GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק קדמן: להן אתם רוצים לקחת מכמה עשרות שקלים ועד כמה מאות שקלים כל חודש.
<יצחק קדמן: כדי להגדיל את העוני?
<יצחק קדמן: אני יודע מה יעשו פה בסוף – יציעו לשנות את מדידת הגדרת העוני.
<יצחק קדמן: אז יעשו נוסחה חדשה, וראו איזה פלא – פתאום נהיה במקום טוב.
<יצחק קדמן: שלא לדבר על אלה שאומרים שאין עוני בישראל.
<יצחק קדמן: כן, יש אצל החרדים, אצל הערבים, אצל העולים החדשים, אצל החד-הוריות.
<יצחק קדמן: עוד כמה כאלה.
<יצחק קדמן: אז בואו נוציא אותם ונמדוד את העוני בלעדיהם, והמצב יהיה נפלא.
חנין זועבי: זה מה שעושים.
חנין זועבי: עושים את זה.
<יצחק קדמן: אני רוצה לסיים במשפט אחד: אין צעד כלכלי - -
עפו אגבאריה: ראש הממשלה אמר את זה שאם נוציא את החרדים ואת הערבים המצב יהיה בסדר.
<יצחק קדמן: נפלא.
חנין זועבי: - - - של בנק ישראל עשה את זה.
מיקי רוזנטל: אפשר גם להוציא את כל העניים בכלל.
מיקי רוזנטל: למה ירדת - - -
עפו אגבאריה: כי הם מקלקלים את הסטטיסטיקה שלו.
<יצחק קדמן: אני קורא לוועדה לקבל החלטה להגדיל את קצבאות הילדים כדרך למלחמה בעוני ולהורדת מספר הילדים מתחת לקו העוני.
<יצחק קדמן: נאמר פה שהתחליף הנכון יותר הוא חינוך, אז למה מקצצים בתקציב הבא בחינוך, כולל בשעות לימוד?
חיים כץ: אוקיי, השאלה היא נכונה.
<משה בר-סימנטוב: לא מקצצים.
<יצחק קדמן: מקצצים.
<יצחק קדמן: מקצצים בהפחתה של 350 מיליון שקל למס רגרסיבי שנקרא תשלומי הורים – גם את זה אתם מורידים.
<יצחק קדמן: ילדים לא ייצאו לטיול.
<יצחק קדמן: משפחות שמימנו את הטיול חינם כביכול.
חיים כץ: שמע, עוד לא התחיל המשחק.
חיים כץ: עכשיו החימום לפני שעולים למגרש.
חיים כץ: אתה מבזבז את כל הכוח?
חיים כץ: חכה, תישאר עם כוחות.
חיים כץ: השופט עוד לא הגיע, עוד לא שרקו לפתיחה.
חנין זועבי: הוא מדבר מהלב.
<יצחק קדמן: רק בוא לא נשלים עם זה - - -המשפחות העניות, ולא נשלים עם זה שנקים עוד ועדה לבדיקת היקף העוני.
חיים כץ: היינו בזקנים, בילדים, בנכים ואחרי זה סוף הדיון.
<נעמי מורביה: אני מייצגת כאן גם את פורום ארגוני הנכים שנמצאים במשא ומתן מאז 2011 עם המוסד לביטוח לאומי.
<נעמי מורביה: נמצא כאן מר סימנטוב – אנחנו מכירים הרבה זמן; נמצא שם יושב- -
חיים כץ: את הולכת עכשיו להציג לי את כל היושבים?
<נעמי מורביה: אני מדברת על דבר אחד פשוט: על האנשים שאנחנו יושבים מולם ומדברים איתם באוצר.
<קריאה: גם עם ביטוח לאומי.
<נעמי מורביה: אני מאמינה שהם כבר רגילים לשמוע אותנו.
<נעמי מורביה: למה אין לי אף מילה אחת רעה לומר על המוסד לביטוח לאומי?
<נעמי מורביה: כי המוסד לביטוח לאומי עושה את תפקידו בדרך הטובה ביותר.
<נעמי מורביה: זה התקציב שיש לו, זה מה שמונח לפניו - -
חיים כץ: לא, לא, כי התחלף המנהל.
חיים כץ: הייתה מנהלת שלא הבינה, כנראה, את תפקידה.
חיים כץ: עכשיו הגיע בן אדם – שימי לב להגדרה – הגיע בן אדם רגיש שבא לעזור.
חיים כץ: קודם הייתה בעיה.
<נעמי מורביה: אמת.
<נעמי מורביה: אז כל השאלות שלי מן הסתם יופנו אל האוצר.
<נעמי מורביה: יש כמה דברים שאני לא מבינה.
<נעמי מורביה: לדוגמה, נעשה ניסיון בישראל, הוא ארך כמה שנים, הוא נקטל בכל דרך אפשרית, לא הייתה מילה אחת טובה להגיד עליו.
<נעמי מורביה: זאת הייתה תכנית ויסקונסין.
<נעמי מורביה: עכשיו מוצאים לנכון להחזיר אותה לחיים?
<נעמי מורביה: מה קרה?
<נעמי מורביה: אני לא מבינה.
<נעמי מורביה: כל מה שכבר הוחלט שהוא לא טוב ולא מתאים ולא ראוי חוזר?
<נעמי מורביה: אני אגיד לך בדיוק במי זה יפגע, ברשותך - -
חיים כץ: למה את חושבת שזה יפגע?
<נעמי מורביה: חס וחלילה יפגע.
<נעמי מורביה: ירע.
חיים כץ: למה ירע?
<נעמי מורביה: אני אומר לך למה – כי מי יגיע לתכנית ויסקונסין?
<נעמי מורביה: בדיוק האנשים שהגיעו לפני כן – אותם אנשים בסביבות גיל 40, 45, 50 - -
חיים כץ: למה את חושבת שיגיעו?
<נעמי מורביה: הם יגיעו.
<נעמי מורביה: אתה יודע מה, בני 30 שחולים במחלות כרוניות אבל בגלל השינויים - -
חיים כץ: למה זה לא פגע קודם?
<נעמי מורביה: זה פגע.
<נעמי מורביה: אבל עכשיו אני רוצה להגיד למה זה יפגע עוד יותר.
<נעמי מורביה: כי הולכים לשנות את טבלאות הליקויים של המוסד לביטוח לאומי.
<נעמי מורביה: מה שקודם נחשב סוכרת שמזכה באחוזי נכות עכשיו לא ייחשב כמחלה, והאנשים האלה לא יהיו זכאים להיחשב נכים, והם ימצאו את עצמם יושבים שעות או נשלחים לעבודות שלא מתאימות להם.
<נעמי מורביה: ואז אנחנו נעמוד באותם מצבים כפי שהיה אז.
חיים כץ: כשידונו בוועדה בנושא תכנית ויסקונסין את תבקשי רשות לדבר?
<נעמי מורביה: תיתן לי אותה.
חיים כץ: אז תעזבי עכשיו.
חיים כץ: משפט אחרון כי אנחנו מאחרים כבר ברבע שעה לדיון הבא.
<נעמי מורביה: קצבאות הנכות, בית המשפט העליון כשהגשנו בג"ץ וביקשנו שלהתייחס לקצבאות הנכות כאל קצבאות קיום, וביקשנו שיתייחסו לזה כאל קיום בכבוד.
<נעמי מורביה: בג"ץ החזיר אותנו אל המחוקק.
<נעמי מורביה: אני שואלת שאלה אחת פשוטה: מ-2003 עד 2010 בערך היינו מוקפאים.
<נעמי מורביה: כשהקצבאות כבר לא היו מוקפאות לא עדכנו אותנו אחורנית כל השנים.
<נעמי מורביה: מצד אחד הקצבאות לא עודכנו, הן לא מותאמות בכלל לרמת המחיה היום; מצד שני המע"מ עלה, שכר המינימום עלה, אנחנו נאלצים לשלם לעובדים הזרים, על-פי חוק, לפי עליית שכר המינימום.
<נעמי מורביה: איש לא עדכן את העליות האלה.
<נעמי מורביה: מצד שלישי משרד האוצר מוצא את הפן השלישי של המטבע – הוא שובר אכסיומות – אני אעלה נתון פשוט - -
חיים כץ: תקצרי כי יש לך עוד משפט.
<נעמי מורביה: גם עקרת בית תידרש לשלם ביטוח לאומי ודמי בריאות שזה עוד 160 שקל.
<נעמי מורביה: האם כל אותן נשים שמוגדרות נכות אך לא מגיעות לסף הקצבה יצטרכו לשלם את 160 השקלים האלה?
<נעמי מורביה: אנחנו כל הזמן - -
חיים כץ: אני מצטער, אבל אנחנו צריכים לסיים.
חיים כץ: אנחנו מאחרים לישיבה הבאה כבר ב-20 דקות, והמליאה מתחילה ב-11:00.
חיים כץ: אז אלה שלא דיברו היום תהיה להם הזדמנות לדבר במשחק האמיתי.
חיים כץ: הוועדה קוראת לגורמים השלטוניים לקבוע יעד לאומי לצמצום מספר העניים בישראל; מצטרפים לקריאה של מנכ"ל הביטוח הלאומי להעניק פיצוי למקבלי קצבאות הקיום שהכנסתם תיפגע, לקבוע שהפגיעה בקצבאות הילדים – במידה שתהיה – תהיה בהוראת שעה ולא בהחלטה קבועה; להגדיל את המענק לזכאים למס הכנסה שלילי ולעודד תעסוקה בקרב העניים.
חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ז בסיון, 5 ביוני 2013.
חיים כץ: תנאי העבודה במעונות "נשי חירות".
חיים כץ: יש פה נציגים של ארגון העובדים?
חיים כץ: לא ארגון "כוח לעובדים".
חיים כץ: ארגון העובדים.
חיים כץ: יש פה נציגים של הוועד?
חיים כץ: יש פה במקרה יושב-ראש ועד?
<ענת שחף: יש לנו כמה כאלה.
חיים כץ: לא כמה, צריך רק אחד.
<ענת שחף: אני נציגת העובדים.
חיים כץ: את היו"ר?
חיים כץ: את רוצה לספר את הסיפור שלך לפרוטוקול?
<ענת שחף: אוקיי.
<ענת שחף: קודם כל, שמי ענת שחף.
<ענת שחף: אני עובדת בארגון "נשי חירות" ארבע שנים וחצי.
חיים כץ: ומה ההגדרה שלך בוועד?
<ענת שחף: יושבת-ראש הוועד.
<ענת שחף: אנחנו התארגנו משום שבארגון "נשי חירות" מעולם לא היה הסכם קיבוצי לעובדות, ובעקבות זה שראינו שאנחנו מגיעים למצב שיש עובדות שנושקות ל-30 שנות עבודה בשכר מינימום.
<ענת שחף: אין בארגון שלנו משהו מסודר, שעובדת יודעת שבשנה הראשונה היא תרוויח כך וכך, ובשנה השנייה היא תרוויח כך וכך.
<ענת שחף: זאת אומרת, אין שום צפי של התקדמות בעבודה.
<ענת שחף: פרט לזה שהיא מקבלת רק שכר מינימום, אין גם קרנות השתלמות, ועוד כל מיני תגמולים אחרים שמקבלים - - -
חיים כץ: כמו למשל?
<ענת שחף: אחזקת טלפון, זה לא משהו שיש לכל העובדות, אלא לחלק מהעובדות.
<ענת שחף: ביגוד יש לחלק מהעובדות.
<ענת שחף: כשבדקנו את המשכורות של כל העובדות בארגון, אין משהו מסודר שמעל ותק X, היא מתחילה לקבל ביגוד.
<ענת שחף: זה משהו שהוא לא מסודר.
<ענת שחף: אין צפי לעובדת לדעת מה היא תקבל ומתי.
<ענת שחף: התחושה שלנו כעובדות הייתה שמי שיש לה "מרפקים", ומי שיש לה יכולת לדבר ולהתבטא, ויש לה אומץ לבקש תוספת שכר, מצליחה לעיתים לקבל.
<ענת שחף: אבל מי שלא, ואין לה מנהלת חזקה שמייצגת אותה, לא תקבל.
<ענת שחף: לכן החלטנו להתארגן, לפני שנה וחצי – כמעט שנתיים – התחלנו את התהליך.
<ענת שחף: באפריל-מאי בשנה שעברה הפכנו להיות יציגים, ונפגשנו עם ההנהלה להתחיל במשא ומתן.
חיים כץ: הפכתם להיות ועד, לא יציג.
<ענת שחף: ועד יציג.
חיים כץ: ההסתדרות היא יציגה.
חיים כץ: אתם - - -
<ענת שחף: "כוח לעובדים" הוא יציג.
<ענת שחף: אני לא כל כך - - -
חיים כץ: אתם ועד עובדים.
<ענת שחף: המינוח המשפטי והדקויות האלה לא כל כך נהירות לי.
<ענת שחף: תודה על התיקון.
<ענת שחף: אנחנו מנהלים משא ומתן עם ההנהלה.
<ענת שחף: יש לציין שהיום המשא ומתן מתנהל בצורה נינוחה ונעימה.
<ענת שחף: אבל אנחנו מקבלים מידע מההנהלה ש"נשי חירות" לא יכולה לעמוד בדרישות שלנו, שאפילו המגשר מטעם התמ"ת אמר שהדרישות שלנו צנועות מאוד.
<ענת שחף: הנהלת "נשי חירות" טוענת שההנהלה לא יכולה לעמוד בדרישות שלנו, ולתת את המשכורות.
<ענת שחף: בגלל קשיים תקציביים.
<ענת שחף: כי הארגון הוא ארגון - - -
חיים כץ: אז מה את רוצה?
<ענת שחף: באנו הנה לוועדה לבקש התערבות של הרגולטור של משרד התמ"ת.
<ענת שחף: זה הרגולטור, זה הגורם המפקח.
<ענת שחף: זה הגורם שקובע מה יהיה פחות או יותר סדר-היום של הילדים, מה הילדים יקבלו לאכול, כמה מטפלות יהיו בכל כיתה במעון, ומה התעריף שההורים משלמים, מה החופשות שבהן אנחנו סוגרים את המעון.
<ענת שחף: משרד התמ"ת קובע את כל הדברים האלה.
<ענת שחף: הוא גם מתקצב.
<גיל ארז: הוא לא מתקצב.
<גיל ארז: אני מתקן - - -
חיים כץ: סליחה אדוני.
חיים כץ: אני אתן לך לדבר כמה שאתה רוצה.
חיים כץ: אני לא יודע אם כמה שאתה רוצה, אבל תוכל לדבר.
<ענת שחף: באתר של משרד התמ"ת יש המלצות מה צריך להיות גובה השכר של מטפלת, מה צריך להיות גובה השכר של מנהלת.
<ענת שחף: בכלל, חלוקה תקציבית של הכסף שההורים משלמים.
<ענת שחף: טענת ארגון "נשי חירות" – הם הראו לנו את זה גם בכתובים ובתקציבים שהם מגישים לרשם העמותות – הארגון הזה לא יכול לעמוד במה שהתמ"ת ממליץ.
<ענת שחף: "ויצו", "נעמת", שנותנים את אותו שירות בדיוק שאנחנו נותנים, אותן שעות, אותם סטנדרטים – ויש לציין שאנחנו עובדים בארגון שאנחנו אוהבים לעבוד בו, אנחנו אוהבים את היחסים בתוך הארגון.
<ענת שחף: זה עקב אכילס של הארגון.
שולי מועלם-רפאלי: עקב אכילס גדול.
<ענת שחף: כן, עקב אכילס גדול מאוד.
<ענת שחף: מתוך המקום הזה אנחנו פונים לוועדה, ומבקשים שהתמ"ת יאכוף את ההמלצות שלו.
<ענת שחף: ידאג איכשהו ליישם.
<ענת שחף: כי לא יתכן שעובדות באותו סקטור – יש פערים כאלה גדולים בין "נעמת" ו"ויצו" לבין עובדות "נשי חירות".
חיים כץ: קודם כל, אני שמח על מערכת יחסי העבודה הטובים בתוך ארגון "נשי חירות".
חיים כץ: יחד עם זה, ברור לך, לפי מה שאת אומרת, שאם הם ישלמו לכם את המעט שאתם מבקשים, בלי שהתמ"ת יהיה במגרש, הם יקרסו.
<ענת שחף: זאת הטענה של הארגון.
חיים כץ: תשמעי, אני בא מוועד עובדים.
חיים כץ: אם תבוא ההסתדרות ותגיד שהמפעל שלי מקבל 20%, או 10%, הנה, אני מודיע לך, אני לא לוקח.
חיים כץ: אם אני אקח, לא יהיה מפעל.
חיים כץ: הוא לא ירוויח, הוא לא ישרוד.
חיים כץ: לא לוקח.
<ענת שחף: לכן אנחנו נמצאים פה, כבודו.
חיים כץ: זאת אומרת, את אומרת, אין לי שום מחלוקת עם ההנהלה שלי.
חיים כץ: ההנהלה שלי מראה לי נתונים, שקיפות.
חיים כץ: אנחנו רוצים לקבל את מה שמגיע לנו.
חיים כץ: ההנהלה מוכנה לתת לנו את מה שמגיע לנו.
חיים כץ: בא משרד התמ"ת ואומר, בגלל שהתמ"ת במפלגה אחת – והוא מזמן לא היה בליכוד – אנחנו נקרע את "נשי חירות" ביחס ל"נעמת", וכיוצא בזה.
חיים כץ: אדוני, אתה מהתמ"ת – אני לא יודע אם אפשר לקרוא לך תמ"ת.
<גיל ארז: משרד הכלכלה.
חיים כץ: משרד הכלכלה.
חיים כץ: כן, לפרוטוקול, שם ותפקיד.
<גיל ארז: גיל ארז, מנהל בפועל של אגף מעונות יום.
<גיל ארז: קודם כל, יש כאן סכסוך קיבוצי בין מפעל לארגון העובדים, שאנחנו לא צד בו.
<גיל ארז: מעורב בו המשרד הממונה על יחסי עבודה, מר שלמה יצחקי, כמנסה לגשר בין הפערים.
חיים כץ: אין פערים.
חיים כץ: הם אומרים שאתה צד מעורב פה.
חיים כץ: שמע, הזמן שלנו הוא זמן קצר.
חיים כץ: אתה מעורב בסכסוך.
חיים כץ: אתה הגורם לסכסוך.
חיים כץ: הם בכלל לא צדדים.
חיים כץ: הם אומרים אנחנו רוצים לתת לעובדות שלנו – שלא מבקשות דברים מופרזים – לבוא לעבודה ולא להתפרנס בכבוד, אבל להתפרנס ולצוף טיפה מעל המים.
חיים כץ: אתה בא – לצורך העניין, לפי מה שהיא אומרת, אני לא יודע אם זה נכון – ואומר אני לא נותן.
חיים כץ: אז מה זה אתה לא מעורב?
חיים כץ: אין סכסוך עבודה, יש הרמוניה.
<גיל ארז: צודקת הנציגה של הוועד, ענת, אני הרגולטור.
<גיל ארז: אני לא מתקצב אף אחד.
<גיל ארז: אני קובע את התעריף המרבי של השכר.
<גיל ארז: אני לא מתקצב לא את "נשי חירות", לא את "נעמת", ולא את "ויצו" לטובת העניין.
אילן גילאון: מה, אתם לוי יצחק של הגננות?
אילן גילאון: אתם ממליצים על המחירים?
<גיל ארז: אנחנו קובעים את הסטנדרטים, ורואים את הסטנדרטים - - -
אילן גילאון: הכלכלה ממליץ על מחירים.
<גיל ארז: ואנחנו קובעים את הגבייה בלבד.
<גיל ארז: המשרד מעביר, דרך הארגונים, את התמיכה להורים.
<גיל ארז: להורים בלבד.
<גיל ארז: הוא לא מתקצב את השכר.
<גיל ארז: לטובת העניין - - -
חיים כץ: מה זה תמיכה להורים?
<גיל ארז: הורים שמקבלים סבסוד לפי תנאים, יש מבחני כניסה.
אילן גילאון: משרד יועצים.
<גיל ארז: יש מבחני תמיכה, שהורים פונים, אנחנו בודקים ונותנים תמיכה להורים בכל - - -
אילן גילאון: ומה אתה עושה כאשר הם נמצאים שם בתת-תנאים, מבחינת התגובה שלך, חוץ מעצה כמה הם צריכים לקבל?
<גיל ארז: למיטב הבנתנו וידיעתנו, אין כאן עבירה על שום חוקי העבודה.
<גיל ארז: אנחנו לא מעורבים - - -
אילן גילאון: אין עבירה.
אילן גילאון: אם עובדת בענף הזה עובדת 20 או 30 שנה ומקבלת כמו ביום הראשון, עובדת במקום אחר, אין שום עבירה.
<גיל ארז: אנחנו לא קובעים את תנאי השכר בין הארגון לבין העובדים שלו.
<גיל ארז: ישבה ועדה - - -
שולי מועלם-רפאלי: אבל כשאתם מוציאים באינטרנט את ההמלצות שלכם, אתם דואגים גם שיאכפו אותם?
<גיל ארז: לא, ההמלצות – ישבה ועדת הפיקוח על המחירים.
<גיל ארז: היא ישבה בשנה שעברה ופרסמה - - -
חיים כץ: יצחק לוי.
<גיל ארז: לא יצחק לוי.
חיים כץ: אה, יצחק לוי זה רכב.
אילן גילאון: חשבתי גננות.
אילן גילאון: סבבה, אתם לא ממנים, אבל אין לכם סנקציות?
אילן גילאון: אז מה שווה ההמלצה שלכם?
אילן גילאון: מה אתה עושה במקום אחר שיש הפקעת מחיר, או שאנשים לא מקיימים את הסכם העבודה, או שהם פועלים בניגוד להסכם העבודה?
<גיל ארז: - - - הפקעת מחיר.
<גיל ארז: יש מודל נורמטיבי, השכר נקבע בין הארגון לעובדים.
<גיל ארז: אנחנו לא מכתיבים לגורמים המפעילים מה מבנה העלויות שלהם.
<גיל ארז: זה מבנה עלויות - - -
אילן גילאון: זה נקרא ממשלה כיועץ.
חיים כץ: מנכ"לית ארגון "נשות חירות".
<יעל שמרגד: בוקר טוב לכל חברי הוועדה וליושב-ראש.
<יעל שמרגד: אנחנו כאן כדי - - -
חיים כץ: איך קוראים לך גברת?
חיים כץ: מישהו רושם פרוטוקול והוא צריך לדעת אחר כך מי דיבר.
<יעל שמרגד: יעל שמרגד, מנכ"ל עמותת ארגון "נשי חירות" בישראל.
<יעל שמרגד: כמו שאמרה ענת, אנחנו מנהלים משא ומתן של שנה.
<יעל שמרגד: הדרישות שלהם היו קצת מופרזות, הייתי אומרת, בסדר גודל של 45% ממחזור העמותה.
<יעל שמרגד: אמר להם גם הממונה על יחסי עבודה בתמ"ת שאף אחד לא ייתן להם כזה דבר.
<יעל שמרגד: אנחנו הצענו תוספות בסדר גודל של בין 15%-5%, או 13% לכל העובדות.
<יעל שמרגד: אני חושבת שזה מכובד.
<יעל שמרגד: מה שקרה במשק בשנתיים האחרונות, שכר המינימום תמיד עלה.
<יעל שמרגד: ואז השכר של הוותיקות נשחק באמת.
<יעל שמרגד: אני מודה.
<יעל שמרגד: זה לא תלוי בי.
<יעל שמרגד: המדינה לא קבעה לתת אחוז מסוים גורף, אלא היא רק כל פעם העלתה את שכר המינימום.
חיים כץ: נשחק ביחס למה?
חיים כץ: מה זה נשחק?
<יעל שמרגד: נשחק ביחס לשכר ההתחלה, שהוא שכר המינימום.
חיים כץ: הוא לא נשחק.
חיים כץ: מה שקרה – לפי מה שאת אומרת, השכר של הוותיקות הצטמצם ביחס לחברות שלהן, שהשכר שלהן עלה.
חיים כץ: אבל השכר לא נשחק.
<יעל שמרגד: אבל עדיין נתנו תוספות שכר מדי שנה, בוועדות שכר שהתקיימו ביוני, בהתאם להמלצת - - -
אילן גילאון: מה השכר השעתי?
<איתי סבירסקי: זה נשאר שכר מינימום.
אילן גילאון: חכה, אני עוד לא שואל - - -
<יעל שמרגד: השכר באמת מקביל לשכר המינימום.
<יעל שמרגד: אני לא אומרת, הוא מקביל לשכר המינימום.
<יעל שמרגד: ולכן השכלנו להבין, הכנו טבלאות שכר חדשות.
<יעל שמרגד: ההטבות והעלאות שאנחנו מציעים הם בין 13%-5%.
<יעל שמרגד: אני חושבת שהעובדות מבינות שבהתאם ליכולות של העמותה זה יפה מאוד.
<יעל שמרגד: אנחנו לא יכולים - - -
חיים כץ: בין 13%-5% בכסף פנסיוני?
<יעל שמרגד: כולל בכסף פנסיוני.
חיים כץ: לא, זה כסף שיש עליו הפרשות - -
<יעל שמרגד: כן, ודאי.
חיים כץ: - - או שזה כסף קל?
<קריאה: רובו זה שכר יסוד.
<יעל שמרגד: לא, זה כסף לשכר היסוד.
<יעל שמרגד: נשארו עוד כמה נקודות פתוחות, אנחנו צריכים להחליט כמה יהיה התעריף של ביגוד וכדומה.
<יעל שמרגד: אבל בגדול, הכול הולך לשכר היסוד.
חיים כץ: ביגוד זה לא פנסיוני.
<קריאה: 13%-5% זה לשכר היסוד.
<יעל שמרגד: לכן אני אומרת, נשארו עוד כמה נקודות פתוחות, אבל כל התוספות שאנחנו נותנים הוא לשכר היסוד, שזה ודאי כסף פנסיוני.
<קריאה: שזה מעבר ל-13%-5%.
חיים כץ: גברתי בוועד – אתה יודע למה אני נותן לה ולא לך?
חיים כץ: גם כשאני דן בעניינים שלי, ההסתדרות לא מתערבת.
חיים כץ: כשאני דן בעצמי, אז אני מעדיף שאחרים יהיו בפרוזדור ואני בתוך החדר.
חיים כץ: אז יש לה הזדמנות להיות בתוך החדר.
אילן גילאון: לצורך ההיסטוריה, זה לא היה שייך פעם להסתדרות העובדים הלאומית?
<יעל שמרגד: לא, אף פעם לא.
<איתי סבירסקי: באופן מפתיע, לא.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שפספסתי משהו שהחברים הוותיקים יותר כבר מבינים מתוך הדברים.
שולי מועלם-רפאלי: הגברת פה דיברה על זה שכל עובדת היא לעצמה.
<יעל שמרגד: אז אמרתי, נגמר העניין.
<יעל שמרגד: השכלנו להבין, הכנו טבלאות שכר.
<יעל שמרגד: ישבה מנהלת משאבי אנוש החדשה – גם זה בגלל - - -
שולי מועלם-רפאלי: את אומרת שעכשיו הטבלאות האלה – כשאישה תיכנס היום לעבודה, היא תדע מה יקרה אתה.
<יעל שמרגד: ומה יקרה בעוד שנה ובעוד שנתיים.
שולי מועלם-רפאלי: וגם מה יקרה אם היא תתקדם לתפקיד של מנהלת.
<יעל שמרגד: ברור.
<איתי סבירסקי: מעט מאוד.
<איתי סבירסקי: לא יקרה כלום.
<איתי סבירסקי: השיפורים הם אפס.
<איתי סבירסקי: אפס.
<יעל שמרגד: וגם אם היא תהיה אחראית - - -
<ענת שחף: השיפורים הם מזעריים.
<איתי סבירסקי: מזעריים.
<איתי סבירסקי: זה חוסר אופק תעסוקתי מוחלט.
שולי מועלם-רפאלי: אבל לפחות זה ייתן מענה על - - -
<איתי סבירסקי: איתי סבירסקי, מ"כוח לעובדים".
חיים כץ: כן גברתי.
חיים כץ: אני שמעתי את המנהלת אומרת אנחנו הצענו להם.
חיים כץ: היא אומרת הבסיס שלהם נמוך, הם מסתובבים סביב שכר המינימום.
חיים כץ: וזאת עובדה, והיא לא אומרת שלא.
חיים כץ: יחד עם זה, היא אומרת, אני הולכת להסכם קיבוצי מסודר.
<ענת שחף: אבל מזערי.
חיים כץ: מזערי.
חיים כץ: מזערי, של זחילות שכר.
<ענת שחף: זחילות שכר אמרת.
<ענת שחף: זחילות.
חיים כץ: גברת, המפעל הזה יודע לתת 50% תוספת?
חיים כץ: מחר לא תהיה עבודה, לא לך ולא לאף אחד אחר.
חיים כץ: את עובדת פרק זמן קצר, ארבע שנים וחצי.
חיים כץ: ואת כנראה מאוד מוכשרת, כי בחרו בך לוועד.
חיים כץ: אבל את צריכה לחשוב איך יהיה המפעל.
חיים כץ: הוא לא שלך, אבל הוא יהיה שלך.
חיים כץ: ולא שוחטים את הפרה, ולא חולבים ממנה דם.
<ענת שחף: הוא חשוב לי מאוד, לכן הפנייה שלי היא אל משרד התמ"ת.
חיים כץ: משרד התמ"ת לא ייתן לך.
<קריאה: אז מי אחראי על המעונות היום?
חיים כץ: משרד התמ"ת יסבסד את ההורים.
<ענת שחף: אם באתי - - -
חיים כץ: זה שבאת, זה בסדר.
חיים כץ: הדלת פתוחה, קבעו לך ישיבה.
חיים כץ: לא עשית טובה לאף אחד.
<ענת שחף: אני לא אומרת - - -
חיים כץ: באת, זה בסדר.
חיים כץ: משרד התמ"ת, מהמעט שאני מבין לא הולך לתת לך.
חיים כץ: בהנהלה שלך אומרים לך אנחנו עושים סדק בקיר.
חיים כץ: אנחנו נותנים מעט, אבל אנחנו מסדרים את הארגון.
חיים כץ: אנחנו עושים הסכם קיבוצי.
חיים כץ: אנחנו קובעים נורמות.
חיים כץ: אז לא תצאי במלוא תאוותך בידך.
חיים כץ: אבל תצאי עם הסכם עם מסלול, עם דרך.
חיים כץ: אני בא מוועד עובדים יותר גדול.
חיים כץ: תשמעי מה אני אומר לך, אני הייתי לוקח.
חיים כץ: ולא הייתי שומע לא להסתדרות ולא ול"כוח לעובדים", ולא לאף אחד אחר.
חיים כץ: ולא מנסה לקבל עוד 20 שקל.
חיים כץ: לא מנסה.
חיים כץ: עושה את הסדק, קובע נורמות, אומר התחלתי.
חיים כץ: את אומרת שיש שיתוף פעולה, יש הידברות, נותנים מעט.
חיים כץ: השכר הוא שכר מינימום.
חיים כץ: עושים את הצעד הראשון.
חיים כץ: מה שאת מדברת עליו זה מהפכה.
חיים כץ: הסכם קיבוצי מסודר – מהפכה.
חיים כץ: מהפכה.
<ענת שחף: מעבר למהפכה אנחנו רוצים שייעשה סדר בארגון.
<ענת שחף: נכון, הארגון לקח מנהלת משאבי אנוש שעכשיו עושה דברים.
<ענת שחף: אבל אם אנחנו מדברים כבר כך, אז אני רוצה לשתף אתכם במשהו שעלה בישיבה האחרונה שלנו, במשא ומתן.
<ענת שחף: ביקשנו שתהיה נציגות של העובדים בישיבות הדירקטוריון, על מנת לעזור - - -
<ענת שחף: על מנת לעשות את זה - - -
חיים כץ: תעזבי, אל תנהלי, את החלטת להיות ועד או מנהלת?
חיים כץ: ביום שאת רוצה להיות מנהלת, אל תהיי בוועד.
<ענת שחף: אני ממש לא רוצה לנהל - - -
חיים כץ: את לא צריכה להיות – תשמעי, את ועד עובדים או מנהלת?
חיים כץ: תהיי ועד עובדים.
חיים כץ: את שבועיים ועד עובדים.
חיים כץ: את עובדת ארבע שנים, את כבר רוצה לנהל את החברה?
<ענת שחף: לא.
חיים כץ: אני מתנגד שאצלי יהיו חברים בדירקטוריון.
חיים כץ: אני 20 שנה - - -
<ענת שחף: אנחנו מרגישים - - -
חיים כץ: ברגע שאני בדירקטוריון אני שותף לכל.
חיים כץ: ואין לי דרישות.
חיים כץ: אני מעדיף לא להיות שותף.
חיים כץ: לא רוצה להיות שם.
חיים כץ: את ארבע שנים – ואללה, יש לך תיאבון כזה.
<ענת שחף: ממש לא.
שולי מועלם-רפאלי: הישיבה בדירקטוריון תחייב אותך לדברים.
שולי מועלם-רפאלי: היא לא תיתן לך רק יתרונות.
<ענת שחף: בואי תסבירי לי איפה אני - - -
חיים כץ: קודם כל, את לא יכולה להיות חברת ועד וחברה בדירקטוריון.
<ענת שחף: לא חברה.
אילן גילאון: זה ניגוד עניינים.
<ענת שחף: זה לא חברה.
<ענת שחף: מה אתה חושב - - -
חיים כץ: הבנו אותך, יש לך תיאבון גדול.
<ענת שחף: לא, ממש לא.
חיים כץ: יש לך תיאבון גדול.
חיים כץ: את בהתחלת הדרך.
אילן גילאון: היא חושבת שזה יועיל לה, אבל זה יזיק לה.
שולי מועלם-רפאלי: זה רק יזיק לך.
שולי מועלם-רפאלי: זה יזיק לטובת העובדים.
חיים כץ: אתה שולח אותם להיות בדירקטוריון?
<איתי סבירסקי: עזוב, זה דיון שהוא לא לכאן.
<איתי סבירסקי: זה דיון שהוא לא לכאן.
<רחל קוזניץ: אני רוצה להגיד רק מילה.
<רחל קוזניץ: אני רחל קוזניץ.
<רחל קוזניץ: אני מבשלת וגם מטפלת לעת מצוא בארגון.
<רחל קוזניץ: אני עובדת השנה ה-12 בארגון.
<רחל קוזניץ: המשכורת שלי - - -
חיים כץ: שכר מינימום.
<רחל קוזניץ: טיפה מעל שכר המינימום.
<רחל קוזניץ: מה שאני רוצה, יש לי בקשה קטנה אחת, פשוט להסתכל קצת במיקרוסקופ ולהגדיל את העדשה, ולראות באיזה תנאים אנחנו מועסקים.
<רחל קוזניץ: ולא הקטע של להיות חברה בדירקטוריון.
<רחל קוזניץ: אנחנו רוצים שהתנאים שלנו ישופרו.
<רחל קוזניץ: שאני אוכל ללכת בחיוך, עם ראש מורם, ולדעת שאנחנו עושות את המוטל עלינו במסירות רבה, באחריות רבה.
<רחל קוזניץ: זו עבודה סיזיפית ביותר, וכבודו מוזמן אלינו למעון רק לשעתיים, גם הזמנתי את מר גיל שיבוא, שיציצו ויראו בתוך נבכי המעון מה מתרחש, באילו תנאים – וכמה תקלות אנחנו פותרות בעצמנו על מנת לצמצם לארגון בהוצאות, עלויות.
<רחל קוזניץ: אנחנו בעצמנו אינסטלטוריות - -
<קריאה: וצבעים.
<רחל קוזניץ: - - חופרות, גננות, מגננות את הגינה, מזמינות את העירייה לצורך כל מיני - - -
<רחל קוזניץ: - - למרות שזו עלות גדולה מאוד.
<רחל קוזניץ: וכוח אדם אין.
<רחל קוזניץ: אף אחד לא רוצה לעבוד - - -
חיים כץ: תקשיבי, את באת למוסד שהוא בקושי חי.
<רחל קוזניץ: לא כל כך בקושי חי.
<ענת שחף: אז נשאלת פה השאלה - - -
חיים כץ: רגע גברת, דיברת.
חיים כץ: את רוצה לדבר?
חיים כץ: תרימי יד.
חיים כץ: בדירקטוריון אפשר לדבר חופשי.
אילן גילאון: למה הוא בקושי חי?
חיים כץ: כי אין הכנסות.
אילן גילאון: זאת השאלה, למה?
חיים כץ: אין הכנסות אילן.
אילן גילאון: אם אין הכנסות, אז אולי "נסגור את הבסטה".
אילן גילאון: מה זה אין הכנסות?
חיים כץ: אין הכנסות.
חיים כץ: שמע, אתה יודע איפה הוא יחיה יותר טוב?
אילן גילאון: אתם נותנים לילדים להגיע לגן שלכם בחינם?
אילן גילאון: צריכות להיות הכנסות והוצאות באיזשהו - - -
חיים כץ: בעבודה כמו שלך לא תגיעי ל-15,000 שקל ברוטו.
<קריאה: אני גם לא רוצה להגיע, סליחה.
חיים כץ: גם לא תגיעי ל-8,000.
חיים כץ: גם לא תגיעי ל-7,000.
<רחל קוזניץ: למה?
חיים כץ: כי מה לעשות?
חיים כץ: זה האבסורד - - -
<קריאה: זה שכר ממוצע במשק.
<איתי סבירסקי: אחרי 20 שנה של עבודה?
חיים כץ: זה השכר שהמקצוע הזה יודע להחזיק את עצמו.
<קריאה: זו בושה וחרפה.
<ענת שחף: מה עם החינוך לילדים - - -
חיים כץ: אותו דבר.
שולי מועלם-רפאלי: אותו דבר.
<ענת שחף: זה לא אותו דבר, לא נכון.
<ענת שחף: אנחנו לא אותו דבר - - -
חיים כץ: גברת, אני אוציא אותך.
חיים כץ: פה את לא בשכונה.
חיים כץ: קיבלת רשות דיבור.
חיים כץ: תרימי את היד.
חיים כץ: את לא היחידה פה.
<רחל קוזניץ: אני רוצה לומר, התסכול שלנו – מעבר - - -
חיים כץ: בצדק.
<רחל קוזניץ: - - ומה אנחנו עושות בסך הכול?
<רחל קוזניץ: מה אנחנו צריכות להעניק לילדים האלה?
<רחל קוזניץ: את אהבתנו, לחנך אותם.
<רחל קוזניץ: זה הדבר האלמנטרי המתבקש מכל המערכת הזאת, שאנחנו מחנכות ילדים - - -
חיים כץ: אני רוצה שתביני איפה את עובדת.
חיים כץ: את עובדת במקום שיש לו הכנסות מוגדרות לפי כמות ילדים שיודעת לבוא ולשלם משכורת.
חיים כץ: שם אין הגבלה של כמות.
חיים כץ: במשכורת הזאת הגוף הזה יודע להחזיק את עצמו לפי המחיר שקובע התמ"ת.
חיים כץ: הגוף הזה יודע להחזיק את עצמו 1, 2, 3.
חיים כץ: ברגע שהוא יתחיל להפסיד הוא ייסגר.
חיים כץ: הוא לא יודע.
חיים כץ: זה לא שאת אומרת המעסיק לוקח דיבידנדים, המעסיק לוקח משכורת עתק, הוא על הגב שלנו.
חיים כץ: הם באים אתך, פותחים את הספרים ואומרים לך זה מה יש – ואני בצד שלך.
חיים כץ: הם אומרים לך זה מה יש.
חיים כץ: ואת צריכה לקבל החלטה – זה מה יש, כמה אני חולבת את הפרה.
חיים כץ: באיזה רגע אני אומרת אני לא רוצה לחלוב יותר את הפרה, אני רוצה לשמר את מקום העבודה שלי.
חיים כץ: תראי, אתם חדשים בוועד, אומנות המשא ומתן, שכל אחד ימשוך לכיוון שלו את החבל, אבל שהחבל לא יקרע.
חיים כץ: שלא יקרע.
חיים כץ: פה אני שומע שיש דיבורים – זה בסדר.
חיים כץ: עכשיו אתם צריכים לשבת על הספרים.
חיים כץ: תשמעי מה אני אמרתי לך.
חיים כץ: אני עם ההסתדרות סוגרת – מהנדסי המחקר אצלנו באוניברסיטאות סגרו הסכם של עשרות אחוזים, ואמרתי לא תקבלו גם אחוז.
חיים כץ: אני כוועד.
חיים כץ: למהנדסים שלי אמרתי לא תקבלו.
חיים כץ: אנחנו לא נוכל לשרוד, לא נוכל להתחרות.
חיים כץ: לא נוכל להתחרות, אתם תקבלו – ואני אצטרך לפטר אנשים.
אילן גילאון: אבל הם לא במצב שלכם.
חיים כץ: אבל הם במצב של החברה שלהם.
אילן גילאון: השאלה צריכה לחזור לתמ"ת.
אילן גילאון: הגורם המייעץ הזה, שהוא משרד הכלכלה והחלל.
אילן גילאון: או שיש פה תת-תקצוב בנושא של תת-מחיר, או שיש פה תת- מספר של ילדים.
אילן גילאון: עובדה, זה נכון לגמרי שזה - - -
שולי מועלם-רפאלי: אילן, מה שהוא אומר זה שהוא לא מתקצב בכלל, שהוא רק מסייע לילדים - - -
אילן גילאון: אני שמעתי מה הוא אומר, לכן אני מתפלא.
אילן גילאון: אני לא יודע, אז או שהוא לא מעניק להם מספיק לקחת, כדי לא לממן את הסבסוד של ההורים.
אילן גילאון: כמה משלם ילד אצלכם?
שולי מועלם-רפאלי: יעל, אתם מלאים?
שולי מועלם-רפאלי: במעונות שלכם יש - - -
<רחל קוזניץ: מ-07:00 עד 16:00.
<קריאה: עד 17:00.
<קריאה: יש מעונות שגם עד 19:00.
<יעל שמרגד: במרבית המעונות אנחנו מלאים.
<יעל שמרגד: יש מעונות בודדים - - -
שולי מועלם-רפאלי: אבל במרבית המעונות אתם מלאים.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא שאתם מרשים לעצמכם לא לקבל.
<קריאה: דרך אגב, גם התמ"ת גם לא לוקח שעות הנהלה.
<קריאה: התמ"ת לא לוקח שיש עובדות חולות, ואנחנו צריכים להשיג מחליפות, גם את זה הם לא לוקחים.
<קריאה: הרבה דברים התמ"ת לא לוקח.
<איתי סבירסקי: איתי סבירסקי, "כוח לעובדים".
<איתי סבירסקי: אני חושב שצריך להבין ברמה העקרונית שאנחנו מדברים כאן על חינוך ציבורי.
<איתי סבירסקי: קודם כל, זה הנושא.