GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך מאוד.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה שכל ילד, שהוא בעל צרכים מיוחדים, - - -
חיים כץ: למי אנחנו פונים?
אורלי לוי אבקסיס: שייפנה למשרד הרווחה, כמובן.
שולי מועלם-רפאלי: משרד הרווחה.
<פיני קבלו: - - - משרד החינוך.
חיים כץ: איפה משרד הרווחה?
שולי מועלם-רפאלי: אבל הם שלחו רק - - - האוטיסטים, זה בדיוק - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל הם שלחו רק את נציגת האוטיסטים.
אורלי לוי אבקסיס: הם עושים את זה כל הזמן.
<קריאה: יש חוזה, יש חוזה, אין יישום.
<לילי אבירי: לא, אני אגיד לך מה: הכותרת נכתבה אבל - - -
אורלי לוי אבקסיס: בעלי צרכים מיוחדים.
שולי מועלם-רפאלי: ילדים בעלי צרכים - - -
<קריאה: זה לא רק - - -
חיים כץ: סליחה, גברת, משרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי, אני מעוניינת בשיתוף עם - - - אבל - - -
חיים כץ: חברת הכנסת אורלי לוי, אנחנו נוציא מכתב מהוועדה שצר לנו שמשרד הרווחה, לדיון שהוזמן בגלל מחשבות שייתכן שלא בסדר עם ילדים, פרט לאוטיסטים.
חיים כץ: משרד הרווחה שלח רק את נציגי האוטיסטים.
חיים כץ: אנחנו מבקשים מהם: אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
חיים כץ: ולא, נעשה דיון נוסף בעניין הזה, ונבקש מהאוטיסטים לא לבוא.
<יוליה בן משה: מי הכתובת?
חיים כץ: תשבי עם הגברת וילמה מאור, תנסחו מכתב, נוציא מכתב.
<פיני קבלו: אדוני, אני רק אומר שאנחנו נפעיל - - -
חיים כץ: אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה, נגמרה הישיבה.
חיים כץ: יום שני בשבוע, ט' בתמוז, 17 ביוני 2013, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הפסקת תקציבי ההכשרה המקצועית לענף המלונאות, התיירות והקולינריה.
חיים כץ: ספר לי, שלום בן משה, למה אני מקיים את הדיון היום.
<שלום בן משה: אל"ף, כי זה נושא חשוב.
חיים כץ: למה אתם מפסיקים את התקציבים?
<שלום בן משה: אתמול היה דיון אצל השר בנושא הזה.
<שלום בן משה: אני רוצה לומר שזה היה דיון רציני שהשתתפו בו והעלו את כל הסיבות.
חיים כץ: אני בטוח שהשר לא מקיים שום דיון שהוא לא רציני.
חיים כץ: כל הדיונים הם רציניים.
<שלום בן משה: דיון רציני שבו העלו כל מיני סוגיות, הייתה דווקא נכונות מצד השר והוא נתן הנחיה ברורה שצריך לטפל בעניין הזה בדחיפות כדי שהמציאות הזאת שהולכת להיות מתוארת בפניך, לא תהיה.
חיים כץ: מה הולך להיות מתואר בפני?
<שלום בן משה: מה שיתואר בפניך תיכף – יש פה שפים, יש פה תעשייה – הם יספרו לך הכול.
<שלום בן משה: קודם כול, זה לא סוד שמשנת 2000 – זה לא נולד עכשיו – מ-2000 ועד היום, תקציבי ההכשרה המקצועית נמצאים בתהליך של ירידה.
<שלום בן משה: זה לא סודי, יש נתונים, אני לא מגלה שום דבר חדש.
חיים כץ: אני אחזור אליך.
חיים כץ: האם יש פה מישהו מהמלונאות שרוצה להגיד משהו?
<יואב בכר: קוראים לי יואב בכר, אני סמנכ"ל התאחדות המלונות.
<יואב בכר: אני בענף המלונאות 30 שנה, כך שאני זוכר את הימים ששלום רמז עליהם, שהיו באמת הרבה תקציבים והיו הרבה הכשרות, ואני גם זוכר את התקופה שלפני, כי בתקופה שלפני, במלונות וגם במסעדות היו הרבה טבחים זרים.
<יואב בכר: בכל מלון היו חמישה-שישה טבחים, כולל שפים זרים.
<יואב בכר: ואז התחילו ההכשרות, והיו הכשרות נוספות, אבל לדעתי הדיון פה הוא בעיקר על הנושא של הטבחים והקונדיטורים כי זה באמת מקצוע, ובהכשרות האלה ממש נעשתה עבודה יפהפייה, ובכל המלונות והמסעדות היום מדובר בשפים ובטבחים ישראלים.
<יואב בכר: התקציבים באמת ירדו עם השנים.
חיים כץ: מה היה התקציב?
<יואב בכר: בשיאו, הוא הגיע ל-40 מיליון שקלים.
חיים כץ: כמה אנשים השתמשו ב-40 מיליון?
חיים כץ: כמה הודרכו?
<יואב בכר: החברים פה, יש להם נתונים אולי יותר טובים משלי.
חיים כץ: הם ייתנו הכול.
<יואב בכר: אני יודע שהודרכו מעל 1,000 בשנה.
<משה כץ: מעל 2,000.
<יואב בכר: מעל 2,000 בימים טובים, ובשנים האחרונות זה ירד, אבל מה – ופה הנקודה, בגללה לדעתי הדיון הזה הוא כל כך חשוב - כי מינואר יש אפס תקציב, מינואר לא נכנסים להכשרות.
<יואב בכר: האוכלוסייה המרכזית של הקורסים האלה זה כאלה שבאים מהפריפריה, גם בתי-הספר הם בפריפריה, רובם, והחלופה זה אבטלה בקטע הזה.
חיים כץ: כמה אנשים למדו בשנה שעברה?
<יואב בכר: בשנה שעברה זה כבר ירד.
<יואב בכר: כמה?
<יואב בכר: משה, שלום.
<משה כץ: משה כץ, מפקח ארצי למקצועות המלונאות והאירוח, משרד הכלכלה.
חיים כץ: אתה בקי בעניין?
<משה כץ: מבחינה מקצועית.
חיים כץ: תן לנו סקירה מה למדו, כמויות, מספרים, כסף.
<משה כץ: כפי שצוין פה, בשנת 2000 זה היה שיא, היו 156 קורסים, בערך 3,000 איש.
<משה כץ: בכל קורס יש 18 עד 20 תלמידים.
<משה כץ: ב-2012 היו 32 קורסים, בערך 550 בוגרים.
<משה כץ: תוחלת תעסוקתית לבוגרים – בערך 80% השמה.
חיים כץ: כמה כסף זה עלה ב-2012?
<משה כץ: 15 מיליון בערך.
<משה כץ: הקורסים האלה הם קורסים יקרים, יקרים אפילו מאוד.
<משה כץ: זה בערך חצי מיליון שקל, כל בוגר עולה בערך 25,000 שקלים.
<יעקב ירדני: לשנה.
<משה כץ: משך הקורסים, בין שמונה לעשרה חודשים, הקורס מקנה כלים בסיסיים להשתלב בעולם התעסוקה, לשרוד בו, והמחקרים מראים שגם אחרי עשר שנים, 80% מאלה שנכנסו לענף, שורדים בו.
<משה כץ: אלה המחקרים של בני פפרמן, של המחלקה הכלכלית אצלנו.
<משה כץ: בסך הכול, הקורסים הם מעודכנים – יש פה תעשיינים.
חיים כץ: כמה דרישה יש?
<משה כץ: לכל בוגר בדרך כלל יש בערך הצעה של - - -
חיים כץ: לא מקומות עבודה.
חיים כץ: כמה דרישה יש לבוא לקורסים?
<משה כץ: אני מציע ששירות התעסוקה ייתן את התשובה.
חיים כץ: אל תציע.
חיים כץ: תגיד מה שאתה יודע.
<משה כץ: אני מניח שמדי שנה יש דרישה ל-1,500 טבחים, שזה כולל למסעדות, לענף המלונאות, לבתי-חולים, לבתי אבות, אוכל למטוסים, בעצם כל מקום שבו מתארחים אנשים, טבחים מוצאים תעסוקה.
חיים כץ: כלומר, 75 קורסים, זה מה שצריך בשנה.
<יואב בכר: כן.
<יואב בכר: זה נכון.
חיים כץ: מה שאתה אומר – 30 מיליון שקלים, היינו יודעים לחיות יפה.
<משה כץ: כאשר אנחנו היום מכשירים לטבחות, קונדיטאות ומלונאות, שזה לניהול דרג הביניים, וכל נושא פקידי הקבלה, מלצרות, זה כבר עבר לאחריות של המעסיקים ב-on the job training.
<יואב בכר: אני מבקש להשלים את הדברים של משה.
<יואב בכר: המלונאות לדוגמה – ויש פה את נציג המסעדות – אנחנו אנשי עבודה ואנחנו לא מורים ומכשירים.
<יואב בכר: בשנים האחרונות עבר אלינו כבר כל הקטע של הקבלה וחלק מהתפקידים.
<יואב בכר: אומרים לנו, הקורסים האלה יקרים.
<יואב בכר: אחריות של הכשרה עד מקום העבודה היא של המדינה.
<יואב בכר: אנחנו לא מורים, אנחנו לא יודעים להכשיר.
<יואב בכר: אומרים לנו, תקצרו את הקורסים.
<יואב בכר: כל הדברים האלה – אני אומר לכם ובזה אני באמת רוצה לסיים את חלקי – יכולים לדון ולדון, עוד מעט אין בתי-ספר כי מינואר אין להם כסף.
<יואב בכר: בית-ספר אחד סגר את שעריו בשבוע שעבר, מכללה טכנולוגיות בבאר שבע; מנהל של בית-ספר אחר התפטר כי אין לו חוזה להמשך, ואנחנו במצב חירום שצריך לתת לזה מענה.
<יואב בכר: יש לנו רק בענף שלנו – אמרו פה 1,500 – לנו חסרים 900 טבחים ו-250 קונדיטורים, ולמסעדות עוד כ-1,000.
<יואב בכר: אני ממש קורא ופונה.
<יואב בכר: היינו אצל השר אתמול, והשר – אני התרשמתי – מאוד רוצה לעזור ולסייע.
חיים כץ: אבל, מה הבעיה שלו?
<יואב בכר: אני מקווה שהם יסייעו.
חיים כץ: אם הוא כל כך רוצה לעזור, מה הבעיה?
חיים כץ: אתה לא יודע.
חיים כץ: בוא תנסה לשער.
<שי ברמן: אני יודע למה הוא לא רוצה לעזור.
<שי ברמן: שי ברמן, מנכ"ל איגוד המסעדות.
חיים כץ: כשאתה רוצה לדבר, תרים את היד ותקבל רשות דיבור.
חיים כץ: חבר הכנסת סולומון, בבקשה.
שמעון סולומון: אני קורא פה את הנתונים למי מיועדים הקורסים – חיילים משוחררים, מהפריפריה, עולים חדשים, בני מיעוטים – שזה בפני עצמו מטרה שהיא לא פחותה.
שמעון סולומון: בכלל, זה נראה לי דבר מאוד מאוד חשוב, ואני גם רואה מי מקבלי השירות, בצד השני – בתי אבות, מסעדות – כשהיום, התיירות, ברוך השם, היא לא דועכת, בסדר גמור שיש ביקוש.
שמעון סולומון: הנתון הכי מדהים שאני רואה פה – כאחד שריכז תעסוקה בעבר – יש השמה של 100%, אז למה צריך להוריד את זה?
שמעון סולומון: למה צריך להפחית את זה?
שמעון סולומון: יושב-ראש הוועדה שאל מה הסיבה, אז אני יכול לשער – אולי זה תקציב, אולי זה משהו אחר – אבל אני חושב שצריך פה באמת לחשוב ולראות למה כדי לבדוק איך אנחנו יכולים לעזור.
רינה פרנקל: אני חושבת שכאן הבעיה היא לא כל כך תקציבית כי אנחנו מדברים פה על תקציב של כמה בסך הכול?
רינה פרנקל: 30 מיליון שקל?
רינה פרנקל: זה לא תקציב ענק שדרוש לכל הענף הזה.
רינה פרנקל: אני חושבת שאנחנו גם צריכים לראות בהכשרה למלונאות משימה לאומית.
רינה פרנקל: קודם כול, אנחנו מכשירים פה חיילים משוחררים, כל מיני מגזרים שונים שחשוב גם להכשיר אותם, כולל אנשים בפריפריה.
רינה פרנקל: ובעיקר, השמה.
רינה פרנקל: אני בעבר ביקרתי במכללות האלה, אני יודעת שהם עובדים ממש בצורה מצוינת ועושים כמיטב יכולתם כדי באמת להכשיר אנשים ולשים אותם בעבודה.
רינה פרנקל: זה מה שהכי חשוב כי לא בכל ההכשרות יש לנו כזה אחוז השמה.
רינה פרנקל: שנית, אני חושבת שאם אנחנו לא נעשה את המהלך הזה, תוך מספר שנים אנחנו נמצא את עצמנו שוב עם עובדים זרים בענף, ונגיד מדוע זה קרה ואיך הגענו לדבר הזה.
רינה פרנקל: אני חושבת שצריך להמשיך.
חיים כץ: רצית להגיד משהו.
<שי ברמן: שי ברמן, מנכ"ל איגוד המסעדות, הברים ובתי הקפה.
<שי ברמן: אנחנו היינו בישיבה לפני שבוע או שבועיים יחד עם אנשי משרד האוצר ועם אנשי משרד הכלכלה והמסחר.
<שי ברמן: אנשי משרד האוצר אמרו לנו למה הם חושבים שזו השקעה שהיא לא טובה - -
<שי ברמן: - - וההגדרה של איש האוצר שיושב פה גם בחדר הזה הייתה שזה לא נותן תשואה מספיק טובה.
<שי ברמן: אתם פה נבחרי ציבור, ואתם צריכים להסביר לאותו פקיד מהאוצר שמשכורת של בן אדם שמגיע הביתה - - -
חיים כץ: תאמין לי, אנחנו נעשה את מה שאנחנו צריכים.
חיים כץ: אנחנו נעשה את מה שאנחנו צריכים לעשות, אתה תעשה את השירות שלך במסעדות.
<שי ברמן: זה דבר אחד.
<שי ברמן: דבר שני זה משרד הכלכלה והמסחר.
<שי ברמן: משרד הכלכלה והמסחר, הוא בכלל חי ביקום אחר.
<שי ברמן: אני קראתי לפני שבוע שהוא חושב שבכלל צריך 150 עיתונאים, שלא צריך טבחים.
<שי ברמן: צריך 150 עיתונאים.
<שי ברמן: כל תעשיית העיתונות קורסת.
<שי ברמן: מעריב, ידיעות אחרונות, אין עיתונות כבר כמעט בארץ, והם חושבים שצריכים 150 עיתונאים.
<שי ברמן: איפה הם חיים, אלוהים יודע.
חיים כץ: נציג האוצר, תסביר לי מה זה תשואה.
<רן רידניק: שלום, כבודו.
<רן רידניק: שמי רן רידניק, רכז תחום התעסוקה באגף התקציבים, משרד האוצר.
<רן רידניק: קודם כול, קצת תמונת רקע וגם אני רוצה להגיד משהו.
<רן רידניק: אנחנו נמצאים כרגע בתהליך אישורו של תקציב המדינה, מהתקציבים היותר קשים.
<רן רידניק: היה דיון קשה מאוד בוועדה בשבוע שעבר, כפי שאתה יודע – השלכות מכיוונים אחרים, באמת תקציב לא פשוט.
<רן רידניק: במסגרת הליך גיבושו של תקציב המדינה, שכל אזרח חווה על בשרו, יש צורך לקבוע סדרי עדיפויות משמעותיים ועקביים, וזה התהליך שמבצעת הממשלה.
<רן רידניק: גם במסגרת גיבוש תקציב המדינה, שהוא תהליך מאוד מורכב, עדיין בתחום התעסוקה אני שמח לבשר לכבוד היושב-ראש, שניתנו תוספות ויש תוכניות מאוד משמעותיות בתחומים בהם הממשלה החליטה שהיא רוצה למקד מאמץ.
<רן רידניק: אחד מהכיוונים האלה זה עידוד תעסוקת חרדים, הממשלה חתמה סיכום והולכת ליישם תוכנית שאפתנית ואני מקווה שהיא תעשה חיל, עידוד תעסוקה לאוכלוסייה הערבית.
שמעון סולומון: למה זה סותר?
חיים כץ: תן לו לדבר.
חיים כץ: תן לו לדבר, כמו שהוא לא הפריע לך.
שמעון סולומון: חרדים יכולים - - -
רינה פרנקל: גם ערבים וגם חרדים יכולים להשתתף.
חיים כץ: תנו לו לדבר.
<רן רידניק: אני רק אגיד שבכל קביעת סדרי עדיפויות, כשיש עוגה מוגבלת – לא משנה כמה היא גדולה; אתה יכול להגדיל אותה, להקטין אותה – עדיין אתה צריך להחליט איך אתה מתעדף כל דבר.
<רן רידניק: זה מה שהממשלה מבצעת, גם לא מבצע את זה פקיד.
<רן רידניק: במסגרת ההליך הזה, אז גם בעולם של תעסוקת חרדים, גם של תעסוקת ערבים וגם בעולם של הכשרה מקצועית - - -
חיים כץ: מינואר הפסיקו תקציבים?
חיים כץ: תסביר לי, אני רוצה להבין, כי אני, בשלושה משפטים הלוא יכול לייתר את כל הדיון הזה.
חיים כץ: אני יכול לבוא ישר לפאנץ' ליין ולגמור את העניין - זה ברור לך – ובכל זאת אני נותן להם לדבר ונותן להם לשאול, ואני רוצה להבין.
חיים כץ: בינואר הפסקתם את התקציב?
<רן רידניק: אני אשמח כאן להמשיך את המשפט ואני אסביר.
חיים כץ: אז בוא תסביר לי.
<רן רידניק: רק אמשיך את המשפט בנוגע להכשרה המקצועית.
<רן רידניק: בהתאם למספר החלטות ממשלה, הממשלה מתגברת תקציבים של הכשרות במסלול שוברי הכשרה מקצועית ומסלולי OJT, הכשרה פנים-מפעלית וכיתה במפעל.
חיים כץ: מה זה OJT?
<רן רידניק: זו הכשרה בשיתוף המעסיק.
<רן רידניק: יש להם שני נהלים למשרד התמ"ת, פנים-מפעלית והכשרה במקום העבודה.
<שלום בן משה: On the-Job Training.
<שלום בן משה: זה לא מתאים עבורנו.
<קריאה: זה לא מתאים לפה.
<רן רידניק: אני לא אומר מתאים או לא מתאים, אני כרגע אומר מה הממשלה החליטה לעשות.
<רן רידניק: אני אשמח לסיים את דבריי, גם אם חולקים על זה.
חיים כץ: אתה תסיים את דבריך.
<רן רידניק: בתחומים האלה, בהתאם למספר החלטות ממשלה, הממשלה מנסה ליצור מנגנונים יותר מוכווני מעסיקים, יותר יעילים, זו פעילות שכן מקבלת העצמה תקציבית דווקא בעולם של מצוקה תקציבית.
<רן רידניק: זה משהו שכן קורה כיום.
<רן רידניק: ספציפית בנוגע להכשרה במלונאות, שאלת אותי האם עוצרים, האם מקצצים.
<רן רידניק: אז קודם כול, בואו נשים דברים על מקומם.
<רן רידניק: אף אחד כאן לא ביצע פעולה יזומה של עצירה.
<רן רידניק: יש כאן שני תהליכים.
<רן רידניק: האחד, יש ועדת חריגים עם תקציב המשכי – אתה מכיר את זה במסגרת הרבה מאוד דברים כאלה ואחרים – שישפיע על פתיחת דברים חדשים.
<רן רידניק: זה קשור להליך אישור תקציב המדינה, זה פחות קשור לסוגיה הספציפית, וגם אף אחד לא ביצע קיצוץ ספציפי בתקציבי הכשרה במלונאות.
<רן רידניק: במסגרת תקציב ההכשרה הכללית היו התאמות שהממשלה החליטה עליהן, והן רלוונטיות גם לכאן, אבל לא תמצא החלטת ממשלה שהפחיתה תקציב לתחום הזה.
<רן רידניק: בואו נדבר על כן כדאיות – כי שמעתי כאן זלזול בדבריו של הפקיד.
<קריאה: סליחה, אבל אין תקציב - - -
חיים כץ: סליחה, גברתי.
<רן רידניק: אני כן אשמח להגיד משהו לגבי כדאיות, שאלת אותי.
<רן רידניק: בסופו של דבר, כן, כשמסתכלים על הכשרות בתחומים שונים, במקצועות שונים, הממשלה ומשרד הכלכלה צריכים להחליט מה התחומים הנכונים יותר, הנכונים פחות, בתחום המלונאות.
<רן רידניק: כאן אני אחזור על מה שאמרתי, ברשותך, גם אם חולקים עלי, אני אשמח להציג את תפיסתנו – בעולם שבו אורך ההכשרה הוא ארוך יחסית, עלות ההכשרה מאוד מאוד גבוהה, היא פי-4 מעלות הכשרות אחרות, והשכר בתום ההכשרה הוא לא גבוה מהכשרות במקומות אחרים – יש כאן
<רן רידניק: סקרי מעקב מטעם מחקר וכלכלה במשרד התמ"ת שעוקבים אחרי זה, וגם נתוני סקר למ"ס, סקר הכנסות לפי ענפים, זה ענף שמתאפיין ברמות שכר, מבחינת תעדוף אתה צריך להשקיע יותר כסף ויותר זמן הכשרה - - -
חיים כץ: כמה אחוזי השמה?
<רן רידניק: אחוזי השמה גבוהים מהממוצע, בערך 62.5%.
חיים כץ: זה 100%.
<רן רידניק: 62.5%, זה מה שאומר המחקר, אני לא מכיר 100%.
<רן רידניק: אבל לכל אחד יש הנתונים שלו, אני מסתכל על-פי נתונים של משרד התמ"ת.
<רן רידניק: לפי העולם הזה, כאשר אורך ההכשרה ארוך יותר, עלותה גדולה פי-4, השכר, בכל מבחן כדאיות, כשאתה רוצה להחליט, עבור אותו פרט, אתה רוצה לשים אותו בעבודה טובה ואיכותית ויש לך שאלה איפה לשים אותו, אז גם כאן אני חושב שזאת סוגיה חשובה – גם מבחינת הפרט, גם מבחינת המשרד עצמו - אלה שיקולים שצריך לקחת בחשבון.
<רן רידניק: אם בהכשרה במקצוע מתכת, רמות השכר גבוהות יותר ומשך ההכשרה קצר יותר, יכול להיות שהן מיטביות יותר.
<רן רידניק: זה אחד הנושאים שאמרנו ואני חושב שיש לו מקום אופציונלי.
חיים כץ: אני יכול להמשיך לשמוע אותם ואני אתן להם לדבר.
חיים כץ: אתם באוצר ובתמ"ת – אני מדבר אליך ולתמ"ת – כל היום, חדשות לבקרים, מצלצלים אלי ואומרים לי, ויסקונסין.
חיים כץ: כל היום.
חיים כץ: הכשרה.
חיים כץ: אז תחליטו מה אתם רוצים.
חיים כץ: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל רוצה.
חיים כץ: פה אתם עוצרים הכשרה ושם אתם עושים הכשרה אחרת בשביל אולי לשלם לחברות כוח-אדם כסף.
חיים כץ: זאת המטרה?
חיים כץ: להעשיר מקורבים?
חיים כץ: זה העניין פה?
חיים כץ: גם בוויסקונסין אתה בודק תשואה?
חיים כץ: שיש שם השמה אפס?
חיים כץ: של המיועדים.
חיים כץ: יש השמה אחרת, של אלה שלא מיועדים, רגילים, שימצאו עבודה עם ויסקונסין ובלי ויסקונסין.
חיים כץ: אתה מבין מה אתה אומר לי?
חיים כץ: אתה אומר לי – חיים, סגור את ויסקונסין.
חיים כץ: יש פה הכשרה, הנה יש לך כסף, יש לך אנשים שרוצים לעבוד, 1,500 איש בשנה, למה שאני אתן לך את ויסקונסין?
חיים כץ: בוא תסביר לי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניתן לו את ויסקונסין.
חיים כץ: למה אני אתן לך את ויסקונסין?
חיים כץ: איזה תשואה יש לוויסקונסין?
חיים כץ: זה חשוב לך שיעבוד רק חרדי?
חיים כץ: זה משנה אם עובד חילוני, חרדי או ערבי?
חיים כץ: זה משנה מי מביא את הפרנסה הביתה?
חיים כץ: זה מפריע לך אם מישהו שרוצה לעבוד, עובד, והוא מקבל הכשרה והוא מקבל מקצוע?
אורלי לוי אבקסיס: מקבל תעודה, הוא יכול ללכת - - -
מיכל בירן: ויש לו עבודה.
חיים כץ: זה לא חוכמה להיכנס בסוף הדיון, להעיר הערה וזהו.
חיים כץ: זה המצב?
חיים כץ: גם בוויסקונסין לבדוק תשואה?
חיים כץ: אל תענה.
חיים כץ: אתה לא האיש שייתן תשובה.
חיים כץ: האיש שייתן תשובה זה השר שלך ושר התמ"ת.
חיים כץ: והנה אני מודיע לך – אם לא תפתחו את הקורסים האלה ולא תעבירו כסף להרשאות, לא יהיה לכם כלום.
חיים כץ: אתם תבואו לפה – אם לא מחר, אז מחרתיים – ותקבלו בראש.
חיים כץ: פותחים ויסקונסין, משלמים מיליונים, וסוגרים הכשרות בשביל 30 מיליון.
חיים כץ: כמה עלה ויסקונסין, כמה אתם מייעדים לו?
חיים כץ: כמה כסף, כמה מאות מיליונים?
<רן רידניק: לגבי השאלה הזאת, קודם כול זה תלוי במודל שתאשר הוועדה בפריסה.
אורלי לוי אבקסיס: במודל המוצע.
<רן רידניק: בכל מקרה - וזו התשובה העקבית - מכיוון שהתוכנית מתמקדת בשירותים תומכי עבודה ובהשמה בעבודה, התוכנית עצמה מאוזנת.
חיים כץ: כמה כסף אתה משקיע עד שתראה כסף?
<רן רידניק: התוכנית עצמה מאוזנת.
חיים כץ: מה זה מאוזנת?
אורלי לוי אבקסיס: אה, הם לוקחים את סך כל הקצבאות של דורשי העבודה, כן?
אורלי לוי אבקסיס: לזה התכוונת מאוזנת?
חיים כץ: אתה יכול לחזור היום הביתה אחרי הדיון ולהגיד לממונים שלך שבגלל התשובות שלך אין להם מה לפנות – או שאני אגיד להם.
חיים כץ: ההתנהלות שלכם לא רצינית.
אורלי לוי אבקסיס: הם רוצים רק את ויסקונסין.
חיים כץ: נראה לי שיד ימין לא יודעת מה יד שמאל רוצה.
חיים כץ: זה גם בתמ"ת.
חיים כץ: זה גם בתמ"ת, שלום.
חיים כץ: גם אצלכם בתמ"ת, לא יכול להיות כזה דבר.
חיים כץ: גם אתם – ויסקונסין, ויסקונסין.
חיים כץ: בוא תדבר אתנו, בוא תראה.
חיים כץ: בוא תשב, בוא תראה.
חיים כץ: אז למה אתם סוגרים את ההכשרות?
חיים כץ: כמה אנשים יושבים בבית ולא עובדים בגלל שאתם סוגרים להם הכשרה?
חיים כץ: והם רוצים לעבוד.
אורלי לוי אבקסיס: אז הם יגידו – יש צורך בוויסקונסין.
חיים כץ: מהפריפריה.
חיים כץ: לא מתל-אביב.
<ראובן הראל: הרבה רוצים לעבוד.
<ראובן הראל: אם לא – ילכו לכבישים, לרחובות.
חיים כץ: אני מבין שבזה הבנתם שהעניין מוצה.
חיים כץ: עכשיו, דקלרציות.
חיים כץ: ברור לך.
חיים כץ: באו לפה אנשים, אני אתן להם לדבר.
חיים כץ: ברור לך – שמע מה אני אומר לך – זו תהיה התשובה לשרים שלכם.
חיים כץ: לא אדבר ולא אעשה פה דיונים עד שלא יפתחו את הכספים לקורסים.
חיים כץ: אני אתן לך רשות דיבור בסוף.
<יונתן שפירא: שמי יוני שפירא, אני סגן יושב-ראש אגודת מורי הדרך, וככזה, אנו היחידים שלמעשה מייצגים פה את הלקוח – את הלקוח הסופי, את התייר – כי התייר לא יכול לשבת פה.
<יונתן שפירא: אנחנו שומעים מהם חדשות לבקרים את התלונות שלהם על רמות שירות כאלה ואחרות במלונות.
חיים כץ: זה לא בגלל הקורסים.
חיים כץ: זה בגלל שהמלונות לא נותנים שירות מספיק טוב בשביל הכסף שהם מקבלים.
חיים כץ: אל תעשה אותם צדיקים.
<יונתן שפירא: אני לא עושה אותם צדיקים.
חיים כץ: המלונות, הלוואי וייתנו שירות כמו שנותנים בחוץ-לארץ.
<יונתן שפירא: אכן.
<יונתן שפירא: בתוך המוצר התיירותי ואחריותנו, יחד עם גורמי ההכשרה שלנו - ואנחנו, מורי הדרך, היחידים בעלי הכשרה מטעם הרגולטור – ויושבת פה גברת מינה גנם, האחראית על ההכשרה, אנחנו אחראים על חווית התייר והמוצר התיירותי שהם מקבלים.
<יונתן שפירא: במלון – שלא כמורי דרך, אנחנו בודדים שמסתובבים עם קבוצה – במלון הוא נפגש עם 15 גורמים שונים שנותנים לו שירות, ואני לא אפרט אותם, אבל זה החל מהביטחון והבל-בוי, והמנקה והקבלה והמלצרים וכו'.
<יונתן שפירא: אם אחד מהגורמים האלה לא ידע לתת את השירות ברמה הנאותה, ברמה הבין-לאומית, הרי החוויה כולה תיפגע, והוא לא ישקלל שהמלצר היה לא בסדר, המלון היה לא בסדר.
<יונתן שפירא: לכן, הכשרת מלונות, הכשרת האנשים לעבוד בצורה הטובה ביותר, ברמה בין-לאומית, עם אוריינטציה שירותית לתייר, חייב להיות חלק שאי-אפשר לוותר עליו.
<שי קרידי: היא לא קיימת בישראל חוץ מטבחות.
<שלום קדוש: שמי שלום קדוש, אני השף של לאונרדו פלאזה בירושלים מזה כ-38 שנים.
<שלום קדוש: למדתי את המקצוע הזה - - -
חיים כץ: בהכשרה?
<שלום קדוש: כן.
<שלום קדוש: בבית-ספר בית אורדיאן בחיפה.
<שלום קדוש: אני עובד זה כ-40 שנה במקצוע.
<שלום קדוש: הבוקר חזרתי מאיטליה, קיצרתי חופשה בגלל החשיבות שאני והחברים שלי, השפים, מייחסים לפגישה הזאת, כי בלי דור עתיד אין עתיד למקצוע הזה.
אורלי לוי אבקסיס: יביאו לכם עובדים זרים, יביאו לכם.
אורלי לוי אבקסיס: עוד מעט יכשירו לכם עובדים זרים כדי לזרוק את העובדים.
חיים כץ: היא מתכוונת מאריתריאה.
<שלום קדוש: כשאני למדתי, כל השפים והטבחים הבכירים היו מחוץ-לארץ, היום כולם ישראלים.
<שלום קדוש: הגסטרונומיה הישראלית נמצאת חזק על המפה של הגסטרונומיה העולמית, וזה בזכות בתי-הספר שהכשירו טבחים וכישרונות צעירים.
<שלום קדוש: אני פה מדבר בשם כל החברים שלי – לא לתת לייבש את המקצוע הזה.
חיים כץ: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו, כפי שהבנת מהדיבור שלי, שזה לא יקרה.
<שלום קדוש: הבנתי, זה מאוד מעודד אותנו.
<צביקה שפיס: צביקה שפיס, מנכ"ל תדמור.
<צביקה שפיס: תדמור הוא גם בית-ספר תיכון, הרבה גאונים אין אצלנו, אבל אם אתה מדבר, אדוני היושב-ראש, על צורה, אז שלחתי את הילדים לפולין.
<צביקה שפיס: זה עלה 15,000 שקלים, תשואה אפס, אדוני.
<צביקה שפיס: אדוני חבר הכנסת סולומון, שאלת מי האנשים.
<צביקה שפיס: ב-20 ביוני גמרנו להכשיר שתי קבוצות של חיילי מקא"מ, נתנו להם מקצוע ביחד עם התמ"ת, כולל השמה, נדמה לי שהשף קדוש היה בטקס הסיום.
<צביקה שפיס: ובאותו מעמד – סליחה אם אני מתרגש – שבעה אנשים קיבלו עבודה בירושלים.
<צביקה שפיס: נכון, אדוני?
<שלום קדוש: והלוואי והיו עוד.
<צביקה שפיס: ואלה אנשים שלא באו ממקצוע הטבחות, אנשים שהיו חיילים טובים במשך שנתיים וארבעה חודשים, פלוס-מינוס, הצבא החליט יחד עם התמ"ת בזמנו לעשות את ההכשרה, והבאנו את ההורים שלהם באמצע הטקס.
<צביקה שפיס: הדמעות שהיו שם הן דמעות מעל הכול – נתנו מקצוע לאנשים האלה.
<צביקה שפיס: לשאלתך, אדוני היושב-ראש, היום מחכים כ-360 מובטלים וחיילים משוחררים לפתיחה של הקורסים.
<צביקה שפיס: אני, וגם עמיתתי מרימונים, מינואר – גילה, אם אני טועה – שום מספר פעולה לא קיבלנו.
<צביקה שפיס: לפיכך, אנחנו משיבים את האנשים ריקם ומשחררים מדריכים מקצועיים מאצלנו.
<צביקה שפיס: יכולתי עוד להרחיב, אבל מפאת הכבוד של האנשים אני אסתפק במלים האלה.
<צביקה שפיס: תודה.
חיים כץ: גברתי.
<גילה כהנא: שלום, גילה כהנא מרימונים טבריה.
חיים כץ: מה שהיה "גלי כינרת"?
<גילה כהנא: כן, על שפת הכינרת.
<גילה כהנא: אני רוצה לייצג את תושבי אזור הצפון והפריפריה.
<גילה כהנא: מגיעים אלינו אנשים מועמדים ממצב סוציו-אקונומי בינוני ומטה, חיילים משוחררים, עם לקויות למידה, עולים חדשים, מובטלים, בהסבה מקצועית, הורים יחידים, שבאים לרכוש מקצוע ולפתח להם קריירה מקצועית.
<גילה כהנא: אנחנו לא מדברים פה על אקדמיה, אנחנו מדברים על תחום מקצועי של עבודת מלאכת כפיים.
<גילה כהנא: אני רוצה לספר על קורס לאנשים עם מוגבלויות נפשיות, שסיימו אצלנו קורס טבחות של שנה, ו-90% מהם עובדים במקצוע.
<גילה כהנא: רובם ישבו במשך 15 ו-20 שנה בבית בחשיכה, והמקצוע נתן להם סיכוי לחיים, לפרנסה, וקצבת הביטוח הלאומי שלהם הצטמצמה, זאת אומרת המדינה חסכה כסף.
רינה פרנקל: אני יכולה להגיד שהאנשים האלה לא יכולים ללמוד באמצעות ואוצ'רים כי זה פשוט בלתי אפשרי.
<גילה כהנא: נכון מאוד.
<גילה כהנא: אני רוצה לספר על קבוצת צעירים מבית-שאן - שבמלים בוטות אני אגיד, ישבו על הברזלים בבית-שאן - שלומדת אצלנו היום טבחות.
<גילה כהנא: החבר'ה עומדים לסיים את הלימודים בעוד חודש ולכולם יש מקומות עבודה – באזור טבריה, בית-שאן והצפון.
אורלי לוי אבקסיס: יותר מדי טוב שזה מצליח, שהם רוצים להרוס את זה כי לא תהיה להם סיבה לוויסקונסין, אתה מבין?
אורלי לוי אבקסיס: הם צריכים לקוחות לוויסקונסין.
<גילה כהנא: אני רוצה לספר שאם לא נקבל תקציב באופן מיידי – זה לא בעוד חודש או חודשיים – אני בסוף החודש הזה אמורה לפטר צוות גדול מהמכללה, שאין לי עבורם עבודה.
<גילה כהנא: וכוחות ההוראה האלה לא יישבו להמתין, הם פשוט ימצאו עבודה, וכשיהיו תקציבים – משרד האוצר – אנחנו כבר לא נוכל להרים את המכללה.
חיים כץ: מה זה ימצאו עבודה?
<שי קרידי: אנחנו יודעים לבשל.
<גילה כהנא: לגבי מה שאתם אומרים, שהמעסיקים צריכים להשתתף בהכשרה – אני רוצה לספר שבעל-הבית של מכללת רימונים הוציא רק השנה מיליון שקלים מכספו הפרטי בהקמת תשתיות.
<גילה כהנא: אני מתכוונת לגינון ושבילים וכיתות לימוד ומטבח לימודי שהוא עומד להקים עכשיו במיליון וחצי שקלים מכספו הפרטי, והמדינה לא משתתפת בזה, ומדובר באוכלוסיית מדינת ישראל, שהמדינה צריכה לתת את המימון להכשרה שלהם.
<יעקב ירדני: שלום, אני ינקי ירדני, המנהל של קמפוס אוניברסיטת בן-גוריון באילת.
<יעקב ירדני: במסגרת הקמפוס קיים בית-ספר למלונאות ותיירות שמכשיר קורסים להכשרה מקצועית.
<יעקב ירדני: אני לא אחזור על דברים שנאמרו פה.
חיים כץ: זה לא בסגנון שהיא אמרה.
חיים כץ: בסגנון שהיא דיברה?
<יעקב ירדני: אותו דבר, אבל אני אייצג פה, ברשותכם, גם את העיר אילת.
<יעקב ירדני: אנחנו פס הייצור של אילת.
<יעקב ירדני: הקורסים שלנו בנויים כך שמהחודש הראשון, הסטודנטים עובדים כבר בבתי המלון, והביקוש הוא לעוד ועוד ידיים.
<יעקב ירדני: זה מקצוע שנמצא במחסור קבוע באילת, וכמה שלא נכשיר זה לא יספיק.
<יעקב ירדני: בלי זה, כאמור, זה ויתור על תשתיות שנבנו בעמל רב במשך 20 שנה, ויתור על כוח-אדם מקצועי שילך לחפש עבודה במקום אחר כי הוא יודע לעשות דברים אחרים חוץ מאשר להדריך, והמשמעות לאילת היא ויתור על עבודה עברית, כי היום לוקחים מהרחוב - במקום המוכשרים, לוקחים מהרחוב מי שיודע לשבור ביצה לתוך מחבת, וזה יכול להיות גם סודנים.
אורלי לוי אבקסיס: אז זה יפגע גם בתיירות.
<קריאה: זה פוגע.
<יעקב ירדני: כן, זה בטוח, זה השלב השני.
אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה רוצה להבין מה ההיגיון או חוסר ההיגיון וההשלכות הנוספות, פרט לפגיעה.
<יעקב ירדני: האפשרות להפוך את אילת, שהיא סופר תיירות במדינה, ליותר מקצועית, בלא תקציבים, נגמרת.
<טל איטקין: שמי טל איטקין, בת 22, אני תלמידה בדן גורמה, בית-ספר לבישול, סוג 1.
<טל איטקין: רציתי להעיר שני דברים שעוד לא העלו.
<טל איטקין: דבר ראשון, הממשלה מעורבת בתעודה שאנחנו מקבלים, וזה מה שמבדיל בין בתי-ספר במימון הממשלה לבין בתי-ספר פרטיים.
<טל איטקין: לתעודה הזאת אין אח ורע במה שקורה בחוץ ולהסמכה של בתי-ספר פרטיים, שאנשים משלמים הון תועפות בשביל לקבל שם כלום, לא מקבלים.
<טל איטקין: ברגע שהמדינה מוותרת על ההסמכה, היא מוותרת על השם, היא מוותרת על המקצוע.
<טל איטקין: כמו שפסיכולוג שלא עושה תואר ראשון, לא יכול להיות פסיכולוג בחוץ, אני מקבילה את זה, בדיוק אותו דבר לגבי טבח שממשיך הלאה בהסמכות שלו.
<טל איטקין: דבר שני, דיברנו על נערי מקא"מ, דיברנו על אנשים מעוטי יכולת, שזה מצווה, אבל מה עם אנשים בגיל שלי שהם מעוטי יכולת כספית, מעוטי יכולת לימודית או מעוטי רצון לעשות תואר ראשון?
<טל איטקין: אני לא רוצה להיות עורכת-דין, אני גם לא רוצה להיות מנכ"לית או מעורבת בכספים.
<טל איטקין: אני רוצה לבשל.
חיים כץ: היום, היום.
חיים כץ: את מכירה את השיר של אלביס, never say never?
<טל איטקין: לא בגילי.
חיים כץ: בשביל מה את יוצאת בהצהרות עכשיו?