בהמתנה.
עדי קול: בשלושת השבועות האחרונים לא קיבלתי - -
<דוד קורן: 118 – כמישהו רוצה להתאבד אומרים לו שם : תתקשר לער"ן.
עדי קול: בגלל זה רציתי להגיד.
עדי קול: הקו, 118, הוא קו שלא אמור בהכרח לתת את הסיוע בעצמו.
עדי קול: יש לו את האפשרות, אבל - - - אני עובדת כבר 8 שנים, ואוכלוסיות מטופלות ברווחה לא מכירות את הקו הזה.
עדי קול: אני שואלת אותם אם מישהו יודע מה זה 118 אומרים לי שזה קו לשריפות.
עדי קול: אני כבר 14 שנה מתעסקת בנושא של קו חירום לאומי.
עדי קול: הקו הזה אמור להיות – שוב, באמת לא הכל היום הוא נותן.
עדי קול: מה שעושים בקו הזה, מעבירים לער"ן, ל-1202, כל נושא מעבירים לעמותות, אבל כמעט לא מטפלים.
עדי קול: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת מפה עם איזו אמירה שצריך קו חירום לאומי עם מספר כמו 911 שמתקשרים בארצות הברית ושיודעים לתת מענה.
עדי קול: רק לפני שבוע היתה כתבה גדולה בעיתון.
עדי קול: בגלל זה ביקשתי דיון נוסף.
עדי קול: גם הנושא של קו חירום לאומי בכלל.
עדי קול: אין מענה.
אילן גילאון: אז אני מציע שנפריד את הדיון.
אילן גילאון: היום נדון רק בער"ן.
עדי קול: אני רוצה לצרף את ה - - - אני חושבת שהאמירה של המדינה אומרת כיום – אנחנו לא עוזרים לער"ן אבל גם לא נותנים מענה משלנו.
עדי קול: אנחנו צריכים לדרוש אמירה משותפת ועשיה, קו אחד שנסמך על השירותים ועל הניסיון והידע של ער"ן, שמספק את זה באופן הוליסטי.
<דוד קורן: הצענו להפעיל את הקו הזה בדיוק בגלל הרוח הזו.
<דוד קורן: ההצעה הקיימת.
שמעון סולומון: כמובן שאני מצטרף לברכות.
שמעון סולומון: יש כאן פתרון שאפשר לחלק אותו לטווח קצר, וגם לטווח ארוך.
שמעון סולומון: אני חושב שאין מחלוקת על העבודה הבאמת חשובה ולפעמים מצילת חיים לגבי אנשים שמגיעים לקו התחתון מבחינת ייאוש, שהם יכולים לפנות ואפשר יהיה להציל אותם.
שמעון סולומון: אני חושב שברווחה יש תקציב תמיכות של 5 מיליון שקל.
אורלי לוי אבקסיס: כולם הולכים על אותו תקציב תמיכות.
שמעון סולומון: אני בכוונה אמרתי – פתרון לטווח קצר ולטווח ארוך.
שמעון סולומון: אם לטווח קצר, אם יש איזשהו צורך מידיי שצריך לסגור איזשהו פער.
אילן גילאון: הבעיה שבהצעות כאלה אנחנו כל שנה נאלצים להיפגש פה.
יעקב ליצמן: אני רוצה לעזור לך - תמיכות זה טוב ויפה.
יעקב ליצמן: אז אל"ף, יש הרבה קופצים.
יעקב ליצמן: מעבר לזה, תקציב התמיכות של משרד הבריאות הוא 8 מיליון שקל.
יעקב ליצמן: תמיכות לשנת 2013.
יעקב ליצמן: תבין על מה מדובר.
יעקב ליצמן: תבין גם שתמיכות לשנת 2013 – זה כבר מזמן נסגר, ואם אני לא טועה, 2014 גם.
יעקב ליצמן: בדרך כלל באמצע שנה כבר - -
שמעון סולומון: אני מודע לנתון הזה.
שמעון סולומון: יחד עם זה אני חושב שבתמיכות יש איזושהי גמישות מסוימת.
שמעון סולומון: בכוונה הפרדתי בין הטווח הארוך לטווח הקצר.
שמעון סולומון: לטווח הארוך, אני חושב, יש דוגמה מצוינת, עם יוצאי אתיופיה, על התקציב של הסטודנטים, שבעיה מסוימת נפתרה בצורה טובה, שזה נהפך לתקציב מדינה.
שמעון סולומון: אני חושב שהמאמץ של הוועדה הזו, אם אנחנו רוצים לעבוד באופן שיטתי לאורך זמן, זה ליצור מצב שתקציב ער"ן יהיה קבוע, מסומן, כל שנה, וכו' וכו'.
שמעון סולומון: מה שאמרנו עכשיו לגבי תמיכות – הלוואי וזה לא היה, ואנחנו גם יודעים לאן 90% מזה הולכים.
שמעון סולומון: אבל אני חושב שיש גמישות מסוימת בתוך הרווחה, בתוך ה-5 מיליון שקל האלה, שאם צריך לכבות שריפה, שאם צריך - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש הרבה שריפות, בהרבה נושאים, הרבה דרישות, וגם - - -
שמעון סולומון: זה לא חדש.
שמעון סולומון: אני יודע שיש הרבה בעיות.
שמעון סולומון: זה פתרון שאני מציע.
שמעון סולומון: עם כל הכבוד, תנו לי לומר את הדברים עד הסוף.
שמעון סולומון: אנחנו לא בפינג פונג.
שמעון סולומון: לכן אני חושב שאם כולנו פה סביב השולחן אומרים שזה מציל חיים וזה אחד הנושאים החשובים, צריך אולי לראות פה.
שמעון סולומון: בנושא שאולי קצת לא קשור, אבל אולי במידה מסוימת – מה שרציתי להגיד זה בקשר ליוצאי אתיופיה.
שמעון סולומון: בתקופה האחרונה דיברנו הרבה על העולים דרך סודן שסוף סוף מתחילים לדבר היום, לחשוף את הטראומות והסיפורים.
שמעון סולומון: הם סוף סוף מתחילים להיפתח כי עד עכשיו אי אפשר היה לדבר בכלל על הדבר הזה, כי זה עוד טרי.
שמעון סולומון: לצערי הרב מספר רב של מתאבדים, גם.
שמעון סולומון: כשאתה בודק עם האנשים המומחים זה מועקות של סוף - - -
אילן גילאון: אתם יודעים לזהות את זה בקווים של ער"ן?
<דוד קורן: אחוז האובדנות בקרב הקהילה האתיופית הוא גבוה.
<דוד קורן: אנחנו מזהים את זה לפי המבטא.
<דוד קורן: מתוך הקהילה הזו של יוצאי אתיופיה מספר הפונים הוא נמוך ביחס לצורך.
<דוד קורן: אחוז ההתאבדות הוא גבוה.
<גדי לובין: משפט אחד, מקוצר הזמן – אני שותף לכל האמירות החשובות שנאמרו לגבי ער"ן, חשיבותו, תרומתו, וייחודו.
<גדי לובין: התרגום לשפת המעשה, ב- 2013 הכוונה היתה מתקציב תמיכות לתמוך בער"ן בסך של 400 אלף שקלים.
<גדי לובין: למדתי מסיכום, ממש דיון אחרון של השרה עם שר הרווחה שהתקציב הזה אמור לעלות לכדי מיליון שקלים - - -
אורלי לוי אבקסיס: של משרד הבריאות?
אורלי לוי אבקסיס: כל אחד מיליון.
<גדי לובין: זה דיווח על דיון בין השרים, שנאמר כאן, כרגע.
<גדי לובין: עוד פוטנציאל, בגלל ההכרה בחשיבות המאד גדולה של המפעל הזה, העמותה הזו – זה דרך תקציב שיקום.
<גדי לובין: אני אומר את זה בזהירות כי אני אומר שלמרות בקשתי לפטור ממכרז, לא קיבלתי לפטור ממכרז עבור ער"ן, אבל כן אפיינו מוקד סיוע בעלות של כ-600 אלף שקלים, אבל כאמור – הבקשה שלי לפטור ממכרז לא עברה בוועדה ולכן זה רץ למכרז, עם כל הזהירות המתבקשת של המורכבות שבקבלת סיוע, במידה ו – גם דרך תקציב תמיכות וגם דרך מכרז.
<גדי לובין: יש פה סיפור מסוים שצריך להיפטר משפטית.
<גדי לובין: אבל מכיוון שיש פה יותר מפונקציה אחת שער"ן יכולה למלא - - -
אורלי לוי אבקסיס: ולהפוך את זה כמו מד"א, כמו שהציע שר הבריאות לשעבר?
אורלי לוי אבקסיס: להכניס את זה - - -
יעקב ליצמן: זו החלטת ממשלה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל השרה צריכה להביא את זה להחלטת ממשלה.
יעקב ליצמן: אני אשאל את זה בכיוון אחר:
יעקב ליצמן: נניח שאתם מגיעים לכל הדברים הטובים.
יעקב ליצמן: מי אומר לך שאתה משחרר את הכסף?
יעקב ליצמן: את ההחלטות אני מכיר.
יעקב ליצמן: אני לבד קיבלתי כמה החלטות.
יעקב ליצמן: הכסף לא שוחרר.
<גדי לובין: הפוטנציאל השלישי והאחרון, לפחות כל עוד המצב הוא שאין הסדרה ברורה וחלוטה בתקציב זה הסוגיה שהשרה נכנסה אליה, וזאת של התכנית הלאומית למניעת אובדנות.
<גדי לובין: אנחנו עכשיו שוקדים על התכנית הזו.
<גדי לובין: כמובן שלא מתוך כוונת מכוון לסייע לער"ן, מתוך הפונקציה – לנסות וליהנות מהפונקציה של ער"ן.
<גדי לובין: אלה שלושת הפוטנציאלים שאני מכיר.
יעקב ליצמן: גם לאחר הדברים האלה - האם תשחררו את הכסף או לא?
<גדי לובין: אתה מבין שאני לא יכול לענות לך, לצערי הרב.
אילן גילאון: היו לכם 4 שנים להעביר - - -
שולי מועלם-רפאלי: אני אוותר על זכות הדיבור כי חשוב לי לשמוע את גלית שאול.
<גלית שאול: עלו כאן כמה נקודות שראוי להתייחס אליהן, קודם כל מישהו אמר שראוי שמשרד הרווחה יקים איזשהו מוקד לנושא של בריאות הנפש.
<גלית שאול: חשוב לקחת בחשבון שבריאות הנפש במדינת ישראל מטופלת במערכת הבריאות.
<גלית שאול: חשוב להדגיש את זה.
יעקב מרגי: ועוד מעט זה עובר לאוצר.
אילן גילאון: לקו אני לא רוצה להתייחס.
אילן גילאון: אל תערבבו.
שולי מועלם-רפאלי: הדיון כאן הוא על ער"ן ואיך מסדירים את ער"ן.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, פיזור יגרום לנזק למטרה שלשמה התכנסנו.
<גלית שאול: מאחר ואני גם ממונה על ההתנדבות במשרד שלנו אני מודעת מאד לנושא הזה שמדינת ישראל עושה המון באמצעות מתנדבים.
<גלית שאול: גם מתנדבים שנמצאים במחלקות לשירותים חברתיים אבל בהחלט גם בער"ן.
<גלית שאול: ברור לי מאד שצריך להשקיע מעט כדי להגיע לזה.
<גלית שאול: מהבחינה הזו, ער"ן מקבלת את ההערכה של אלף מתנדבים זה לא מבוטל.
<גלית שאול: אבל – כן, המשרד שלי עושה כמה מאמצים, ואחד מהם הוא - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לוקחים קרדיט על המתנדבים?
<גלית שאול: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו כדי לקדם, בהחלט.
<גלית שאול: השירות שלי, ואם נוכל לדבר על זה באיזו הזדמנות, השירות שלי הוא שירות שמקדם התנדבות.
<גלית שאול: שר הרווחה ביום ראשון מעניק פרס למתנדבים מצטיינים שעובדים - - -
אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו תורמים להם, מבחינה כספית?
שולי מועלם-רפאלי: רגע, היא לא דיברה על הדבר המרכזי.
שולי מועלם-רפאלי: הקטע הכספי מעניין פה.
<גלית שאול: שר הרווחה מאיר כהן ישב, נועד עם העמיתה שלו, שרת הבריאות.
<גלית שאול: הם באמת מבינים בחשיבות של התמיכה הזו.
<גלית שאול: הם ישבו השבוע בדחיפות, לקראת הישיבה הזאת כי הם באמת רצו לחשוב איך ניתן לעשות את זה.
<גלית שאול: נכון לכרגע האמירה המאד ברורה שלהם היתה שהם מכירים בחשיבות של ער"ן ויש להם המון הערכה לעשייה שלהם.
<גלית שאול: כל אחד מהמשרדים דיבר על העברה של מיליון ₪ בדרך של תמיכות.
<גלית שאול: על זה נאמר, הנושא של תמיכות הוא - - -מיליון ממשרד הרווחה.
אילן גילאון: אז מה זה ה-2 מיליון שכאן מדובר?
<גלית שאול: במשרד שלי דיברו השבוע על מיליון שקלים, זה מה שאני יודעת.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק אשאל את ד"ר לובין – גלית דיברה על מיליון ואמרה – שני המשרדים.
שולי מועלם-רפאלי: זה גם מה שאמרו במשרד הבריאות השבוע?
שולי מועלם-רפאלי: מיליון שקל בתמיכות לער"ן?
<גלית שאול: כל משרד.
<קריאה: כל משרד – מיליון.
<טל פרי: ברשות
<טל פרי: כם – אני מנהלת את סניף ירושלים של ער"ן.
<טל פרי: אני רוצה לספר על מקרה אחד לדוגמה של הצלת מתאבד, בהקשר של משבר כלכלי.
<טל פרי: אנחנו הולכים לתקופה קשה מבחינה כלכלית.
<טל פרי: התקשר אלינו לפני כמה זמן גבר צעיר, ביום שישי בערב, שזו שעה מאד קשה כי השירותים האחרים סגורים.
<טל פרי: הוא סיפר שהוא במשבר כלכלי נוראי, באיום בגירושין, אישה ושני ילדים.
<טל פרי: הוא התייאש.
<טל פרי: הוא אמר שהוא יושב על מרפסת בבניין גבוה בתל אביב, והוא החליט להתאבד.
<טל פרי: הוא החליט להתקשר קודם כל לער"ן.
<טל פרי: היתה שיחה מאד חשובה עם המתנדבת.
<טל פרי: היא החזיקה אותו על הקו הרבה מאד זמן.
<טל פרי: בזמן זה מנהל הסניף הפעיל את יחידת המשא ומתן של המשטרה, וב-10 בלילה יצאו חברה' של היחידה לאתר אותו.
<טל פרי: הם איתרו אותו על המרפסת בתל אביב ואחרי שעה של שיחה עם מתנדבת מער"ן הם לקחו פיקוד על המקרה, שכנעו אותו לרדת, לקחו אותו לבית קפה שהיה פתוח, בתל אביב, ישבו אתו שעתיים והוציאו אותו מהמצב האובדני שבו הוא היה.
<טל פרי: אני מציינת את זה כי אני חושבת שתקופה כלכלית קשה היא איום רציני ביותר.
<טל פרי: אחת הקבוצות בסיכון הכי גדול להתאבדות זה גברים במשבר כלכלי ומשפחתי.
יעקב מרגי: אני רוצה לגשת לצד הפרקטי.
יעקב מרגי: אתם צריכים לעשות את כל המאמץ מול האוצר, מול החשב הכללי כדי לקבל פטור ממכרז, אם אתה-תעשה.
יעקב מרגי: אני רק אומר מניסיון, כשר.
יעקב מרגי: אם אתה רוצה לקנות שירותים לא יקפצו על זה.
יעקב מרגי: המדינה צריכה לקנות שירותים.
יעקב מרגי: היא עושה את זה בפועל.
יעקב מרגי: המדינה יכולה להרשות לעצמה לא לשנורר מכם את השירותים האלה.
יעקב מרגי: יש סעיפים פחות חשובים מזה שזוכים לפטור ממכרז.
יעקב מרגי: צריך לעשות את זה לא דרך היחידה כי בכל דבר אחר, תמיכות, זה צריך להיכנס לבסיס התקציב.
יעקב מרגי: כשיהיו לי קיצוצים, כשר, מה לעשות.
יעקב מרגי: אני אשאיר כוח אדם, דברים של המשרד.
יעקב מרגי: הכל חשוב: תמיכות, בסיס התקציב.
יעקב מרגי: אל תוותר על הקטע הזה של פטור ממכרז.
אילן גילאון: אני אקרא את ההודעה שהתגבשה בינתיים.
אילן גילאון: לפני הדיון גם אמרתי שהיכולת של ועדה היא להיות מייעצת, בעיקר.
אילן גילאון: אנחנו איננו מקבלים החלטות.
אילן גילאון: אנחנו מנסים להשפיע כדי שתתקבלנה החלטות, בסופו של דבר, קונקרטיות יותר.
אילן גילאון: הוועדה מביעה הערכה לשירות הייחודי של ער"ן הניתן על ידי מתנדבים ומעניק לאותם אזרחים אשר נמצאים בנקודות שבר וזקוקים לעזרה.
אילן גילאון: הוועדה קוראת לממשלה להכיר בער"ן כארגון ייחודי כדוגמאת מד"א, המעניק שירותיו לבני נוער, נערים, קשישים, ניצולי שואה, לבעלי נטיות אבדניות, ועוד.
אילן גילאון: הכרה זו תביא לשינוי במערכת היחסים בין המדינה לער"ן, והתקצוב למימון והתפעול השנתי השוטף של ער"ן לא יהיה עוד מתמיכות אלא יהיה מבסיס התקציב של משרד הבריאות והרווחה.
אילן גילאון: בעניין הזה אני גם רוצה להגיד מילה - -
יעקב ליצמן: אם אפשר להוסיף - הוועדה קוראת לשר הבריאות והרווחה לעדכן אותם תוך חודש ימים מה - - -
אילן גילאון: או, זה נהדר.
אילן גילאון: אני מבקש להוסיף את זה.
אילן גילאון: אנחנו כמובן מברכים את שרת הרווחה ואת שרת הבריאות על רצונם הטוב, ואנחנו באמת מקווים שהדברים יסתדרו.
אילן גילאון: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
חיים כץ: בוקר טוב, היום יום שני בשבוע, פותחים שבוע חדש, כ"ה בסיוון, שבוע חדש מבחינת הכנסת, כ"ה בסיוון, 3 ביוני 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה.
חיים כץ: הנושא – השינויים במדיניות של חברת התקשורת הוט בהעסקת עובדיה.
חיים כץ: אני אתן פה רשות דיבור לנציגי העובדים וגם להנהלה.
חיים כץ: אם ההנהלה תגיד משהו שלא מתאים לעובדים, אל תגידו.
חיים כץ: אותו דבר ההנהלה, היא תביע את דעתה, ואף אחד לא יפריע להם.
חיים כץ: על-מנת שאנחנו נדע, נכיר את הסיפור ושלא רק מקריאה בעיתונים, יש פה מישהו, נציג עובדים?
<נתן קביליס: אני נציג תמיכה טכנית במוקד בבאר-שבע.
חיים כץ: בוא, ספר לנו את הסיפור.
חיים כץ: אנחנו, לצורך העניין, לא יודעים כלום.
<נתן קביליס: מה שכולם יודעים זה שבשבועיים האחרונים, בדיוק שבועיים היום, אנחנו התחלנו במהלך של התאגדות לוועד עובדים בחברת הוט, במסגרת ארגון כוח לעובדים.
חיים כץ: מה קרה בשבועיים האחרונים שהחלטתם להתאגד?
חיים כץ: כמה זמן אתה עובד?
<נתן קביליס: אני עובד שנה וחצי.
חיים כץ: אז למה לא החלטת לפני שנה וחצי?
<נתן קביליס: היו ניסיונות בעבר, בחברה, שנפלו, מסיבות כאלה ואחרות, לא ניכנס לזה כאן.
<נתן קביליס: בחודשים האחרונים, אנחנו, הנציגים, הטכנאים, נציגי השירות, התמיכה, מרגישים את הצורך מלמטה בדבר מאוד פשוט – בשקיפות.
חיים כץ: למה אתם מרגישים את הצורך?
<נתן קביליס: מה שקורה זה דבר שאולי לחברים שיושבים פה יהיה קשה להבין, אבל זה מציאות.
חיים כץ: למה יהיה קשה להבין?
חיים כץ: אנחנו נעשה לך חיים קשים.
<נתן קביליס: אין בעיה, זה בסדר.
חיים כץ: למה לחברים פה יהיה קשה להבין?
<נתן קביליס: אני באתי מוכן.
<נתן קביליס: זה בסדר, כל שאלה, אני גם יהיו לי התשובות.
<נתן קביליס: אולי לא הייתי נציג תמיכה טכנית בחברת הוט, או טכנאי.
<נתן קביליס: מה שקורה, והדוגמה הכי טובה זה יום שלישי ויום ראשון לפני שבועיים, קם בבוקר נציג תמיכה טכנית או טכנאי, מקבל הודעה מהמנהל שלו, שיגיע דחוף למוקד ושהוא נאלץ היום, עד השעה תשע בערב, לחתום על חוזה שאסור לו להוציא מהחדר, ולעבור להעסקה קבלנית.
<נתן קביליס: בן-אדם שהיה חמש, שבע, שנתיים, עובד הוט, בן רגע, עושה את אותה עבודה, מאותו שולחן, עם אותו רכב, אם הוא טכנאי, אבל הבוס שלו הוא לא הוט, אלא "תקשוב" או "בבקום" או "כלנית" או כל קבלן שהם יקראו לזה ספק.
<נתן קביליס: מבחינתנו, זה אותו דבר.
חיים כץ: איזה תנאים?
חיים כץ: מה הוא קיבל?
חיים כץ: איזה תנאים הוא קיבל בחתימה?
חיים כץ: פיצויים של כמה?
<נתן קביליס: הם קיבלו פיצויים, זה ברמות שונות.
חיים כץ: כל אחד בנפרד?
<נתן קביליס: כן.
חיים כץ: היתה התמקחות?
<נתן קביליס: היה ניסיון לייפות את המצב ואת החוזה, כמובן לנסות לשווק את החוזה לאותו עובד בקצה, אבל בפועל, נוצר מצב שעובדים מאבדים את הזכויות שלהם, מאבדים את הוותק שלהם, מאבדים את הביטחון התעסוקתי.
<נתן קביליס: כי ברגע שחברת הוט תחליט שהיא מפסיקה את ההעסקה עם אותו מעסיק, אין לו, לא יהיה לו איפה לעבוד.
<נתן קביליס: לו, זה לעוד 200 כמוהו.
<נתן קביליס: אם זה 200 בנשר או 200 בבאר-שבע, בשבועות האחרונים, במיוחד מאז שהתחלנו להתאגד.
<נתן קביליס: זה מה שאנחנו רואים בבוטות.
חיים כץ: איך הולך התהליך של ההתאגדות?
<נתן קביליס: אנחנו אתמול הכרזנו על סכסוך עבודה.
חיים כץ: איך הולך התאגיד של ההתאגדות?
<נתן קביליס: התחלנו תקשורת עם ארגון כוח לעובדים לפני ארבעה חודשים.
חיים כץ: לפני כוח לעובדים.
חיים כץ: אתם, כשאתם באים, אחד כמוך שבא ורוצה להתאגד.
חיים כץ: מתחיל לעניין?
<נתן קביליס: את החברים, כן.
<נתן קביליס: זה בשיחות חולין, בפינת העישון, במזנון, בעבודה, במכללה.
<נתן קביליס: רובנו גם סטודנטים.
<נתן קביליס: ומבינים שיש צורך לקחת את הגורל בידיים שלנו.
<נתן קביליס: זה נשמע כמו סיסמה, אבל זה לא פחות מזה.
<נתן קביליס: נוצר מצב שאנחנו פונים לכוח לעובדים, מבינים, תוך כדי, עושים, לומדים גם בעצמנו, על המשמעויות של התהליך, על זכויות עובדים.
<נתן קביליס: אנחנו לא נולדנו מהפכנים או אנשי צדק ששואפים לזכויות עובדים, אבל בשורה התחתונה, נוצר מצב שאנחנו רוצים להקים את הוועד הזה, אחרי ניסיונות גם בהסתדרות הכללית וגם בהסתדרות הלאומית.
<נתן קביליס: פנינו לכוח לעובדים שבפועל אנחנו מרכיבים צוותים מובילים בכל הארץ, בבאר-שבע, בנשר וביקום, שהתפקיד שלהם הוא לקשר אותנו, נציגי הוועד, אל העובדים בשטח, שזה דו-סטרי, גם כלפי הוועד, שנשמע מה חסר, מה צריך, מה הבעיות, וגם את העמדות שלנו, הוועד, כלפי העבודה.
חיים כץ: מה חסר?
חיים כץ: מה צריך?
חיים כץ: בוא, תגיד לנו.
<נתן קביליס: אנחנו צריכים, בשורה התחתונה, שאילן ועמליה שיושבים אתנו פה, יעבירו הלאה ויבינו גם בעצמם, שיכירו בנו כארגון יציג, שישבו אתנו למשא ומתן.
חיים כץ: אתה הולך לישון כמהפכן צעיר, כחבר ועד חדש.
חיים כץ: מה הבשורה?
חיים כץ: מה אתה רוצה להודיע מחר לעובדים?
חיים כץ: תאסוף את העובדים בבוקר, במגאפון, בואו בואו בואו, מה הבאתי לכם.
<נתן קביליס: אני רוצה להודיע לעובדים שההנהלה מכירה ביותר מ- 1,200 עובדים שיצטרפו לכוח לעובדים ויושבת אתנו לשמוע מה אנחנו רוצים.
חיים כץ: מה אתם רוצים, אבל-?
אילן גילאון: זה מספר העובדים בהוט?
אילן גילאון: 1,200?
<נתן קביליס: לא, למעלה מ- 3,000.
<נתן קביליס: אנחנו נשמח לדעת מספר יותר מדויק, אבל ההערכה שלנו.
<נתן קביליס: הם לא נותנים את מספר העובדים, הם יצטרכו לתת, באיזה שהוא שלב.
<נתן קביליס: אנחנו עברנו את ה- 1,200 חברים.
חיים כץ: אתה לא עונה למה שאני שואל אותך.
חיים כץ: מה אתה רוצה?
חיים כץ: אתה מקים ארגון, מה היעדים?
חיים כץ: מה המטרות?
<נתן קביליס: אנחנו רוצים דבר ראשון, ביטחון תעסוקתי.
<נתן קביליס: אנחנו רוצים שישאלו אותנו ולא ייתנו לנו התראה של 12 שעות, לפני שמעבירים אותנו להעסקה של בוס אחר, בסוף היום.
<נתן קביליס: אנחנו רוצים קצת יותר תנאים, לא הרבה.
<נתן קביליס: אנחנו לא מבקשים משכורות עתק.
חיים כץ: מה, למשל?
חיים כץ: בוא, תדבר, מה אתה רוצה?
חיים כץ: אני עכשיו ההנהלה שלך, אני רוצה לתת לך.
<נתן קביליס: אנחנו נדרוש זה תוספת שכר וותק, נדרוש סיבוס.
חיים כץ: מה זה תוספת שכר לוותק?
<נתן קביליס: תוספת שכר לוותק.
חיים כץ: הוא מקבל אוטומאטית כל שנה ותק, אחוז אחד בריבית דריבית.
<נתן קביליס: לא.
חיים כץ: מה לא?
מיקי רוזנטל: הצחוק עובר דרך הכבלים עכשיו.
<נתן קביליס: לא קורה.
<נתן קביליס: במקרה הטוב, אם אתה עובר שנה, אתה מקבל עוד שקל, וזהו.
<נתן קביליס: לפחות במוקדי השירות.
חיים כץ: מה, למחיר שעה?
חיים כץ: שקל לשעה?
מיקי רוזנטל: זה לא קרה.
מיקי רוזנטל: אני אפרט תכף.
<נתן קביליס: תוספת של אוכל, שנציג שמגיע למשמרת ערב או בסוף שבוע, לא יצטרך להזמין פיצה כדי שיהיה לו מה לאכול.
<נתן קביליס: אנחנו נרצה יותר.
<נתן קביליס: אנחנו נרצה לשפר את הפנסיה שלנו.
<נתן קביליס: ביטוח מנהלים.
חיים כץ: אין פנסיה, אתה לא יכול לשפר.
חיים כץ: עזוב אותך, חבל.
<נתן קביליס: למה?
חיים כץ: למה אין, אני לא הולך לתת לך הרצאה.
מיקי רוזנטל: אל תוותר, אל תוותר.
חיים כץ: לא יודע לשפר את הפנסיה.
חיים כץ: לפי החוק, הם, עכשיו אתה חמש חמש חמש, הם עשרה אחוז אתה חמישה אחוז, אין לשפר.
<נתן קביליס: קרן השתלמות, מותר לדרוש?
<נתן קביליס: ביטוח מנהלים, כמו שבהוט מובייל.
חיים כץ: לא לא, ביטוח מנהלים – לא.
חיים כץ: זה או פנסיה או ביטוח מנהלים.
חיים כץ: אין יותר ביטוח מנהלים במשק הישראלי.
חיים כץ: אין יותר ביטוח מנהלים לאף אחד, גם לא למנהלים.
<נתן קביליס: יום מחלה מהיום הראשון, מותר לדרוש?
חיים כץ: בטח.
עפו אגבאריה: גם לא לעצמאיים?
חיים כץ: ברגע שהורידו את המקדם, אין פנסיה.
מיקי רוזנטל: אבל צריך לדאוג שיפרישו לפי החוק.
מיקי רוזנטל: שיהיה הפרשות לפי החוק.
<נתן קביליס: חיים, מה שקורה זה מצב שנציג שעובד ארבע או חמש שנים בחברה, מתוגמל על-ידי בונוס של בין 600 ל-900 שקלים, תלוי בתפקיד, זה בונוס שהוא לא התעדכן שש שנים או שבע שנים.
<נתן קביליס: זאת אומרת, רק מעמיסים עלינו עוד ועוד נתונים ועוד ועוד נהלים לעמוד בהם, ויעדים לעמוד בהם, אבל קשה מאוד להגיע לבונוס הזה.
חיים כץ: גברתי, מנהלת כוח-אדם.
חיים כץ: בואי תסבירי לי, בחברה שמרוויחה כל-כך הרבה כסף, למה קמים, איזה סיבה יש לעובדים לקום מחר בבוקר ולהגיד – וואלה, אנחנו מתמרדים, אנחנו נגד מקום העבודה שלנו, אנחנו רוצים תנאים.
חיים כץ: לא נגד, אנחנו רוצים להיות במקום העבודה, אנחנו נגד המנהלים שלנו, שהם לא אומרים את זה, אבל מצטייר וואלה, קצת חזירות יש פה.
חיים כץ: קצת.
חיים כץ: טיפה, אותם עובדים שבכלום, אנחנו שומעים על המשכורות בהוט, לצמרת הניהולית.
חיים כץ: זה הדריכה.
חיים כץ: בואי תגידי לי ככה, תני לי ללמוד, להבין.
<עמליה זרקא: קודם כל, בוקר טוב לכולם, שמי עמליה, אני סמנכ"ל משאבי אנוש.
<עמליה זרקא: אני רוצה להתנצל בשמו של הרצל, הוא היה אמור להגיע, אבל בגלל איזה שהוא שיבוש, משהו נסיבות אישיות, הוא לא יכול.
חיים כץ: נעשה דיון בעוד שבועיים, מעקב.
<עמליה זרקא: אין בעיה.
מיקי רוזנטל: הרצל עוזר זה המנכ"ל של הוט.
מיקי רוזנטל: הרוויח בשנת 2012 - -
חיים כץ: מיקי, מיקי, מה אמרנו?
חיים כץ: מיקי, מה אמרנו?
חיים כץ: לא, אתה תבקש רשות דיבור, תדבר.
מיקי רוזנטל: תרשמי אותי, וילמה.
חיים כץ: אתה רשום.
<עמליה זרקא: אז קודם כל, אני רוצה להגיד שצר לנו על התמונה שמתקבלת בתקשורת.
<עמליה זרקא: אנחנו ממעטים להגיב מתוך כבוד לעובדים שלנו ומתוך מטרה לא לנהל את כל הבוכהלטריה שנוצרה שם, על גבי העיתונים, או בעמודי האינטרנט, בטח לא בפייסבוק.
<עמליה זרקא: אבל בוודאי מה ששמעתם וראיתם, בכלל בכלל בכלל לא משקף את העובדות ולא קרוב אפילו למציאות.
<עמליה זרקא: עוד מילה להקדמה.
<עמליה זרקא: הנושא של ההתארגנות, אנחנו גם מכירים את החוק, אנחנו מכבדים את זכותם הלגיטימית של העובדים להתארגן.
חיים כץ: איך זה עולה בקנה אחד עם מה שאתם עושים?
<עמליה זרקא: אנחנו מכבדים את זכותם הלגיטימית להתארגן, אנחנו, מייד עם ההודעה על ההתארגנות, הנחינו את כל המנהלים, בלי יוצא מן הכלל, גם בהיכרותנו את החוק בנושא התנכלות וכו' וגם בעקבות פסק-דין פלאפון, לא רק שלא נאיים להתנכל, אלא גם לא להביע עמדה.
<עמליה זרקא: זה מה שאנחנו מחויבים היום ואני חושבת שבצד השני של השולחן אין כלפינו טענות בתחום הזה, כי אנחנו מאוד מאוד מקפידים, אני באופן אישי וכל המנהלים הבכירים, מנחים, בשום פנים ואופן לא להתנכל.
<עמליה זרקא: אני באופן אישי גם ניגשתי לא פעם ולא פעמיים לנציגים של כוח לעובדים, בכניסה ליקום, ושאלתי אותם אם הכל בסדר, אם הם מרגישים נוח, אם הם עומדים במקום שהם רצו, אם מישהו ניגש וכו' וכו'.
<עמליה זרקא: כך שאנחנו מכבדים את הזכות הלגיטימית הזאת, לא רק ברמת דקלרציה, אלא גם ברמת אופרציה.
<עמליה זרקא: נתחיל עם זה.
<עמליה זרקא: עוד מילה אחת, רק ליישור קו, שכולנו נדע במה המדובר.
<עמליה זרקא: חברים, אנחנו מדברים על אוכלוסייה שעובדת אצלנו, שאורך החיים שלה בממוצע בחברה הוא בין 12 ל- 18 חודש, חברים, אנחנו מדברים על אנשים שעובדים בחברה, שאורך חיי נציג אצלנו, בין 12 ל- 18.
חיים כץ: השאלה הבאה, רציתי לשאול אותה, זה בדיוק השאלה הבאה.
חיים כץ: אם מ- 12 ל- 18 חודש, למה אתם מפטרים אותם?
חיים כץ: למה אתם לא מעסיקים אותם?
חיים כץ: הם אומרים – הם הולכים לבד, למה אנחנו צריכים דרך ראיסים?
חיים כץ: למה אנחנו צריכים לפצות חברות קבלניות?
<עמליה זרקא: אנחנו תכף נסביר את המהלך.
<עמליה זרקא: מה שחשוב לי להגיד, שלמרות שמדובר ואמר קודם נתן.
<עמליה זרקא: רובנו סטודנטים, שמעתם את המשפט.